Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також стягнення суми судових витрат в розмірі 1232,30 грн. В позові, представником позивача зазначено, що відповідно до кредитного договору №014/17-22/3106-70 від "29" січня 2008 р. відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було надано [PERSON] споживчий кредит у сумі 28 420,00 доларів США строком до 29 січня 2028 року із сплатою 13 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 6.1. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язалася щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 29.01.2028 р. Крім того, відповідач зобов'язалася щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13 % річних. Загальна сума заборгованості станом на 27.11.2013 р. позивача за кредитним договором №014/1/'-22/3106-70 від "29" січня 2008р. становить 15 417,22 доларів США (123 229,84 гривень), у тому числі: - заборгованість за кредитом - 14 000,33 доларів США (111 904,64 гривень); заборгованість по сплаті відсотків - 890,89 доларів США (7120,88 гривень); пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків - 526,00 доларів США (4 204,32 гривень). Крім цього, 29 січня 2008 р. між кредитором та [PERSON] (іпотекодовець), укладено Іпотечний договір, згідно якого виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу укладеного між іпотекодавцем та [PERSON], посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу 29 січня 2008 року, реєстровий №228 та реєстрований в реєстрі правочинів 29 січня 2008 року за № 2658844. На підставі п. 6.2. вищевказаного договору позивач, як іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у т.ч. суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання. Вказує, що при подачі позову позивачем дотримана процедура, передбачена п. 10 ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів» та, відповідно до ст. 9 Кредитного договору відповідачу направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання, яка нею не була виконана. Також, п. 3.1.4. договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або боржником зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, банк має право звернути стягнення на предмет Іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, шо визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-22/3106-70 від "29" січня 2008р. у сумі 15 417,22 доларів США (123 229,84 гривень), звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу укладеного між Іпотекодавцем та [PERSON], посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу 29 січня 2008 року, реєстровий №228 та реєстрований в реєстрі правочинів 29 січня 2008 року за № 2658844, - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом в ході проведення виконавчих дій та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника банку, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, заяв про слухання справи без її участі чи про відкладення слухання справи до суду не надала, заперечень проти позову не надходило також. На підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Статтею ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №014/17-22/3106-70 від "29" січня 2008 р. відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було надано [PERSON] споживчий кредит у сумі 28 420,00 доларів США строком до 29 січня 2028 року із сплатою 13 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 6.1. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язалася щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 29.01.2028 р. Крім того, відповідач зобов'язалася щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13 % річних (а.с. 9-19). Загальна сума заборгованості станом на 27.11.2013 р. позивача за кредитним договором №014/1/'-22/3106-70 від "29" січня 2008р. становить 15 417,22 доларів США (123 229,84 гривень), у тому числі: - заборгованість за кредитом - 14 000,33 доларів США (111 904,64 гривень); заборгованість по сплаті відсотків - 890,89 доларів США (7120,88 гривень); пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків - 526,00 доларів США (4 204,32 гривень), про що позивачем надано розрахунок заборгованості (а.с. 7-8). Крім цього, 29 січня 2008 р. між кредитором та [PERSON] (іпотекодовець), укладено Іпотечний договір, ( а.с. 20-25), згідно якого виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу укладеного між іпотекодавцем та [PERSON], посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу 29 січня 2008 року, реєстровий №228 та реєстрований в реєстрі правочинів 29 січня 2008 року за № 2658844. На підставі п. 6.2. вищевказаного договору позивач, як іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у т.ч. суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання. Позивачем дотримана процедура, передбачена п. 10 ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів» та, відповідно до ст. 9 Кредитного договору відповідачу направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання, яка нею не була виконана (а.с. 31-32). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.37. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 2 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заставна вартість предмету іпотеки сторонами іпотечного договору узгоджена, визначена в п.1.5 договору іпотеки та становить 212 690,00 грн. Судом враховано, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором, але винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення ст. 11 Закону України "Про іпотеку", що має місце в даному випадку. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього закону. Статтею 39 ЗУ „Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно вимог ст. 30 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючі зазначені обставини по справі суд приходить до висновку, що з урахуванням принципу співмірності та виваженості, необхідно задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved