Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, якою просить суд встановити факт, що [PERSON], яка померла 04 січня 1995 року є за національністю "полька", а також зобов'язати Центральний відділ реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, за місцем зберігання відповідного актового запису, внести зміни до запису № 812 від 31 березня 1971 року про народження [PERSON], [INFO], де в графі про національність матері [PERSON] з "українка" змінити на "полька". Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що його мати [PERSON] (до шлюбу Абрамчук) [PERSON], є нащадком родини [PERSON] які були поляками, розмовляли польською мовою, належали до парафіян римо-католицького костьолу, який знаходився в Погребищенському районні Вінницької області. Його прадід [PERSON] за національністю був поляк та похований на польському кладовищі в с. Самгород Сквирського району Київської області. Крім того його бабусю [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], яка також була полькою за національністю, звали польським ім'ям «Люцена», однак згідно відповіді державного архіву Київської області у документах архівного фонду «Колекція книг реєстрації актів цивільного стану, метричних книг РАЦС архіву Головного управління юстиції Київської області» актового запису про народження [PERSON] (Люцени) Едуардівни не виявлено. У видачі архівної довідки заявнику відмовлено із-за неможливості її видати, так як книга реєстрації актових записів про народження по с. Самгород Сквирського району Київської області за 1922 р. на зберігання до Державного архіву Київської області не надходила, а книги по с. Шамраївка Сквирського району Київської області за 1922 р. збереглися частково. В радянський період родина не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боялася політичних переслідувань, а щоб уникнути гонінь зі сторони влади приховували свою приналежність до польської національності. В зв'язку з чим, до документів діда з бабою було внесено записи про українську національність, а до документів матері були внесені актові записи про українське громадянство. На даний час заявник виявив бажання відновити свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини», він звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області із заявою щодо внесення змін в актовий запис, отримав відмову, мотивовану відсутністю підтверджуючих документів. У звязку з неможливістю відновити свою належність до польської національності в позасудовому порядку заявник звернувся до суду. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви в повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у заяві та просять суд її задовольнити. Представники заінтересованих осіб - відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області та Центрального відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, до суду не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без участі їхніх представників. Суд заслухавши пояснення заявника, покази свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON], народився 22 лютого 1971 року у м. Кіровограді. Його мати [PERSON] (до шлюбу Абрамчук) [PERSON], є нащадком родини [PERSON] які були поляками, розмовляли польською мовою. Прадід заявника [PERSON] також за національністю був поляк та похований на польському кладовищі в с. Самгород Сквирського району Київської області. Бабуся заявника [PERSON], [INFO], уродженка та жителька с. Самгород Сквирського району Київської області, також була полькою за національністю, односельчани звали її польським ім'ям «Люцена», що повністю підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]. Дані факти також підтвердили належним чином завіреними письмовими заявами гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. У відповідності до ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995р., ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. За змістом ст.15 ЗУ «Про національні меншини» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. На підставі Указу Президента України №70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в позасудовому порядку визнати неправильність запису в акті громадянського стану та встановити факт приналежності до певної національності є неможливим, тому заявник звернувся до суду для вирішення цього питання. Встановлення даного факту необхідно для реалізації права заявника на вибір національності та інших прав згідно із Законом України «Про національні меншини в Україні». Аналізуючи докази по справі суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved