Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйований житловий будинок літ. "А-1" з прибудовою літ. «а2», мансардою «Ам» по [ADDRESS] загальна площа якого складає - 101,0 кв.м, де житлова площа - 63,6 кв.м. та надвірні споруди гаражу літ. «Е», літної кухні літ. «З», льоху літ. «Ж», вбиральні літ. «Г», огорожу № 3-6, зливну яму № 7, замощення літ. «І». В обґрунтуванні позовних вимог позивач у своїй позовній заяві вказав, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.09.2011р. № 2366 позивач купила житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м, а також надвірні споруди: сарай літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральню літ. «Г», душ літ. «Д», огорожа № 1,2 по [ADDRESS]. Протягом 2012-2013рр. позивачем за власні кошти було самочинно побудовано прибудову літ. «а2» до житлового будинку літ. «А-1», мансарду літ. «Ам» та переобладнано приміщення 1-3 із житлового у кухню, також побудовано надвірні споруди: гараж літ. «Е», літню кухню літ. «З», льох літ. «Ж» по [ADDRESS]. Будівництво виконано самочинно, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості ввести житловий будинок до експлуатації та оформити права на нього належним чином. В судове засідання позивач та її представник за доручення не з'явилися, представник позивача надала до суду заяву в якій просить суд позов задовольнити та слухати справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд установив факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.09.2011р. № 2366 я, [PERSON] (надалі за текстом - Позивач) купила житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м, а також надвірні споруди: сарай літ. «Б», гараж літ. «В», вбиральню літ. «Г», душ літ. «Д», огорожа № 1,2 по [ADDRESS]. Протягом 2012-2013рр. позивачем за власні кошти було самочинно побудовано прибудову літ. «а2» до житлового будинку літ. «А-1», мансарду літ. «Ам» та переобладнано приміщення 1-3 із житлового у кухню, також побудовано надвірні споруди: гараж літ. «Е», літню кухню літ. «З», льох літ. «Ж» по [ADDRESS]. Роботи виконано без отримання будівельного паспорту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації житлового будинку та надвірних споруд позивачем було отримано технічний висновок про стан будівельних конструкцій, можливість збереження та подальшої експлуатації за призначенням реконструйованого житлового будинку літ. "А-1" з прибудовою літ. «а2», мансардою літ. «Ам», гаражу літ. «Е», літної кухні літ. «З», льоху літ. «Ж» по [ADDRESS]. Стан будівельних конструкцій будівель задовільний та вони придатні до подальшої експлуатації. Згідно технічного паспорту, загальна площа житлового будинку літ. "А-1" складає - 101,0 кв.м, де житлова площа - 63,6 кв.м. по [ADDRESS]. З огляду на те, що будівництво виконано самочинно не є можливим ввести житловий будинок до експлуатації та оформити права на нього належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності становлять три складові (ст. 317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Всупереч викладеним вище нормам позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо зазначеного житлового будинку. У цьому випадку Позивач обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням права власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Згідно з ч. 1,2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Формально будівництво нового будинку та надвірних споруд є самовільним, оскільки проводилось без належного дозволу та належним чином затвердженого проекту. Однак, будівництво нового будинку, відповідно до ст. 375 ЦК України, проводилось на земельній ділянці, яка законно перебувала в користуванні позивача. Будівництво проводилось з дотриманням усіх будівельних норм та правил. Зведені споруди не порушують прав інших осіб, не суперечать суспільним інтересам. Відповідно до ст. 376 ч. 5 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про власність» власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, із змінами і доповненнями ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.02. № 157/ 64450 обов'язковій реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб ( п. 1.5 положення). Пункт 10 переліку право встановлюваних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна передбачає, що рішення суду про визнання права власності є підставою для реєстрації майна. Таким чином, всупереч викладеним нормам позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності, обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до п. 10 додатку №1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого наказом Мін'юсту № 7/5 від 07.02.2002 р., є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved