Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі: Білгород-Дністровської міської ради , інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до [PERSON], Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про знесення об'єкту самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування реєстрації, свої вимоги обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області встановлено, що [PERSON] здійснено самочинне будівництво гаражу літ. "А" розміром 6,0*4,60 кв.м. ( загальною площею 25,0 кв.м.) з підвалом літ. "а" розміром 1,70*1,50 м. (площею 2,0 кв.м.) за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2012 року було визнано право власності за [PERSON] на гараж літ. "А", розміром 6,0*4,6 кв.м.( загальною площею 25,0 кв.м.) з підвалом літ. "а" розміром 1,70*1,50 м. (площею 2,0 кв.м.).13.11.2012 року відповідач зареєстрував своє право власності у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Однак, вже 07.02.2013 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 19.09.2012 скасовано апеляційним судом Одеської області. Тож, враховуючи вищевикладене позивач просить суд: скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на гараж за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знести самочинне будівництво, а саме: гараж літ. "А" розміром 6,0*4,60 кв.м. ( загальною площею 25,0 кв.м.) з підвалом літ. "а" розміром 1,70*1,50 м. (площею 2,0 кв.м.) за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 25,0 кв.м., що знаходиться під гаражем літ. "А" за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача [PERSON] Представник Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представники Білгород-Дністровської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома. Представник Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] самочинно збудований гараж літ. "А" розміром 6,0*4,60 кв.м. ( загальною площею 25,0 кв.м.) з підвалом літ. "а" розміром 1,70*1,50 м. (площею 2,0 кв.м.) за адресою: [ADDRESS]. Факт самочинного будівництва підтверджується протоколом серії ВК № 000061 та постановою № 30/06-13 адміністративної комісії виконавчого комітету Білгород-Дністрвоської міської ради від 02.04.2013 року.(а.с.100,101) 19 вересня 2012 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на самочинне будівництво, яким позовну заяву [PERSON] - задоволено (а.с.9). На підставі вищевказаного рішення 13.11.2012 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на вищевказане нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.13) Однак, як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2013 року апеляційним судом Одеської області постановлено рішення, яким скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2012 року. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконкому Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво - відмовлено (а.с.10-12). Згідно ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У відповідності до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю; у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин та території сіл, селищ, міст зокрема належить: - розпорядження землями територіальних громад; - передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. У сенсі положень ст. 116 Земельного кодексу України, грфомадяни та юридичні особи набувають право власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. З огляду на те, що було виявлено порушення земельного законодавства, заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 125 ЗК України ( з наступними змінами), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі ( на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Оскільки відповідач [PERSON] не має документу, який би посвідчував його право використовувати спірну земельну ділянку, суд приходить до висновку, що використання такої земельної ділянки відповідач здійснює самовільно. Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Посилання відповідача на ті обставини, що для належного оформлення подальшого користування спірною земельною ділянкою він виробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, висновків суду про самовільне використання ділянки не спростовують, оскільки приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі ( на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. До того ж, згідно відповіді виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 16.06.204 року № 22/18-33/1851/293, управлінням комунальної власності було підготовлено проект рішення на розгляд чергового пленарного засідання сесії міської ради, яке відбулось 05.06.2014 року, однак в результаті його розгляду питання не знайшло підтримки більшості голосів депутатів та було знято з розгляду.(а.с.99) Надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з етапів розгляду заяви особи про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності. При цьому, як убачається із змісту статті 123 Земельного кодексу України, розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також його експертиза мають на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з'ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання такої земельної ділянки громадянину. Таким чином до дати постановлення даного рішення право власності чи право користування земельною ділянкою у відповідності до ст.125 ЗК України [PERSON] не оформлене, адже на даний час скасовано рішення суду, яке стало підставою для оформлення права власності на спірне нерухоме майно, а також відсутні передбачені ст.126 ЗК України документи, які б засвідчували право власності чи користування такою ділянкою. Відповідно до ст.ст. 20, 23 24, 29 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні і юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування (тобто капітальних будівель або споруд) на земельних ділянках, повинні отримати у відповідних виконавчих органів дозвіл на таке будівництво. В матеріалах справи відсутні належні документи, які б свідчили, що самочинно збудований об'єкт нерухомості, збудований відповідно до вимог чинного законодавства, із дотриманням встановлених державних стандартів, відповідає вимогам безпеки, екологічним, пожежним, санітарним, будівельним вимогам тощо. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З матеріалів справи убачається, а також ці обставини встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2013 року, що самочинне будівництво гаражу здійснювалося [PERSON], відповідного дозволу на виконання відповідачем будівництва спірного нерухомого майна не видавалось. Будівництво здійснювалось без належних документів, що засвідчують право землекористування, і дозволу інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю, зазначене будівництво в експлуатацію не приймалось. Необхідні заходи передбачені законодавством для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту та оформлення права власності не проводилось. (а.с.10-12). Отже судом достовірно встановлено, що будівництво відповідачем здійснено без отримання на це дозвільних документів відповідно до чинного будівельного законодавства України та на земельній ділянці, яка є комунальною власністю, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом. За таких обставин, оскільки у відповідача відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою, відповідні рішення з цього приводу органами місцевого самоврядування не приймались, суд вважає позов в частині знесення об'єкту самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Що стосується заявлених вимог, щодо скасування державної реєстрації права власності за [PERSON], у зв'язку із скасуванням рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2012 року на підставі якої було зареєстроване право власності за [PERSON] на гаражліт. "А" розміром 6,0*4,60 кв.м. ( загальною площею 25,0 кв.м.) з підвалом літ. "а" розміром 1,70*1,50 м. (площею 2,0 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. У відповідності до пункту 12.15 Положення про районні, районні у міста міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011р. за № 760/19498, передбачено, що реєстраційна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до закону. За змістом положень ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зокрема у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 1.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011р. № 3502/5 передбачено, що рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Відтак у разі скасування рішення суду на підставі, якого було здійснено державну реєстрацію прав, внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, а отже суд не повинен виконувати функції покладені Законом України на Державного реєстратора. Таким чином скасування рішення суду на підставі якого відбулася державна реєстрація прав на нерухоме майно, є самостійною підставою, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, а тому позовні вимоги в цій частині, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial