Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

24 жовтня 2019 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Приватного підприємства «Спеціальна Енергетична Компанія», у якому просить: -визнати неправомірними дії Приватного підприємства «Спеціальна Енергетична Компанія» щодо нарахування [PERSON] оплат за опалення у квартирі [ADDRESS] , за опалювальні періоди з жовтня 2016 року по травень 2017 року, з жовтня 2017 року по травень 2018 року, з жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року включно за визначеним ПП «Спеціальна Енергетична Компанія» алгоритмом у сумі 57341,92 грн; -визнати відсутність заборгованості за надані послуги з опалення у квартирі [ADDRESS] на суму 19320,27 грн у [PERSON] перед Приватним підприємством «Спеціальна Енергетична Компанія» станом на 31.01.2019; -зобов`язати Приватне підприємство «Спеціальна Енергетична Компанія» скасувати незаконно нараховану [PERSON] заборгованість по оплаті витрат на оплату за опалення місць загального користування теплової енергії по квартирі [ADDRESS] , в сумі 19320,27 грн, станом на 31.01.2019 року, шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № [NUMBER] в сторону зменшення заборгованості на 19320,27 грн; -зобов`язати Приватне підприємство «Спеціальна Енергетична Компанія» зарахувати [PERSON] надмірно сплачені грошові кошти на оплату за опалення по квартирі [ADDRESS] , у сумі 32217,67 грн станом на 31.01.2019 в рахунок майбутніх платежів шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № [NUMBER] ; -стягнути з Приватного підприємства «Спеціальна Енергетична Компанія» на користь [PERSON] витрати в сумі 3500,00 грн, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , та споживачем послуг, які надає ПП «Спеціальна енергетична компанія». Вказаний будинок обладнаний засобом обліку теплової енергії. Починаючи з жовтня 2016 року по січень 2019 року відповідач при розрахунку кількості теплової енергії на опалення вказаної вище квартири з урахуванням місць загального користування керувався положеннями п. п. 12, 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та нарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, п. п. 2.1.4, 2.2.1-2.2.2. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006, а також використовує вихідні дані для розрахунку витрати теплової енергії на опалення МЗК по будинку, надані балансоутримувачем, та невірно застосовує формулу розрахунку для нарахування витрат на опалення квартир, які не обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.10.2019 позовну заяву [PERSON] до ПП «Спеціальна Енергетична Компанія» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 29.10.2019 на виконання вимог ухвали судді від 28.10.2019 про залишення позовної заяви без руху представником позивача [PERSON] - Костюком О.П. через канцелярію суду надано виправлену позовну заяву. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.11.2019 на 12 год. 00 хв. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.11.2019 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.12.2019 на 12 год. 00 хв. У судовому засідання представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем послуг, які надає ПП «Спеціальна енергетична компанія» (а.с. 8-10). Вказаний будинок обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії. Крім того, станом на 01.10.2018 у зазначеному будинку було встановлено індивідуальні засоби обліку теплової енергії в 66 квартирах, всього в будинку 72 квартири. Квартира позивача індивідуальним засобом обліку теплової енергії не обладнана. Зазначені обставини підтверджуються листом відповідача позивачеві від 28.05.2019 №16/05/19 (а.с. 13-15). Правовідносини між виконавцем послуг та споживачем в сфері надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі - Методика). Абзацом третім пункту 12 Правил передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Пунктом 28 Правил визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. При нарахуванні плати за опалення місць загального користування у житловому будинку виконавець послуг з централізованого опалення зобов`язаний дотримуватися положень Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31 жовтня 2006 року. Пунктом 2.1.4 Методики передбачено, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на місцях загального користування витрати теплової енергії на опалення місць загального користування визначаються розрахунком за формулами, наведеними в пункті 2.1 Методики. Відповідачем кількість теплової енергії на опалення місць загального користування за період з жовтня 2016 року по січень 2019 року (включно) нарахована позивачу у відповідності до п.п. 2.1, 2.1.4 Методики, про що вказано у листі ПП «Спеціальна енергетична компанія» від 28.05.2019 №16/05/19 (а.с. 13-15). З таким розрахунком суд не може погодитись з огляду на наступне. Зі змісту зазначеного листа ПП «Спеціальна енергетична компанія» убачається, що загальну кількість телової енергії на опалення МЗК відповідач визначав за формулою 2.3 Методики (Q МЗК = SQК МЗК + Q втр.), де Q втр. - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СНиП 2.04.05-91 «Отопление, вентиляция и кондиционирование»). Згідно п. 3.1 СНиП 2.04.05-91: втрати теплоти через внутрішні огороджуючі конструкцції приміщень допускається не враховувати, якщо різниця температур в цих приміщеннях рівна 3оС і менше. Враховуючи, що системи опалення всіх житлових квартир, нежитлових приміщень та приміщень МЗК підключені паралельно одна до одної, мають теплоносій з однаковими параметрами та розподільчі трубопроводи системи опалення будинку, прокладеними в підвалі і на горищі теплоізольовані, втрати теплоти ПП «Спеціальна енергетична компанія» приймала рівними 0. Проте, відповідно до пункту 2 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25 січня 2013 року N 24 «Про затвердження ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування», СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование", крім розділу 5 та додатка 22, визнано такими, що не застосовуються на території України з 1 січня 2014 року. Таким чином, розраховуючи розмір оплати за опалення квартири [ADDRESS] , власником якої є позивач, ПП «Спеціальна енергетична компанія» використовувало параметри (норми та правила), які визнано на час розрахунків такими, що не застосовуються на території України. Крім того, з вищевказаного листа убачається, що при розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК будинку по [ADDRESS] загальна опалювальна площа всіх помешкань будинку, які не мають відокремленого входу, складає 4861,9 кв.м., проте згідно даних балансоутримувача будинку - ПП «Техкомсервіс» загальна опалювальна площа квартир складає 4852,1 кв.м. (а.с. 13-15). Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин. Натомість, доводи позивача щодо неправомірності розранку відповідачем оплати послуг з опалення, на переконання суду, є законними та цілком обґрунтованими. Разом з тим, зазначені в прохальній частині позовної заяви суми незаконно нарахованої заборгованості позивача по оплаті послуг з опалення є приблизними та розраховані представником позивача за власним алгоритмом, що він визнав в ході судового розгляду. Тому суд доходить висновку, що дії відповідача щодо нарахування позивачу витрат та оплати теплової енергії на опалення місць загального користування з жовтня 2016 року по 31 січня 2019 року (включно) є неправомірними, а отже порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ПП «Спеціальна енергетична компанія» скасувати незаконно нараховану [PERSON] заборгованість по оплаті витрат за опалення місць загального користування теплової енергії по квартирі [ADDRESS] станом на 31.01.2019 та проведення перерахунку витрат теплової енергії по особовому рахунку № [NUMBER] . Вимоги позивача щодо визнання відсутності заборгованості за надані послуги з опалення квартири [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) на суму 19 320,27 грн у [PERSON] перед ПП «Спеціальна енергетична компанія» станом на 31.01.2019 та зобов`язання скасувати незаконно нараховану [PERSON] заборгованість по оплаті витрат на оплату за опалення місць загального користування теплової енергії по квартирі [ADDRESS] в сумі 19 320,27 грн станом на 31.01.2019 шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № 2001-31-127 в бік зменшення заборгованості на 19 320,27 грн не підлягають задоволенню через їх недоведеність, оскільки позивачем не надано суду беззаперечних доказів дійсної суми переплати наданих послуг. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року, необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Костюк О.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 06.06.2019. Згідно квитанції від 10.06.2019 №0.0.1376585317.1 [PERSON] сплатила адвокату 3 500 грн за правничу допомогу. У зв`язку з частковим задоволенням позову, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розірі 2 500 грн 00 коп. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Outcome: partial