Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що був прийнятий в члени колгоспу "ім.13-ти річчя Жовтня" с.Голозубинці Дунаєвецького району Хмельницької області, де працював різноробочим. В грудні 1992 року пішов служити до армії, однак повернувшись у 1994 році продовжив працювати в колгоспі. Тобто на час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" був членом колгоспу "Голозубинецький" с.Голозубинці Дунаєвецького району Хмельницької області, однак право на земельну частку (пай) не отримав. А тому звертається до суду. Позивач [PERSON] до судового засідання подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача - Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, у визначений судом строк направив до суду відзив на позов, позовні вимоги визнають в повному обсязі, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу "ім.13-ти річчя Жовтня" с.Голозубинці Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується архівною довідкою №488 від 05 березня 2019 року, виданої на підставі книг обліку заробітної плати колгоспника. У 1992 році пішов на службу до армії, звідки повернувся у 1994 році та продовжив працювати у вказаному колгоспі різноробочим, що підтверджується військовим квитком серії НК №5472315. Так, на час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" [PERSON]. був членом колгоспу "Голозубинецький" с.Голозубинці Дунаєвецького району Хмельницької області - правонаступника колгоспу "ім.13-ти річчя Жовтня", що підтверджується архівними витягами з протоколів засідань правління колгоспу "Голозубинецький", однак право на земельну частку (пай) не оформила, оскільки помилково не була включена в списки громадян - членів КСП. Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000330 видано колективному сільськогосподарському підприємству "Голозубинецький" с.Голозубинці Дунаєвецького району Хмельницької області 11 травня 1995 року, відповідно до рішення Голозубинецької сільської ради народах депутатів від 17 березня 1995 року №4. Згідно із п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): це перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, згідно Указу Президента на час виходу Указу Президента позивачка була членом спілки селян та мала право на отримання земельної частки (паю), але помилково не була включена в списки громадян - членів КСП, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та не отримала сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). На підставі Закону України "Про порядок виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року №899-ІV одним із документів, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду. Потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить [PERSON] права на земельну частку (пай), яка належить йому на законних підставах, хоча останній і не отримав відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно ст. 1 Конституції України являється Україна, є неприпустимим. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай). Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору і те, що позивачка не просить стягнути судові витрати з відповідача, та у відповідності до положень ч.9 ст. 141 ЦПК України покладає їх на позивача.

Outcome: approved