Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

29 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства "Південукргеологія", в якому просив стягнути з Казенного підприємства "Південукргеологія" середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 05 березня 2015 року по 29 квітня 2016 року (за 14 місяців непогашення заборгованості). Позов мотивовано тим, що позивач працював у Казенному підприємстві «Південукргеологія» з 01.04.1999 р., обіймав посаду головного гідрогеолога Придніпровської гідрогеологічної партії КП «Південукргеологія». Звільнився 05.03.2015р. за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Відповідач зобов'язання за законом, щодо виплатити в день звільнення всіх грошей, що належать позивачу не виконав. Враховуючи, що на даний час сума заборгованості по заробітній платі погашена, позивач просить стягнути з Казенного підприємства "Південукргеологія" середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 05 березня 2015 року по 29 квітня 2016 року. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву у якій просив розглянути справу за відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, просив розглянути справу без участі, відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач зловживає своїми правами, станом на дату звільнення позивача, 05.03.2015 року, заборгованість із заробітної плати позивача складала 51075,34 грн. за період з вересня 2014 року по березень 2015 року, проте відповідач повністю виплатив позивачу вказану заборгованість, перерахувавши тридцятьма безготівковими платежами на його картковий рахунок починаючи з 18.03.2015 року по 04.05.2016 року. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач у період з 01.07.2011 року по 05.03.2015 року перебував в трудових відносинах з Казенним підприємством «Південукргеологія» згідно наказів №92-к від 01.07.2011 року про призначення на посаду та №22-к від 05.03.2015 року про звільнення. 05.03.2015 року позивача було звільнено на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України у звязку з виходом на пенсію. Сторонами у справі визнано факт існування заборгованості з виплати заробітної плати у відповідача перед позивачем станом на день звільнення позивача. Згідно письмових пояснень відповідача, вказана заборгованість становить 51075,34 грн., заборгованість була погашена відповідачем у період з 18.03.2015 року по 04.05.2016 року. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування\~\~з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у справі № 6-41цс15. У даній справі спору між сторонами щодо розміру належним до виплати сум заборгованості із заробітної плати не існує, отже підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у суду не має. При цьому, аналіз ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст. 117 КЗпП України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для\~звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Аналогічний висновок викладений в правовій позиції Верховного Суду України у справі №\~\~6-64цс13 в постанові від 03 липня 2013 року. Згідно виписки з особового рахунку позивача у справі, відкритого у ПАТ «[PERSON] Аваль», за період з 01.03.2015 року по 27.05.2016 року, позивачу на картковий рахунок № [NUMBER] за період з 18.03.2015 року по 04.05.2016 року було зараховано заборгованість з виплати заробітної плати. Згідно довідки про повний розрахунок по заробітній платі зі звільненим працівником [PERSON] з Казенного підприємства "Південукргеологія" від 08.09.2016 року за період з 18.03.2015 року по 04.05.2016 року виплачено заробітну плату в розмірі 51075,34 грн. Відповідно до абзаців третього та четвертого пункту 2, пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно довідки Казенного підприємства «Південукргеологія» від 27 жовтня 2016 року № 181-1011, заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню позивача, тобто за січень та лютий 2015 року складає 13210,58 грн. Кількість робочих днів у січні та лютому 2015 року складає 40 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, складає 330,26 грн. (13210,58 грн. / 40 робочих днів). Згідно позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.03.2015 року по 29.04.2016 року, проте враховуючи, що позивача було звільнено 05.03.2015 року, розрахунок з позивачем мав бути проведений підприємством 05.03.2015 року, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2015 року по 29.04.2016 року, у вказаному періоді було 289 робочих днів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 95445,14 грн. (289 робочих днів х 330,26 грн.). У відповідності зі ст. 88 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 954,45 грн.

Outcome: partial