Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 16 квітня 2014 року померла її мати, [PERSON]. Померла залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла їй. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема земельну ділянку загальною площею 0,0860 га, яка розташована в м. Коломия по вул. Полуботка,6 та на ? частини житлового будинку, який знаходиться на даній земельній ділянці. Однак, 28 квітня 2017 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкодавцю не виділена частка в спадковому майні. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою м. Коломия вул. Полуботка,6, Івано-Франківської області, а саме на реконструйований будинок, позначений в технічному паспорті на садибний житловий будинок, виданий Коломийським МБТІ 05.01.2017 року літерою "А", загальною площею 149,8 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м, господарські будівлі\~ та споруди -літню кухню "Б", літню кухню "Е", сарай "Г", сарай "Ж", сарай "М", гараж "К", вбиральну "Л", огорожу №1-3,5,\~ криницю №4, відмостку І; на земельну ділянку площею 0,0860 га, кадастровий номер 2610600000:11:009:0125, яка державним атом на право приватної власності на землю сер.ІФ-17-2-002-675, виданого Коломийською міською радою 01.04.1994 року, була передана у власність для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав в суд клопотання про розгляд справи без участі представника Коломийської міської ради та просить винести рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що 16 квітня 2014 року померла [PERSON], про що 16.04.2014 року відділом ДРАЦС по м. Коломия складений відповідний актовий запис за №196 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на ? частини реконструйованого будинку і ? частини земельної ділянки в м. Коломия вул. Полуботка,6, Івано-Франківської області. Після смерті [PERSON], спадщину прийняла позивач по справі, [PERSON], яка проживала разом із спадкодавцем на день її смерті, що підтверджується довідкою, виданою управлінням надання адміністративних послуг територіальної громади м. Коломия за №4813 від 15.05.2017 року (а.с.11). Постановою приватного нотаріуса від 28 квітня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки частка померлої у спільній сумісній власності не виділена (а.с. 8). Згідно із п.23Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає\~із\~закону\~або\~незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори від 05.09.1963 року, [PERSON] та [PERSON] купили житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою м. Коломия по вул. Полуботка,6 (раніше вул. Щаденка,6) (а.с.12-13). Після смерті [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 19.11.1987 року державним нотаріусом, [PERSON] успадкувала по ? вищевказаного житлового будинку житловою площею 42,5 кв.м та господарських будівель та споруд-двох літніх кухонь, трьох сараїв, гаража, вбиральні, огорожі, відмостки. Отже, після смерті спадкодавця [PERSON], [PERSON] стала власницею ? частини, а позивач власницею ? частини вищевказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-17-2-002-675, виданого Коломийською міською радою 01.04.1994 року, земельна ділянка загальною площею 0,0860 га, яка розташована в м. Коломия вул. Полуботка,6, Івано-Франківської області належала на праві спільної сумісної власності позивачу та [PERSON]. (а.с.15) Дана земельна ділянка передана у власність для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відомості про дану земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру і даній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 2610600000:11:009:0125, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.16). Вказана земельна ділянка була передана позивачу [PERSON] та спадкодавці [PERSON] у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку. Будучи співвласниками будинку по вул. Полуботка, 6, в м. Коломия [PERSON] та позивач, [PERSON] в 1990 році здійснили добудову до будинку, а саме: до будинку добудували приміщення сходової клітки, яке позначене в технічному паспорті на житловий садибний будинок літерою І-У, кухню І-4, приміщення мезоніну (кімнати І-6, І-7, І-8), внаслідок чого загальна площа будинку зросла з 77,8 кв.м до 149,8 кв.м, а житлова з 42,5 кв.м. до 70,2 кв.м., що підтверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданою Коломийським МБТІ 12.12.2016 року (а.с.18), випискою з інвентаризаційних матеріалів виданою ТзОВ «Геоземкадсервіс» за №433-С від 15.06.2017 року (а.с. 23), копією технічного паспорта на садибний житловий будинок, виданого Коломийським МБТІ 05.01.2017 року (а.с.19-22). Згідно п.10 виконкому Коломийської міської ради за №117 від 25.03.1992 року [PERSON] був наданий дозвіл на виготовлення проектної документації на вказане будівництво і 07.04.1992 року їй був виданий будівельний паспорт на добудову до житлового будинку. (а.с.24-27) Відповідно до ч.4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової державної реєстрації таких прав. Реконструкція та добудова до спірного будинку була проведена ще в 1990 році, на момент закінчення вказаного будівництва не була передбачена державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Вказане будівництво здійснено з додержанням діючих архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних норм і правил, що підтверджується заключенням про проведення обстеження та визначення стану будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству, яке виготовлене ПП [PERSON] і яким рекомендовано визнання права власності на дані будівлі і споруди(а.с.28-40) Відповідно до п. 5 ст. 375 ЦК України власник (користувач) земельної ділянки набуває право власності на збудовані ним будівлі та споруди за умови дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил та за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] про про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, на земельну ділянку є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст.328, 392, 1216, 1261 ЦК України, ст. 120 ЗК України, та

Outcome: approved