Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 липня 2020 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 06.03.2006 року по 13.04.2020 року, працюючи гірничим робітником підземним 3-го, 4-го та 5-го розрядів з повним робочим днем в шахті, гірничим робітником очисного забою 4-го та 5-го розрядів з повним робочим днем в шахті, був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я за ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. 11.01.2016 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, він отримав відкритий перелам бугристої нігтьової фаланги ІУ пальця лівої кисті зі зміщенням. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 14.01.2016 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 14.01.2016 року. За даним нещасним випадком позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 16.05.2019 року. Крім того, 28.12.2019 року позивача було повторно травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, він отримав забій головного мозку 1 ступеня тяжкості з двобічною пірамідною недостатністю, помірним синдромом, посттравматичною вегетативною дисфункцією з артеріальною гіпертензією, симпато-адреналовим кризами, вираженими астено-невратичним синдромом, забійна рана м`яких тканин голови. За даним фактом був складений акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, за формою Н-1/П від 17 лютого 2020 року. 13.04.2020 року згідно довідці МСЕК позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 28.12.2019 року та повторно 5% за трудовим каліцтвом від 11.01.2016 року, він визнаний інвалідом 3 групи, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Лікування за наслідками травм позивач продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок трудового каліцтва йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок виробничих травм він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 90 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок травмування на виробництві, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. 21 липня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 22 липня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 01 вересня 2020 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При винесенні рішення просив суд врахувати вимоги розумності та справедливості. Позивачем під час виконання професійних обов`язків були порушені нормативні акти з охорони праці, про що зазначено в актах про нещасний випадок від 145.01.2016 року та від 17.02.20230 року. Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 90000 грн моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості. Достатнім розміром грошових коштів, якою можуть бути відшкодовані моральні страждання [PERSON] є не більше 27500 грн., із умовного розрахунку 500 грн за кожний відсоток втрати працездатності. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 06.03.2006 року по 13.04.2020 року, працюючи гірничим робітником підземним 3-го, 4-го та 5-го розрядів з повним робочим днем в шахті, гірничим робітником очисного забою 4-го та 5-го розрядів з повним робочим днем в шахті, був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я за ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-9). 11.01.2016 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, він отримав відкритий перелам бугристої нігтьової фаланги ІУ пальця лівої кисті зі зміщенням. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 14.01.2016 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 14.01.2016 року (а.с. 11-14). За даним нещасним випадком позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 16.05.2019 року (а.с. 44). Крім того, 28.12.2019 року позивача було повторно травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, він отримав забій головного мозку 1 ступеня тяжкості з двобічною пірамідною недостатністю, помірним синдромом, посттравматичною вегетативною дисфункцією з артеріальною гіпертензією, симпато-адреналовим кризами, вираженими астено-невратичним синдромом, забійна рана м`яких тканин голови. За даним фактом був складений акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, за формою Н-1/П від 17 лютого 2020 року (а.с. 29-40). 13.04.2020 року згідно довідці МСЕК позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 28.12.2019 року та повторно 5% за трудовим каліцтвом від 11.01.2016 року, він визнаний інвалідом 3 групи, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 43). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Висновком МСЕК від 13.04.2020 року позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 28.12.2019 року та повторно 5% за трудовим каліцтвом від 11.01.2016 року, він визнаний інвалідом 3 групи (а.с. 43-44). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з травмами на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК загалом 55% працездатності, визнаний інвалідом третьої за трудовим каліцтвом. Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок травмування на виробництві була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок травмування він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з травмами на виробництві згідно висновку МСЕК загалом втрачена на 55%, він був визнаний інвалідом третьої групи. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial