Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS]. Дана квартира знаходиться в багатоквартирному будинку комунального житлового фонду, що перебуває на балансі ДКП "ЖЕК №2", який здійснює його утримання та експлуатацію. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а відповідачка зобов'язана оплачувати надані послуги за встановленими тарифами. Рішенням виконкому Дубенської міської ради від 20.07.2006 року №576 «Про тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», було затверджено диференційований тариф квартирної плати ( плати за утримання будинків споруд, та прибудинкових територій). До 01.12.2011 року нарахування здійснювалось на підставі вказаних тарифів. З 01.12.2011 року введено в дію нові тарифи, затверджені рішенням Дубенської міської ради №754 від 17.11.2011 року. А 17.01.2013 року рішенням Дубенської міської ради №13 затверджено нині діючі тарифи. Згідно "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1998 року і відповідно до п.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Оплата цих послуг здійснюється за розрахунками на підставі Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2009 року №529. Таким чином необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Відповідач же ухилилася від укладення такого договору. Разом з тим, згідно Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок їх власників. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Таким чином між Позивачем та Відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов'язки, оскільки Позивач вказує, що підприємство надає послуги по утриманню будинків, споруд, та прибудинкових територій, а відповідачка ними користується. Від укладення договору відповідачка ухилилась. Про визнання відповідачкою свого зобов'язання свідчить відсутність з її боку претензійних актів щодо роботи ЖЕКу. Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачка в порушення ст.68 ЖК України, ст.ст.322, 509,510, 526 ЦК України свої зобов'язання по оплаті наданих послуг належним чином не виконує, оплату не здійснювала зовсім, та станом на веревень 2014 року має заборгованість, яка складає 2711 грн. 62 коп. Цю суму позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. В судовому засіданні - представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Просить стягнути з відповідачки заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, та витрати по сплаті судового сбору. Просив не застосовувати позовну давність, оскільки відповідачка проводячи час від часу оплату переривала перебіг строку позовної давності. На думку представника позивача між позивачем на відповідачкою мають місце договірні відносини, на підставі яких у них виникли певні права та обов'язки. На запитання представника відповідачки щодо того, чт пропонував позивач укласти відповідачці підготовлений договір на основі типового, де б були передбачені зобов'язання позивача, які види робіт він буде виколнувати за відповідану плату, представник позивача відповів, що такий договір ЖЕКом було підготовлено, але доказів, що пропозиція від ЖЕКу надхидила відповідачці [PERSON] надати не зміг. Представник відповідачки позову не визнав, та подав заперечення до позову. У них посилається на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 даного закону виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідного договору на надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території ЖЕК № 2 із [PERSON] не укладав. І справа не тільки в тому, що відповідний договір на надання житлово-комунальних послуг відсутній, а й у тому, що ЖЕК зі своєї сторони не проявив жодної ініціативи щодо його укладення, відповідачці не надсилалися проекти такого договору і не робилася пропозиція укласти відповідний договір (хоча такий обов'язок покладається законом саме на виконавця послуг). Даний факт підтверджується тим, що до позовної заяви позивачем не подано жодних доказів, які свідчили б про спроби ЖЕКу № 2 укласти із [PERSON] договір на надання вищезгаданих житлово-комунальних послуг. Натомість, у своїй позовній заяві ЖЕК № 2 фактично визнав, що письмового договору між позивачем та відповідачкою про надання житлово-комунальних послуг не існує. Таким чином, за відсутності договору, укладеного між власником квартири та ЖЕКом як виконавцем житлово-комунальних послуг, не може виникати будь-яких зобов'язань. У позовній заяві зазначається про те, що [PERSON] начебто має заборгованість перед позивачем за надані ним житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Проте, заборгованості як такої у відповідачки взагалі не могло бути з наступних причин. Як зазначено у ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, заборгованість по оплаті у [PERSON] могла виникнути лише у випадку наявності в неї із ЖЕКом відповідного договору. Як слідує із вищевказаної норми ст. 32 закону, за відсутності договору нарахування плати за житлово-комунальні послуги не можливе. Якщо нарахування плати за відповідні послуги без договору не можливе, то тоді залишається незрозумілим на якій же правовій підставі у відповідачки могла виникнути заборгованість? Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Одним із принципів державного регулювання цін/тарифів пункт 5 частини 1 статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» називає принцип відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості. Як житель багатоквартирного будинку [ADDRESS] відповідачка стверджує, що ЖЕК № 2 не надавав якісного, стабільного та повного комплекту послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який визначається законодавством (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), а саме: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів. Позивач у своїй заяві навмисно не зазначає, що частину робіт по утриманню і ремонту будинку жителі проводили за свій рахунок. Зокрема, ними збиралися кошти для влаштування покрівлі будинку. Разом з тим, коли у жителів будинку дійсно виникають проблеми із сантехнікою чи із електрикою, то майстрів із ЖЕКу доводиться чекати по декілька тижнів, а коли вони з'являються, то вимагають окремої оплати за роботу. До позовної заяви ЖЕКом № 2 долучено акт виконаних робіт, який підписаний головним бухгалтером і двома майстрами. Звичайно, що працівники ЖЕКу можуть складати які-завгодно документи і їх же самі можуть підписувати. Однак, такі документи не відображають реального стану речей. Якщо комунальне підприємство здійснювало поточні ремонти покрівлі, під'їздів, несучих та захисних конструкцій, внутрішньобудинкових мереж тощо, то у позивача мають зберігатися первинні документи, що підтверджують закупівлю ним відповідних матеріалів для ремонту. Такі документи мали б бути подані як додатки до позовної заяви на виконання вимог ст. 119 ЦПК України, однак позивачем цього зроблено не було. Акт, підписаний виключно представниками однієї із сторін спору, немає жодного правового значення. З таким самим успіхом жителі будинку можуть в односторонньому порядку підписати власний акт про невиконання ЖЕКом робіт і теж вимагати визнання його доказом у справі. Вимагаючи стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги позивач так і не спромігся пояснити які ж конкретні види послуг та в якому об'ємі ним надавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Аналогічна норма права закріплена і в ст. 360 ЦК України: співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Разом з тим, позивач чомусь не надав жодного документа щодо розрахунку конкретної частки відповідача у майні будинку, а відтак, частка відповідача у витратах на утримання будинку і прибудинкової території залишається недоведеною, тому перевірити правильність розрахунку позивачем заборгованості за таких умов неможливо. У позовній заяві вказується, що відповідач начебто попереджався про наявність заборгованості, проте належного реагування з його сторони не відбулося. Однак, дані твердження не відповідають дійсності. Про наявність заборгованості відповідачку ніхто до цього часу не повідомляв, доказів вручення чи надсилання відповідного повідомлення (попередження) позивач не надав, а в примірнику позовної заяви з додатками для відповідачки взагалі відсутня навіть копія згаданого попередження. За вимогами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Даною статтею встановлено також вимоги до платіжного документа, який повинен надаватися споживачу послуг. При цьому, законом визначено, що платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором. Відповідач наголошує, що ніякого договору з ЖЕКом позивачка не укладала і жодних платіжних документів із щомісячним нарахуванням плати за послуги вона не отримувала. ЖЕК № 2 зазначає у своєму позові про те, що [PERSON] з претензійними актами до них не зверталася, а єдиною підставою для виключення оплати послуг є саме претензійний акт. Однак, позивач не врахував, або навмисно не відобразив у позовній заяві змісту статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою складання акта-претензії відбувається у разі порушення виконавцем умов договору. Однак, як вже зазначалося вище, між сторонами у справі ніяких договорів укладено не було, а відтак, для складення актів-претензій відсутні належні правові підстави. Тому факт нескладення претензійних актів не свідчить про якісне надання послуг ЖЕКом № 2, а лише додатково підтверджує відсутність між сторонами спору договірних правовідносин. У позовній заяві ЖЕК № 2 не обґрунтував належним чином на якій же правовій підставі у відповідачки, як він вважає, виникли зобов'язання. Цілком зрозуміло, що ці зобов'язання не належать до договірних зобов'язань, можливо в такому випадку стягувач мав на увазі недоговірні зобов'язання. Але за таких умов позивач мав би у своїй заяві чітко зазначити до якого виду недоговірних зобов'язань, визначених підрозділом 2 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, належить дане, як він вважає, існуюче зобов'язання. Цілком зрозуміло, що навіть якби позивачу і вдалося б кваліфікувати дані зобов'язання як недоговірні, адже як вже було вказано, про договірні зобов'язання в даному випадку не може бути й мови, тоді вести розмову про «плату» в конкретній ситуації також неможливо, оскільки у недоговірних зобов'язаннях можуть існувати лише «витрати», а не «плата». Так як позивачем не було доведено існування між відповідачкою [PERSON] і ЖЕКом яких-небудь правовідносин, не визначено якими конкретними нормами права безпосередньо врегульовані, на його думку, існуючі правовідносини, не дано правової кваліфікації виду таких правовідносин, то його майнові вимоги не можуть вважатися обґрунтованими. Зважаючи на викладені доводи відповідач просила відмовити у позові у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Вислухавши пояснення представників позивача, та відповідача, ознайомившись з документами по справі, суд приходиь до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Суд зазначає, що доводи відповідача, наведені нею у запереченні заслуговують на увагу. Відносини сторін в даному випадку регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги. Частина 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 даного закону виконавець житлово-комунальних послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Як вбачається з матеріалів справи договір власника квартири багатоквартирного будинку на участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової теритоії між сторонами укладений не був. Позивач не навів доказів того, що він підготував такий договір на основі типового договору, та пропонував відповідачеві його укласти. А за змістом вищезазначеної норми саме від організації, що надає житлово-комунальні послуги має виходити пропозиція щодо надання таких послуг, їх переліку, якості і лише після оцінки цих пропозицій надавача послуг, може стояти питання щодо укладення договору. Тож посилання позивача щодо того, що відповідно до п.3 ст.20 Закону України "Про житлово комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово комунальних послуг, є не повністю обгрунтованими, бо далі вказано, що такий договір повинен бути підготовленим виконацем послуг на основі типового договору. Як вже зазначено ЖЕК не підготував для споживача такого договору, не навів перелік послуг які від повинен надавати, їх вартість та якість, не пропонував споживачу укласти договір, а лише формально проводить нарахування на свій розсуд за невідомо які послуги. Тож на думку суду у сторін не виникло відносин, що породжували б права та обов'язки, а отже вимоги ЖЕКу щодо оплати послуг, які не грунтуються на договірних засадах є безпідставними. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed