Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі виконавчого комітету В.Писарівської селищної ради Сумської області, третя особа: відділ Держгеокадастру у В.Писарівському районі, про визнання права власності на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в смт.В.Писарівка Сумської області, на земельну ділянку площею 4,68 га, розташовану в межах В.Писарівської селищної ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта про право власності на землю [NUMBER] від 09.10.2001. Позивач являється спадкоємцем за законом першої черги вказаного спадкового майна, однак оформити спадкові права на земельну ділянку в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачений правовстановлювальний документ, крім того, оформлення спадщини можливе при доведеності факту прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], в порядку ст.549 ЦК УРСР (1963р.). У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять суд позов задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, з позовом згодні. Свідок [PERSON] у судовому засідання підтвердив, що [PERSON] дійсно брав участь у похованні померлого батька [PERSON], протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління та володіння його майном шляхом розпорядження ним. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні дали пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в смт.Велика Писарівка Сумської області помер [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.10.2017 (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,68 га, розташована в межах В.Писарівської селищної ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта про право власності на землю [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів за №787 від 09.10.2001 (а.с.12). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49798390 від 09.11.2017 вбачається, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с.38). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-138цс13 і зробив правовий висновок, що відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (1963р.) спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При цьому, відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963р.) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються в рівних частинах діти ( у тому числі усиновлені), подружжя та батьки (усиновлювачі) померлого. Таким чином, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] являється його син - позивач [PERSON]; їх родинні стосунки підтверджуються відповідними матеріалами справи (а.с.13). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49798423 від 09.11.2017 після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заведена, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.39). Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Згідно ст.549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1). якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2). якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті). Позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], оскільки оформлення спадщини можливе лише при доведеності такого факту. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, є в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), один з подружжя і батьки (усиновителі ) померлого. Згідо ст.548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини, необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Згідно ст.549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1). якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2). якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті). Факт, про встановлення якого просить позивачв, повністю підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні, які показали, що позивач [PERSON] брав участь у похованні батька [PERSON], проживав після його смерті деякий час в його домоволодінні, розпорядився його майном. Таким чином, в силу ст.549 ЦК УРСР (1963р.) позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, родинні стосунки підтверджені (а.с.13). Відповідно до п.23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв'язку із втратою правовстановлювального документа (Державного акта) одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості, що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Перлік Т.м. (а.с.10). Втрата Державного акта про право власності на землю [NUMBER] підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла», що мається в матеріалах справи (а.с.17-18). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, за умови доведеності факту прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved