Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

13.11.2018 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги. В позові вона вказала, що вона є власницею квартири , що розташована за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 23.06.1999 року. У вищезазначеній квартирі до 15.06.2018 року проживала колишня співмешканка її батька [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , відповідачка по вказаній справі. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.10.2017 року [PERSON] виселено із вищезазначеної спірної квартири. Вищезазначене рішення залишено в силі відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 06.12.2017 року та Постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року. Фактично [PERSON] виселено із квартири лише 15.06.2018 року, про що свідчить акт про виселення , складений державним виконавцем Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 15.06.2018 року. За період свого проживання у квартирі [PERSON] не сплачувала комунальні послуги, тому утворилась заборгованість, яку позивачка [PERSON] повністю сплатила їх постачальникам. Так, за послуги газопостачання в період з травня 2017 року по червень 2018 року борг складав 238 грн.26 коп., за послуги із постачання холодної та гарячої води та водовідведення МКП "Миколаївводоканал" за період з січня 2017 року по травень 2018 року борг складав 2396 грн.10 коп, за послуги з централізованого опалення ПАТ"Миколаївська теплоелектроцентраль" за період з жовтня 2016 року по квітень 2018 року заборгованість складала 6607 грн.,за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій борг станом на 01.07.2018р. склав 1033,40 грн.,борг за спожиті послуги електропостачання станом на травень 2018р. склав 30 грн.69 коп. Крім того , при перевірці лічильника після виселення відповідачки із спірної квартири ПАТ "Миколаївобленерго" склав акт за №1924 від 20.09.2018 року про порушення правил користування електричною енергією через відсутність пломб , у зв`язку із чим було виставлено ними штрафні санкції в сумі 4465 грн.69 коп. А також, за поновлення енергопостачання до квартири позивачем було сплачено 68 грн. Посилаючись на положення ст.ст. 317,322,544 ЦК України, ст.156,160 ,162ЖК України позивач просила задовольнити її позовні вимоги. Відповідно до ухвали суду від 05.12.2018 року по вищезазначеній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 24.07.2019 року [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву, в якому позовні вимоги визнала частково, а саме на суму 1751 грн.10 коп.,що складає 50% заборгованості за централізоване опалення в період часу із жовтня 2016 року по червень 2017 року. В іншій частині позову просила відмовити , посилаючись на те , що виселилась вона із спірного приміщення ще 07.06.2017 року , а тому до заборгованості за комунальні послуги не має ніякого відношення. Також просила відмовити в задоволенні позовних вимог щодо витрат на правову допомогу, оскільки відсутні документальні їх підтвердження , а також розрахунок їх вартості. 13.11.2019 року відповідно до ухвали суду підготовче провадження у справі закрито, а цивільну справу призначено до судового розгляду. 13.12.2019 року по справі відповідачка [PERSON] надала до суду письмові пояснення до позову, в яких вважала позовні вимоги безпідставними , не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із їх недоведеності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме на суму 1751 грн.10 коп., що складає 50% заборгованості за централізоване опалення в період часу із жовтня 2016 року по червень 2017 року. В іншій частині позову просили відмовити, посилаючись на те , що фактично виселилась відповідачка із спірного приміщення ще 07.06.2017 року, а позивачкою сплачено послуги з газопостачання , холодної та гарячої води та за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в період з травня 2017 року по червень 2018року , тобто за час , коли відповідачка вже в спірній квратирі не мешкала. Також представники відповідачки просили відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення позивачкою сплаченого штрафу за самовільне підключення електроенергії до квартири , розташованої по [ADDRESS] , оскільки акт про порушення складено 20.09.2018 року, тобто в той час, коли відповідачка в квартирі вже також не проживала. З цих же підстав просили відмовити і в задоволенні вимог щодо стягнення 68 грн. за підключення електроенергії до квартири. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Так , судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири , що розташована за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 23.06.1999 року. У вищезазначеній квартирі до 15.06.2018 року проживала колишня співмешканка її батька , який помер [INFO] , [PERSON] , відповідачка по вказаній справі. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.10.2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , її , [PERSON] виселено із вищезазначеної спірної квартири. Вищезазначене рішення залишено в силі відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 06.12.2017 року та Постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року. Але , як встановлено судом фактично [PERSON] виселено із квартири [ADDRESS] лише 15.06.2018 року, про що свідчить акт про виселення , складений державним виконавцем Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 15.06.2018 року. За період свого проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не сплачувала комунальні послуги, тому утворилась заборгованість, яку позивачка [PERSON] повністю сплатила їх постачальникам. Так судом встановлено, що позивачкою сплачено відповідно до наданих та досліджених в судовому засіданні квитанцій та розрахункових книжок за послуги газопостачання в період з травня 2017 року по червень 2018 року 238 грн.26 коп., за послуги із постачання холодної та гарячої води та водовідведення МКП "Миколаївводоканал" за період з січня 2017 року по травень 2018 року 2396 грн.10 коп., за послуги з централізованого опалення ПАТ"Миколаївська теплоелектроцентраль" за період з жовтня 2016 року по квітень 2018 року 6607 грн.,за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій 1033,40 грн., за спожиті послуги електропостачання 30 грн.69 коп. Тобто, наданими суду письмовими фактичними даними доведено, що позивач сплатила за спожиті комунальні послуги суму, що дорівнює 10305 грн.46 коп. Правовий статус квартири, що охоплюється поняттям житла, як об`єкта права власності внормований статтею 382 ЦК України. За змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживачем вказаних послуг відповідно до ст. 1 Закону, яка містить визначення термінів, є особа, яка є власником(співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З наведених положень законодавства випливає, що споживачем комунальних послуг є або власник (співвласник) нерухомого майна або інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу постачання за згодою власника. Вказане означає що статус споживача розповсюджується як на власника нерухомості, так і на іншу особу, що використовує нерухомість і споживає послуги, які до цієї нерухомості постачаються. Такий висновок суду дозволяє зробити розподільний сполучник «або», вжитий у вказаній нормі закону. Наведене означає, що відповідач, як співвласник нерухомості, який не дав згоду на користування належним його житлом і споживання в цьому житлі комунальних послуг іншій особі, є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До обов`язків споживача відповідно до ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» відноситься обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.Наведене положення законодавства в частині обов`язку власника житла сплачувати комунальні послуги узгоджується зі змістом ст. 162 ЖК України, відповідно до якої плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. У зв`язку з викладеним суд вважає, що обов`язок відповідача як учасника права користування житловим приміщенням брати участь в витратах зі сплати комунальних послуг є таким, що грунтується на законі. З наданих позивачем фактичних даних випливає, що вона оплатила отримані послуги відповідно до існуючих тарифів у повному обсязі відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно до вимог договору та цивільного законодавства. Статтею 544 ЦК України передбачено право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У зв`язку з встановленим законом обов`язком виконати зобов`язання суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за сплачені позивачем житлово-комунальні послуги в частці, що припадає на відповідача як учасника права користування власністю позивачки. Тобто, з відповідачки підлягає стягненню 50 % сплачених позивачкою витрат , а саме 5152 грн.73 коп.( 10305 грн.46 коп. : 2 ). Що стосується інших сплачених позивачем витрат , а саме за порушення правил користування електричною енергією через відсутність пломб в сумі 4465 грн.69 коп. та в сумі 68 грн. за поновлення енергопостачання до квартири ,то в цій частині позовних вимог суд вважає за доцільне відмовити, оскільки як встановлено судом акт за порушення за №1924 складено 20.09.2018 року , тобто вже після виселення відповідачки із спірної квартири. А доказів того, що саме її неправомірними діями спричинено шкоду суду не надано. З тих же самих підстав не підлягає задоволенню і вимога щодо сплати 68 грн. за підключення електроенергії до квартири після її відключення за актом про порушення. Доводи представників відповідача щодо строків виселення відповідачки із спірної квартири суд вважає недоведеними, оскільки як встановлено судом фактично відповідачка виселена лише після втручання державного виконавця, про що свідчить акт про виселення , складений державним виконавцем Інгульського ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 15.06.2018 року. Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу , то суд вважає ці вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 2000 грн., виходячи із фактичного обсягу робіт адвоката , співмірності зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з листопада 2018 року, що відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Також із відповідачки підлягають стягненню судові витрати, виходячи із пропорційності задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial