Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач 07.03.2014 року звернувся до суду з даним позовом, який уточнював, та просив : -Визнати спільною сумісною власністю житловий будинок № 11 та допоміжні приміщення, що знаходяться по вул. Гоголя в м.Коростені; -Поділити в натурі між ним та відповідачем земельну ділянку площею 0,0744 га та виділити йому ? частину даної земельної ділянки та житлового будинку № 11 по вул.Гоголя в м.Коростені, виділивши йому наступні приміщення : -Кімнату площею 10,7 м.кв. позначену на схемі цифрою «3»; -Кімнату площею 15,6 м.кв. позначену на схемі цифрою «5»; -Кімнату площею 11,3 м.кв. позначену на схемі цифрою «5»; -Коридор площею4,2 м.кв. позначену на схемі цифрою «!»; -Коридор площею 5,6 м.кв. позначену на схемі цифрою «1»; -Кухню площею 10,7 м.кв. позначену на схемі цифрою «2»; -Кладовку площею 3,0 м.кв. позначену на схемі цифрою «!!»; - Надвірні допоміжні приміщення, поділити відповідно до належної кожному ? частини. Свій позов позивач мотивував тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі під час якого за спільні кошти і було придбано житловий будинок. В 2012 році він дізнався про те, що його шлюб із дружиною розірвано, так як він ні позовної заяви ні судового рішення не отримував. Весь час він проживає у вказаному будинку. У нього з відповідачем виник спір відносно поділу майна. Запропонований ним варіант поділу є зручним. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову заперечувала. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Також вказав, що уточнення позову не передбачено законом, а саме уточнення відбулось після початку розгляду справи по суті. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1999 року по 29.10.2010 року. Вказаний шлюб був розірваний на підставі судового рішення від 13.07.2010 року. В судовому засіданні позивач пояснив, що він не приймав участі в судовому процесі під час розлучення та стягнення аліментів, на прохання відповідача підписав чисті аркуші, на яких потім вона від його імені написала заяви про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні відповідач підтвердила факт отримання від позивача підписів на чистих аркушах та те, що вона власноручно написала від його імені заяви про розгляд справи без його участі. Також позивач пояснив, що копій судових рішень не отримував, штампів про розлучення в його паспорті не має, а отримав копію рішення тільки 17.12.2012 року, з якого і вважає обчислюється строк позовної давності. Судом отримано в архіві суду цивільну справу за позовом відповідача до позивача про розлучення, яку оглянуто в судовому засіданні. В справі відсутні розписки про отримання сторонами судового рішення. На обкладинці справи є запис від 17.12.2012 року про отримання позивачем копії рішення. Копія судового рішення, заяви сторін, відмітка про отримання судового рішення судом приєднані до матеріалів справи. Судом отримано в архіві суду цивільну справу за позовом відповідача до позивача про стягнення аліментів, яке оглянуто в судовому засіданні. Вказаний позов відповідачем було подано 12.03.2011 року, що в межах трьох річного строку позовної давності по відношенню до даного позову. Також судом було витребувано "Відмовний матеріал № 2427" за заявою [PERSON] щодо проведення бесід [PERSON] від 17.12.2010 року. Згідно опису копія постанови позивачу не направлялась, а направлялась тільки відповідачу. Копія постанови, опису та супровідного листа приєднані до матеріалів справи. Окрім того, судом були витребувані відмовні матеріали № 2284 від 02.12.2011року, № 53 від 07.01.2012 року, № 2526 від 23.09.2013 року, № 2698 від 10.10.2013року, № 2952 від 30.10.2013 року, постанови по яким винесені в межах строків позовної давності. Відповідно до ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Враховуючи обставини за яких проводився судовий розгляд справи про розлучення, час отримання позивачем копії рішення про розлучення, час подання до суду даного позову, інші обставини справи, суд приходить до висновку, що підстав для застосування строку позовної давності та закриття провадження у справі не має. Окрім того, ст.31 ч. 2 ЦПК України говорить про те, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити, або зменшити розмір позовних вимог. Початково, позов було заявлено про поділ в натурі майна подружжя придбаного під час спільного проживання. 25.09.2014 року позивач не змінюючи предмету позову збільшив розмір позовних вимог. Таким чином заперечення представника відповідача не знайшло свого підтвердження. В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, від 09.08.2001 року, відповідач придбала житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0744 га по вул.Гоголя, 11 в м.Коростені. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Аналогічна норма закріплена і в\~ст. 368 ч.3 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що житловий будинок № 11 з допоміжними приміщеннями, що знаходяться по вул. Гоголя в м.Коростені, були придбані сторонами спільно під час шлюбу, право власності оформлено за відповідачем. Відповідачем дана обставина не оспорювалась. Шлюбного договору, або домовленості між сторонами не було, про істотні обставини не заявляли. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його часки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, допускається лише за його згодою. По справі було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 225, Т.1), відповідно до висновків якої визначити дві ідеальні частини неможливо, визначено дійсну (ринкову) вартість житлового будинку та господарських будівель 224 730 гривень і дійсну (ринкову) вартість ? ідеальної частини 112 365 гривень, визначено варіанти поділу та перелік робіт необхідних для переобладнання. Так, позивач бажає частку згідно 2 варіанту поділу (співвласник другий). Частка, що виділяється складається з жилих кімнат "1-3" та "1-4", розмір частки складає 40/100, розмір грошової компенсації 22 280 гривень. Відповідачу відходить 60/100 (співвласник перший), вказаною частиною будинку відповідач користується фактично. В частині розподілу земельної ділянки експертом було відмовлено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що спільне майно жилий будинок та господарські будівлі, підлягають розподілу на дві рівні частини, по 1/2 частині кожному з сторін. З метою надання дозволу на переобладнання судом було направлено відповідний лист до Виконавчого комітету Коростенської міської ради. Рішенням № 274 від 08.06.2016 року Виконавчий комітет Коростенської міської ради погодив варіанти поділу будинку № 11 по вул.Гоголя у м.Коростені відповідно до висновку № 669/02.16 додаткової будівельно-технічної експертизи від 17.02.2016 року. Згідно\~ст. 364 ЦК України\~кожен з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу у натурі частки майна. Виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири . \~\~\~\~\~\~\~\~Частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року\~при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме поділу підлягає житло, без поділу земельної ділянки. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем за проведення експертизи було сплачено 4 000 гривень (А.с. 123, Т.1). При подачі позову позивачем було сплачено 244 гривні судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити його точну ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Як вказано вище, експертизою встановлено вартість майна - 224 730 гривень, таким чином сплаті підлягав судовий збір в сумі 2 247, 30 гривень. Таким чином із сторін підлягає стягненню на користь держави по 1 123,65 гривень судового збору за виключенням 244 гривень сплачених позивачем.

Outcome: partial