Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та збільшення розміру аліментів, які стягуються на його утримання, до 800 грн. в місяць. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON]. Шлюб згодом був розірваний. Відповідач проживає окремо від позивача та дитини, в іншому населеному пункту, участі у вихованні сина не приймає, не проявляє щодо нього батьківської турботи та уваги і взагалі не цікавиться його життям і здоров'ям, не надає матеріальної допомоги на утримання, жодного разу не відвідав сина, він не впізнає його і не сприймає як батька. Попри наявність судового рішення від 28.11.2012 року про стягнення аліментів в сумі 450 грн. [PERSON] продовжує ухилятись від обов'язку утримувати дитину, жодних сум в якості аліментів від нього не надходило. Позивач посилається на те, що [PERSON] повністю ігнорує свої батьківські обов'язки, і тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Позовні вимоги про збільшення розміру аліментів [PERSON] обґрунтовує тим, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів погіршився її матеріальний стан, за таких обставин наявні підстави для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача по утриманню сина, до 800 грн. в місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Додатково позивач пояснила, що відповідач пішов з сім'ї більше двох з половиною років тому, і з того часу він сином не цікавиться, жодного разу не був в дитячому садку, який він відвідує, коштів на його утримання не надає. Раніше відповідач декілька раз телефонував, вимагаючи надати йому можливість зустрітися з дитиною, проте ці зустрічі не відбувалися, так як [PERSON] не вважав за необхідне завчасно погоджувати з нею дату та час зустрічі з дитиною, або в день зустрічі сам не приходив та не забирав сина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив про невизнання позову з тих підстав, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи Головинської сільської ради Демчук Т.В. підтримала рішення Головинської сільської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шубківської сільської ради Рівненського району в судове засідання не прибув. На адресу суду надали висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, та просили розгляд справи проводити у відсутності представника органу опіки та піклування Шубківської сільської ради Рівненського району. Прокурор Романюк І.М. в судовому засіданні висловив свою думку про наявність достатніх підстав для задоволення позову, враховуючи тривалий час ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. З 12.08.2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] (а.с.5). На даний час шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Костопілського районного суду від 28.11.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2012 року, до його повноліття (а.с.4). Судом встановлено, що ще до офіційного розірвання шлюбу - осінню 2012 року, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини і стали проживати роздільно. Вказана обставина підтверджується показаннями позивача та відповідача наданими в судовому засіданні. Малолітній син сторін проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а згідно ст. 180 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того, ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в суді, позивач належним чином виконує свої материнські обов'язки, піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, створила належні житлові умови для його повноцінного виховання і розвитку, що підтверджується рішення виконавчого комітету Головинської сільської ради за № 33 від 28.05.2015 року. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує, дитиною не цікавиться, останній раз зустрічався з сином більше двох років назад, участі у його вихованні не приймає, не піклується про його здоров'я, фізичний духовний та моральний розвиток, коштів на утримання дитини не надає. Вказані обставини доводяться даними, які містяться у довідці дошкільного навчального закладу, виданої директором Базальтівського НВО за № 30 від 23.05.2014 року про те, що батько дитини [PERSON] жодного разу в дитячому закладі не з'являвся (а.с.6), довідці відділу Державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції у Рівненській області, згідно з якою відповідач аліменти на утримання сина згідно з рішенням суду не сплачує (а.с.7). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що являється хрещеним батьком сина сторін [PERSON], а тому йому достовірно відомо, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, жодного разу на святкуванні днів народження сина не був. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з позивачем, і за час проживання [PERSON] з сином у їхньому селі відповідача вона не бачила. Зі слів позивача їй відомо, що він участі у вихованні сина не бере, матеріально не допомагає. Зі показів свідка [PERSON] встановлено, що вона є матір'ю позивача і їй достовірно відомо, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні сина вже більше двох років, та не спілкується з ним. Окрім того, свідок зазначила, що позивач жодним чином не перешкоджає [PERSON] в спілкуванні з сином, а навпаки робить все, від неї можливе аби сприяти цьому. Встановлено, що 28.05.2015 року Головинська сільська рада як орган опіки та піклування винесла рішення за № 33 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та інших норм сімейного законодавства позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Доказів, які підтверджували створення відповідачу перешкод у спілкуванні з сином та намагання його приймати участь у його вихованні і утриманні, відповідча [PERSON] не надав. При вирішенні даного спору суд в першу чергу враховує інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], які мають визначальне значення, та приймає до уваги, що відповідач тривалий час ухиляється від виховання та утримання сина, фактично відмовившись від нього, що, на думку суду, є фактором, травмуючим психіку дитини. Крім того суд бере до уваги ту обставину, що збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дитиною, що, враховуючи ухилення останнього від виконання батьківських обов'язків, призведе до порушення прав та інтересів дитини. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє щодо дитини батьківського піклування та свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню та утриманню, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Вирішуючи вимогу про збільшення розміру аліментів суд виходить з положень ч. 1 ст. 192 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Виходячи зі змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Зазначені обставини визначені ст.ст. 182-184 СК України. До таких обставин, окрім стану здоров'я і матеріального становища дитини і платника аліментів та наявності у платника аліментів інших утриманців, законодавець зокрема відніс і інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина вбачається, що на своє матеріальне становище мати дитини не посилалася і при визначенні розміру аліментів вказаній обставині суд оцінки не давав. Доказів, які б підтверджували, що на утримання дитини щомісячно витрачаються кошти в розмірі, більше ніж 450 грн., суду позивачем не надано. Не надано суду і доказів, які б підтверджували, що матеріальне становище платника аліментів покращилося таким чином, що він у змозі сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 800 грн. За таких обставин суд відмовляє у позові про збільшення розміру аліментів за недоведеністю вимог. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір витрати в розмірі 243 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial