Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Прохав суд здійснити поділ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину даної квартири, а також виділити йому сумісно придбані речі, а саме: телевізор Samsung C929Z40HSQS, тумбочку під телевізор, комплект супутникового телебачення, один диван, пральну машину Whirlpool AWE 222, холодильник Reinford TV 3740 C, газову колонку Dion GSD 10. 23 жовтня 2020 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та прохав суд визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири [ADDRESS] та на сумісно придбані речі, а саме: телевізор Samsung C929Z40HSQS, тумбочку під телевізор, комплект супутникового телебачення, меблеву стінку у вітальню (6 одиниць), стіл розкладний, диван розкладний (сірого кольору), аудіосистему Sven MS-310, вентилятор Saturn ST FN 8269, обігрівач електричний Binatone VFH 2402. Позивач вказав, що зазначений вище розподіл рухомого спільного сумісного майна подружжя узгоджений між ним та відповідачем та є рівним за вартістю та не потребує грошових доплат. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він з відповідачкою [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1992 року. 30 вересня 2019 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області їх шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі, ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 43,9 кв.м., житлова площа - 27,9 кв.м. (1 кімната - 17,3 кв.м, 2 кімната -10,6 кв.м), кухня - 5,5 кв.м, ванна кімната - 2,1 кв.м, вбиральня - 1,1 кв.м, коридор - 5,5 кв.м, вбудована шафа -1,8 кв.м., право власності на яку було оформлено на відповідача [PERSON] . Крім того, за час шлюбу ними було придбане наступне майно: телевізор Samsung C929Z 40HSQS; телевізор Reinford TV 3740С; тумбочка під телевізор; комплект супутникового телебачення; шафи - меблева стінка у вітальню (6 одиниць); дивани, 2 штуки; стіл розкладний; аудіосистема Sven MS-310; газова колонка Dion JSD 10; газова піч Greta 1470 ГЕ; холодильник Reinford 332LT; пральна машинка Whirlpool AWE 2221; пральна машинка «Марина ПМ2» «Донбас» 3-0; шафи на стіну кухонні, 3 одиниці; вентилятор Saturn ST FN 8269; обігрівач електричний Binatone VFH 2402; пилосос LG V-C3G42ND. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири та рухомого майна, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Під час судового розгляду позивач підтримав завлені ним позовні вимоги та прохав їх задовольнити. У судове засідання 28 грудня 2020 року позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник за дорученням Буц В.В. заявлені вимоги визнали частково та надали відзив на позовну заяву в якому прохали суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири [ADDRESS] , оскільки дана квартира була придбана за грошові кошти, які були надані відповідачу її батьками, без урахування інтересів позивача [PERSON] , а тому остання вважає, що квартира є її особистою власністю. У судове засідання 28 грудня 2020 року відповідачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнає в частині поділу рухомого майна. Позовні вимоги про поділ квартири [ADDRESS] , не визнала, прохала суд в задоволенні даної позовної вимоги [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи та свідка, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 05 вересня 1992 року сторони у справі уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис №10 (а.с.6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я 20 листопада 2004 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.63-64). Також, сторонами за час шлюбу було придбане рухоме майно, а саме: телевізор Samsung C929Z 40HSQS; телевізор Reinford TV 3740С; тумбочка під телевізор-1000 грн.; комплект супутникового телебачення; шафи - меблева стінка у вітальню (6 одиниць); дивани, 2 штуки; стіл розкладний; аудіо-система Sven MS-310; газова колонка Dion JSD 10; газова піч Greta 1470 ГЕ; холодильник Reinford 332LT; пральна машинка Whirlpool AWE 2221; пральна машинка Марина ПМ2 "Донбас" 3-0; шафи на стіну кухонні, 3 одиниці; вентилятор Saturn ST FN 8269; обігрівач електричний Binatone VFH 2402; пилосмок LG V-C3G42ND. Наявність рухомого майна підтверджена сторонами в ході розгляду справи та копією акту обстеження від 29 жовтня 2019 року, який складено депутатом Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Маіляном А.С. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.33-34). Факт того, що вищевказане майно придбано під час шлюбу учасниками справи не заперечується. Зі змісту положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.ст.60-63,68 СК України, за приписами яких будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» (далі Постанова) - вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ч. 2 ст.372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ч.3 ст.61 СК України, згідно з якою якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч.3 ст.61 СК України кореспондує ч.4 ст.65 СК України, яка передбачає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Як було встановлено судом, після придбання спірної квартири, сторони почали в ній проживати сім`єю, тобто спірне житлове приміщення було придбано саме в інтересах сім`ї, для задоволення їх житлових потреб, за їх спільною участю, а тому презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя в даному випадку має місце. Таким чином, враховуючи, що вищевказана квартира та речі придбані подружжям за час шлюбу, суд доходить висновку, що вони є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач при обгрунтуванні своїх заперечень проти позову посилається на те, що під час купівлі спірної квартири її батьки надала їй кошти для придбання квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (мати відповідача) підтвердила, що дійсно вона з чоловіком надали подружжю невистачаючі кошти на купівлю квартири\~в м.Першотравенську Дніпропетровської області, в розмірі майже 9000 гривень. Відповідно до ч.1\~ст.57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Як було встановлено судом, після придбання спірної квартири, сторони почали в ній проживати сім`єю, тобто спірне житлове приміщення було придбано саме в інтересах сім`ї, для задоволення їх житлових потреб, за їх спільною участю, а тому презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя в даному випадку має місце. Враховуючи, що грошові кошти у розмірі майже 9000 гривень були передані батьками відповідача безпосередньо на купівлю квартири для сім`ї доньки, а не подаровані особисто доньці, такі кошти є спільним сумісним майном подружжя, а відтак відсутні підстави для висновку про визнання квартири [ADDRESS] особистою власністю відповідача з цієї підстави. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину спірної квартири [ADDRESS] . Розглядаючи позовні вимоги в частині поділу речей суд виходить із наступного. У ході судового розгляду сторони дійшли згоди в частині виділення позивачу у власність майна, яке фактично на теперішній час перебуває у його користуванні, а саме: телевізору Samsung C929Z40HSQS, тумбочки під телевізор, комплекту супутникового телебачення, меблевої стінки у вітальню (6 одиниць), столу розкладного, дивану розкладного (сірого кольору), аудіосистеми Sven MS-310, вентилятору Saturn ST FN 8269, обігрівача електричного Binatone VFH 2402, про що надали суду відповідні письмові заяви, які долучені до матеріалів справи. Інші речі, які були заявлені [PERSON] в позові, як спільне сумісне майно подружжя, перебувають у фактичному користуванні відповідача [PERSON] .. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевказане суд вважає за необхідне виділити [PERSON] у власність наступне майно: телевізор Samsung C929Z40HSQS, тумбочку під телевізор, комплект супутникового телебачення, меблеву стінку у вітальню (6 одиниць), стіл розкладний, диван розкладний (сірого кольору), аудіосистему Sven MS-310, вентилятор Saturn ST FN 8269, обігрівач електричний Binatone VFH 2402. Судом встановлено, що відповідно до позовної заяви вартість майна яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу визначена позивачем, та не оспорювалася відповідачем по справі, в сумі 153003 гривні, тобто вартість 1/2 частини майна, яку хотів отримати у власність позивач, складає 76501,50 грн. У відповідність до Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто позивач повинен був сплатити при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 коп.,який тепер необхідно у відповідність до ст.141 ЦПК України стягнути на його користь з відповідача. Судом не вирішувалося питання про право власності [PERSON] на спільне сумісне майно подружжя так як дана вимога не була заявлена сторонами по справі, а у відповідність до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. На підставі викладеного,

Outcome: approved