Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив суд: скасувати державний акт серії ІІ-ЛВ № 001360 про право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3000 га, що знаходиться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, виданий Сімейному підприємству «Ольга»; визнати за [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0038), що знаходиться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області; зобовязати [PERSON] сільську раду повторно внести на сесію сільської ради питання про видачу [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0038) для обслуговування нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, з передачею вказаної земельної ділянки в оренду; зобовязати [PERSON] сільську раду оформити за [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0038), що знаходиться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області. Заявлені вимоги мотивував тим, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на нежитлові будівлі під літерами А-2 та Б-2, що знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, а тому вважає, що відповідно до нього переходить право користування земельною ділянкою, на якій ці будівлі розташовані, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача (ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України). Зазначав, що на момент проведення торгів та укладення між сторонами Договору купівлі-продажу вищевказаних нежитлових будівель, земельна ділянка, на якій такі розташовані, була надана в користування АТ «Ощадбанк» та на підставі рішення [PERSON] сільської ради № 3 від 20.05.2014 року на неї було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ПАТ «Державний ощадний банк України» з наданням в оренду такої терміном на 5 років (тобто така земельна ділянка була передана у користування на умовах оренди). Вказував, що після укладення Договору купівлі-продажу нежитлових будівель, позначених літерами А-2 та Б-2 і реєстрації на них права власності позивач звернувся до [PERSON] сільської ради із відповідною заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3000 га, для обслуговування нежитлових будівель в с. Гостинцеве по вул. Львівській, 2, з передачею її в оренду, однак в такому йому було відмовлено. 31.07.2015 року [PERSON] сільською радою було надано відповідь за № 452, з якої вбачалося, що вказану вище заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель в с. Гостинцеве по вул. Львівська, 2, площею 0,3000 га з передачею її в оренду розглядалося на 38 сесії [PERSON] сільської ради від 31.07.2015 року, але по даному питанню рішення не прийнято, оскільки за нього не проголосувала більшість депутатів. Крім того, у вказаному листі зазначалося, що на спірну земельну ділянку виготовлено Державний акт про право постійного користування серії ІІ-ЛВ № 001360, виданий Сімейному підприємству «Ольга», а тому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки [PERSON] не може бути наданий, поки не буде скасовано вказаний Державний акт про право постійного користування. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району в судове засідання не зявився, однак подав заяву з проханням слухати дану справу без його участі, так як позов визнає повністю. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Мостиському районі в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просиврозглянути справу без його участі, вказавши, що у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Сімейного підприємства «Ольга» був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак такий в суд не зявився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (земельні відносини) регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч.1 ст.2, ч.1 ст.3 ЗК України). Відносини, повязані з власністю та користуванням землею, регулюються ЗК України, ЦК України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямованість економіки (ч.4 ст.13 Конституції України). [PERSON] України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст.41 Конституції України). Чинний Земельний кодекс є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України). Судом встановлено, що рішенням Комісії з реалізації майна, що перейшло у власність АТ «Ощадбанк» у рахунок погашення заборгованості за наданими кредитами від 22.07.2014 року було надано дозвіл на реалізацію нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, а саме: нежитлову будівлю під літерою А-2 загальною площею 203,7 кв.м. (яка складає два поверхи, підвал й мансарду), та нежитлову будівлю під літерою Б-2 загальною площею 175,1 кв.м. (олійний цех), шляхом проведення аукціону зі стартовою ціною не нижче 345240 грн. Переможцем вказаного аукціону було визнано [PERSON] (позивача у справі), що стверджується копією протоколу № 1 про проведення аукціону з продажу майна (вищевказаних нежитлових будівель), що належали ПАТ «Державний ощадний банк України», затвердженого Генеральним директором ТОВ «Кепіталс Прайс» від 29.08.2014 року (а.с.11). На підставі результатів проведеного аукціону 17.09.2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який зареєстровано в реєстрі за № 2324 (а.с.12 17), та згідно Акту приймання-передачі майна від 17.09.2014 року, нежитлові будівлі під літерою А-2 загальною площею 203,7 кв.м. та під літерою Б-2 загальною площею 175,1 кв.м., які знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, було передано останньому у відповідності до умов вказаного Договору купівлі-продажу (а.с.22). Згідно копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 26945078 та № 26946273 від 17.09.2014 року за позивачем [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано нежитлові будівлі під літерою А-2 загальною площею 203,7 кв.м. (номер запису про право власності: 7033696) та під літерою Б-2 загальною площею 175,1 кв.м. (номер запису про право власності: 7034067), які знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області (а.с.18 21). У відповідності до аналогічних між собою положень ст.377 ЦК України та ч.1, ч.2 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Як встановлено судом, придбані позивачем вищевказані нежитлові будівлі (під літерою А-2 та Б-2), розташовані на земельній ділянці площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0083), яка знаходиться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області. Цільовим призначенням такої земельної ділянки є обслуговування нежитлових будівель (категорія даних земель відноситься до земель житлової та громадської забудови). Дана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності територіальної громади с. Гостинцеве Мостиського району Львівської області та відповідно перебуває у відданні [PERSON] сільської ради. Наведена інформація міститься у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4601205322014 від 29.04.2014 року (а.с.27). Згідно ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить зокрема: надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Згідно із п.34 ч.1 ст.26 вказаного Закону, питання регулювання земельних відносин вирішуються сільськими, селищними та міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях. Розпорядження радами землями відповідних територіальних громад відбувається шляхом передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб (п."б" ст.12 ЗК України), надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (п."в" ст.12 ЗК України), вилучення земельних ділянок комунальної власності із користування (п."г" ст.12 ЗК України), зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, не повязаних із їх вилученням та передачею у власність або наданням в користування (ст.20 ЗК України). Так, на момент укладення вищезгаданого Договору купівлі-продажу від 17.09.2014 року, земельна ділянка площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0083), що розташована за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, на якій знаходиться набуте за договором майно позивача, була передана ПАТ «Державному ощадному банку України» в оренду терміном на 5 років (п.1.3 Договору). Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Крім того, згідно ст.31 вказаного Закону, до переліку підстав припинення договору оренди землі належить, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці (п.7 ч.1). Відтак, вищенаведене свідчить про те, що з моменту реєстрації позивачем [PERSON] права власності на набуті ним нежитлові будівлі, договір оренди відповідно припинився. Як встановлено судом, спір між сторонами виник з тих причин, що сторона позивача, бажаючи належним чином узаконити своє право на володіння придбаними вищевказаними нежитловими будівлями, звернулися до відповідача із заявою (а.с.23) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, однак [PERSON] сільською радою в задоволенні даної заяви було відмовлено, оскільки на пленарному засіданні по вказаному питанню не проголосовано більшістю депутатів. Крім того, з відповіді [PERSON] сільської ради № 452 від 31.07.2015 року (а.с.26) вбачається, що на спірну земельну ділянку виготовлено Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЛВ № 001360 від 07.11.1995 року, згідно якого таку земельну ділянку надано в постійне користування Сімейному підприємству «Ольга» для будівництва станції технічного обслуговування автомобілів (підстава: рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 27.10.1995 року № 52). Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66/284 (а.с.31 32). Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до вимог ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до вимог ч.1 та ч.5 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно розяснень у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи право користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 149 Земельного кодексу України. У випадках визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. У відповідності до ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування\~земельною ділянкою\~ це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. До вичерпного переліку підстав припинення права користування земельною ділянкою, зазначеного в ст.141 ЗК України, відносять: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Крім того, як вбачається з розяснень п.2.10 постанови Пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року № 6, правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у звязку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Момент припинення права власності на земельну ділянку залежить від того, з якої підстави таке право припиняється. Припинення права власності на земельну ділянку передбачає настання певних юридичних наслідків, повязаних з тією чи іншою підставою такого припинення. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку набув право власності на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, то до нього відповідно переходить право на користування земельною ділянкою, яка виділена під обслуговування набутих ним будівель, так як однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (п."е" ч.1 ст.141 ЗК України). Крім того, згідно розяснень п.2.12 постанови Пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року № 6, відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє імя в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог згаданих Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» і статті 125 ЗК України, яка повязує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права. Громадяни і юридичні особи мають право на розгляд, зазначених у ст.158 ЗК України, земельних спорів органами місцевого самоврядування, а у разі не вирішення питання мають право на подання позову щодо розвязання земельного спору безпосередньо до суду. Таким чином, оскільки [PERSON] сільська рада за наявності Державного акта про право постійного користування земельною ділянкою відмовляється надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0038) для обслуговування нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, з передачею вказаної земельної ділянки в оренду, то, на думку суду, цілком оправданим є той факт, що позивач на підставі положення ст.16 ЦК України звернувся до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, адже «формальний» землекористувач щодо вказаної земельної ділянки фактично вже втратив реальну можливість володіти та користуватися нею, так як така можливість є лише у власника будинку, будівлі чи споруди, а тому правові титули лише необхідно привести у відповідність до реального стану речей. Відтак, підсумовуючи все вищенаведене та враховуючи, що позивач на законних підставах набув право власності на нежитлові будівлі під літерою А-2 та Б-2, які знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, однак позбавлений можливості належним чином узаконити своє право на земельну ділянку площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0083), цільове призначення якої обслуговування набутих ним нежитлових будівель, так як відповідач у справі [PERSON] сільська рада відмовляє в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому даної земельної ділянки через наявність Державного акта на право постійного користування землею, виданого Сімейному підприємству «Ольга», суд вважає за необхідне припинити право постійного користування за Сімейним підприємством «Ольга» та скасувати у звязку з цим Державний акт серії ІІ-ЛВ № 001360 від 07.11.1995 року, так як таке порушує майнові права та інтереси власника. Щодо вимог позивача в частині визнання за ним права користування земельною ділянкою площею 0,3000 га (кадастровий номер 4622481200:13:019:0038), що знаходяться за адресою: с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2, Мостиського району Львівської області, та зобовязання [PERSON] сільської ради оформити за ним право користування такою земельною ділянкою, то суд вважає, що вказані вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Попередній Земельний кодексом України (в редакції 1992 року), статтею 7 передбачав поняття «користування землею» до того ж як постійно, так і тимчасово, натомість діючим Земельним кодексом України такої правової форми землекористування не передбачено, а є лише право постійного користування земельною ділянкою, де згідно положення ч.2 та ч.3 ст.92 таке право надається із земель державної та комунальної власності і його можуть набути лише: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (обєднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; вищі навчальні заклади незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; а також право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування». Тобто вказане свідчить про те, що громадяни вправі лише набути право власності на землю або ж користуватися нею в порядку орендування. Крім того, суд вправі зобовязати сільську раду внести на розгляд питання щодо надання земельної ділянки громадянину, однак не в змозі розпоряджатися земельними ділянками, так як таке відноситься виключної до компетенції органів державної влади та органів місцевого самоврядування (лист Верховного Суду України 29.10.2008 року №19-3767/0/8-08). Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема підлягає задоволенню вимога про скасування Державного акта про право постійного користування земельною ділянкою, шляхом припинення за Сімейним підприємством «Ольга» такого права, та зобовязання [PERSON] сільської ради повторно внести на розгляд питання про видачу позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, яка виділена для обслуговування набутих ним на праві власності нежитлових будівель. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed