Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що вона з 28 листопада 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого дітей не мають. Сімейно - шлюбні відносини з відповідачем не склалися, та були припинені з весни 2015 року, вони один одному є чужими людьми, мають різні бюджети та нарізно ведуть господарство. Причиною припинення шлюбних відносин є втрата взаєморозуміння, та сварки, що призвело до втрати почуття любові і поваги. Подальше сімейне подружнє життя є неможливе, а факт перебування у шлюбі створює для неї незручності в її житті, тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] раніше зверталася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про слухання справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 листопада 2008 року у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 771 (а.с. 6 - копія свідоцтва про шлюб ). Як вбачається з позовної заяви сторони дітей не мають. Судом вживалися заходи щодо примирення подружжя шляхом неодноразового відкладення розгляду справи та шляхом надання сторонам строку для примирення. Ухвалою суду від 31.01.2018 року сторонам надавався строк для примирення, терміном в 3 місяці. Однак протягом наданого судом строку примирення подружжя не відбулось, відповідач до суду не з`явився, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Разом з тим, майже протягом шести місяців з часу звернення [PERSON] з позовом до суду подружжя, незважаючи на вжиті судом заходи щодо їхнього примирення, не примирилися. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу-одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася цим правом та звернулася з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач по справі не має намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», відповідач змінив своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв'язку із шлюбом змінив своє прізвище. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище сторін, та після розірвання шлюбу, залишивши прізвище позивачу «[PERSON]» та відповідачу враховуючи те, що він до суду не з`явився, не просив відновити йому дошлюбне прізвище, суд, вважає, що після розірвання шлюбу йому слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Outcome: approved