Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] померла його рідна матір [PERSON] , яка до дня своєї смерті проживала за адресою [ADDRESS] За життя [PERSON] вчинила заповіт, який належний їй житловий будинок з господарськимими будівлями в с. Пеньківка заповіла в рівних долях [PERSON] та його брату [PERSON] . Позивач вказує, що на час смерті матері він без реєстрації постійно проживав разом з нею, оскільки вона була інвалідом 1 групи і потребувала стороннього догляду, а тому вважає себе таким, що прийняв спадщину. Зауважує, що інший спадкоємець - його брат [PERSON] відмовився від спадщини. Коли позивач виявив намір отримати свідоцтво про спадщину після смерті матері, нотаріус Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, по причині відсутності законних для того підстав та рекомендовано звернутись до суду для захисту своїх прав. Тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом яким просить встановити факт спільного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а також визнати за ним право власності на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Габрук М.А. в судовому засіданні позовній вимоги підтримали повністю з підстав наведених в позові і просять їх задовольнити. Представник відповідача Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання також не з`явився, надали до суду заяву, відповідно до якої сільська рада просить справу розглянути без представника сільської ради. Рішення просять прийняти на розсуд суду. Із показань свідків [PERSON] та [PERSON] допитаних в судовому засіданні встанволено, що вони знають позивача та його покійну матір [PERSON] , яка була інвалідом 1 групи і потребувала сторонньої допомоги. Позивач проживав разом з матір`ю приблизно 10 років в [ADDRESS] і здійснював за нею догляд. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Із копії свідоцтва про смерть (а.с. 8) судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 11) підтверджується наявність родинних відносин між позивачем [PERSON] , [INFO] та спадкодавцем [PERSON] , як між сином та матір`ю. Відповідно до заповіту від 12.03.1996 року (а.с. 12), судом встанволено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження відповідно до якого належний їй житловий будинок з погосподарськими спорудами в с . Пеньківка Літинського району Вінницької області заповідає в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 359/02-17 від 06.03.2019 р. (а.с 13), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [INFO] . [PERSON] по причині відсутності для того законних підстав. Відповідно до довідки Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1637 від 22.11.2017 р. (а.с. 14) судом встановлено, що до дня смерті [PERSON] за нею рахувалося по земельно-кадастровій книзі № 1 0,52 га землі. Дана земельна ділянка розташована в межах [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1635 від 22.11.2017 р. (а.с .15) судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявою від 10.03.2015 р. (а.с. 16) [PERSON] , син померлої [INFO] [PERSON] , повідомляє, що відмовляється від прийняття спадщини після смерті останньої. Відповідно до технічного паспорту та будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с. 17-21) встановлено, що на вказане домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи. Рішенням Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1093 від 23.10.2015 р. (а.с. 22) вул. «Леніна» в с. Пеньківка перейменована на [ADDRESS] . Актом від 13.02.2019 р. (а.с. 23) підтверджується, що [PERSON] на час смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживав разом з нею без реєстрації місця проживання. Довідкою до акту огляду МСЕК (а.с. 24) судом встанволено, що [PERSON] являлась інвалідом 1 групи та потребувала стороннього догляду. Відповідно до ст.315 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено факт, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. ( Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] яка померла [INFO] . в нотаріальному порядку позивач [PERSON] не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок з по господарськими спорудами, які розташовані за адресою [ADDRESS] , оскільки судом встановлено, що він є спадкоємцем за заповітом має право на оформлення спадщини. На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved