Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В заяві позивач вказував, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201218033000076 15 грудня 2012 року за ознаками ч. 2 ст.125 КК України. 14 грудня 2012 року, ввечері, він разом з [PERSON] відпочивав в кафе "Зустріч" в с. Новачиха Хорольського району Полтавської області. Близько 02 години ночі 15 грудня 2012 року на його мобільний телефон зателефонував [PERSON] і запропонував зустрітись. Через деякий час, до нього та [PERSON] на автомобілі "Опель Аскона" під'їхав [PERSON] та [PERSON]. Під час розмови, [PERSON] та [PERSON], почали бити його та [PERSON] В ході бійки [PERSON] наніс йому декілька ударів в обличчя та голову, після чого він впав. Коли він впав, то [PERSON] почав також його бити по голові, обличчю та тулубу. Під час нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачами, до них під'їхав автомобіль "ВАЗ-Калина" сірого кольору, з якого вийшли на той час невідомі мені особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підійшли до відповідачів, які продовжували їх бити, і щось їм сказали, після чого всі посідали в свої автомобілі, залишивши їх лежати на снігу. Позивач вказував, що згідно Акту судово-медичного дослідження № 287 від 27.12.2012 року йому було спричинено тілесні пошкодження у вигляді перелому кісток носу, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та ран на обличчі, які відносяться до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Під час досудового розслідування відповідачі обіцяли відшкодувати завдану йому шкоду, а тому він погодився на закриття кримінального провадження, і 14.10.2013 року написав відповідну заяву, а тому 17 жовтня 2013 року заступником начальника СВ Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області майором міліції Р.С. Павелком винесено постанову про закриття кримінального провадження. Позивач вказував, що через отримані тілесні пошкодження він вимушений був проходити курс лікування, на яке було витрачено 1270 грн. 01 коп., що підтверджується відповідними чеками. Крім того, протиправними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 гривень та яка полягає в душевних стражданнях пережитими ним у зв'язку із самим фактом нанесення тілесних ушкоджень; душевними стражданнями, пов'язаними з фізичним болем; душевними стражданнями, пов'язаними з приниженням; душевними стражданнями, пов'язаними з тим, що він не міг повністю себе обслуговувати; душевними стражданнями, пов'язаними з тим, що певний час він не міг працювати, чим забезпечувати себе матеріально. 02 грудня 2014 року за заявою позивача [PERSON] ухвалою суду залишено без розгляду його позовну заяву в частині відшкодування на його користь з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] добровільно відшкодував завдану йому злочином шкоду, продовживши розгляд цивільної справи в частині позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, звернувшись до суду із письмової заявою з проханням слухати справу в його відсутність. В своїй заяві зменшив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] 2000 гривень моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями та адресною довідкою, а тому відповідно до ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наданих у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що змінений позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає до повного задоволення на підставі наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201218033000076 15 грудня 2012 року за ознаками ч. 2 ст.125 КК України. В ході протиправних дій [PERSON] та [PERSON] [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та ран на обличчі, які згідно Акту судово-медичного дослідження № 287 від 27.12.2012 року відносяться до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Судом встановлено, що постановою заступника начальника СВ Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області майором міліції Р.С. Павелком кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] закрито в зв'язку із звернення [PERSON] зі відповідною заявою в зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] обіцяли добровільно відшкодувати завдану йому шкоду. Судом встановлено, що в зв'язку з тим, що [PERSON] завдана злочином шкода не була відшкодована, він вимушений звертатися до суду з даним позовом. 02 грудня 2014 року за заявою позивача [PERSON] ухвалою суду його позовну заяву в частині відшкодування на його користь з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] добровільно відшкодував завдану йому злочином шкоду. Розгляд цивільної справи продовжено в частині позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивачем [PERSON] зменшено позовні вимоги, а саме, він просив суд стягнути з відповідача [PERSON] 2000 гривень моральної шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] завдано злочином моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях пережитими ним у зв'язку із самим фактом нанесення тілесних ушкоджень; душевних стражданнях, пов'язаних з фізичним болем, з приниженням; душевних стражданнях, пов'язаних з неможливістю себе обслуговувати; душевних стражданнях, пов'язаних з тим, що певний час [PERSON] не міг працювати, тим самим забезпечувати себе матеріально. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, що регламентовано пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р., « Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 р, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що є достатньо підстав для задоволення зменшених позовних вимог позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, при визначенні розміру якої слід виходити з засад розумності і справедливості, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. моральної шкоди. Судові витрати по справі визначаються судом, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved