Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] та на частину спадкового майна, земельні ділянки , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак спадкових прав на 1/2 частки вказаного житлового будинку [PERSON] за життя не оформив та правовстановлюючий документ не отримав. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно . Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно померлого [PERSON] та спадщину прийняв, звернувшись у визначений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. На частину спадкового майна, земельні ділянки, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] позивачу було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач [PERSON] , до початку розгляду справи по суті, надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача, міський голова Драган В.Г., надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутність. Третя особа , приватний нотаріус Шийко В.Б. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] . Право власності на вказану частку даного будинку [PERSON] набула як колишній член колгоспного двору,але належним чином своїх прав не оформила. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] та на частину спадкового майна, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та грошові кошти (вклади), отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 383/2009 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Разом з тим, своїх спадкових прав на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] [PERSON] за життя не оформив. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 17.07.2013. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку [PERSON] набув як колишній член колгоспного двору, а іншу 1/2 частину вказаного будинку прийняв у спадщину після смерті дружини, однак за життя належним чином своїх прав не оформив. З довідки Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області № 1059 від 28.08.2020 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів і станом на 15.04.1991 склад двору слідуючий : [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] та незважаючи на те, що своїх спадкових прав на житловий будинок не оформив, він належав йому з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого [PERSON] , вчасно прийняв спадщину і на частину спадкового майна отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копіями документів витягом зі спадкової справи № 3/2014 . Однак приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Шийко В.Б. відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] в зв"язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2017 № 310/02-31. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись. На підставі ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved