Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] вернулась до суду із позовом до Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради про визнання поважними причини пропуску строку, визнання наказ дисциплінарного стягнення незаконним та його скасування, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнень до позову, просить визнати поважними причини пропуску строків звернення [PERSON] з цивільним позовом до управління освіти та науки міської ради «про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди» поновивши ці строки; визнати незаконними та скасувати наказ управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].»; визнати видання наказу управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].» як такий, що виданий з особистих мотивів [PERSON] і є службовим переслідуванням [PERSON] на робочому місці; скасувати наказ управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 30 травня 2016 року «Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з [PERSON].»; зобов'язати управління освіти та науки міської ради принести їй, [PERSON] публічне вибачення; стягнути з управління освіти та науки міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; визнати факт того, що [PERSON] на час видання наказу управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].» працювала на посаді спеціаліста інспекторсько-методичної служби управління освіти та науки міської ради. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона працює в управлінні освіти і науки Дніпродзержинської міської ради з 23 січня 2004 року по даний час та з 2004 року призначена на посаду спеціаліста інспекторсько-методичної служби Управління освіти і науки міської ради. При призначені її на посаду були роз'яснені права та обов'язки як спеціаліста Інспекторсько-методичної служби, але в листопаді вона дізналась, що вона отримувала заробітну плату як методист Інспекторсько-методичної служби Управління освіти і науки міської ради. В результаті звернень позивача до різних органів у трудовій книжки [PERSON] з 2015 року стали вносити записи про недійсність запису про призначення її на посаду спеціаліста ІМС та різні записи про визначення попередніх записів недійсними датовані 2013- 2014 роками. Наказом управління освіти і науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності внаслідок того, що на думку начальника управління [PERSON] вона нібито порушувала трудову дисципліну, а саме п.6.1.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку від 01 серпня 2014 року. Вважає даний наказ незаконним, таким, що винесений з особистих мотивів начальника, є наслідком мобінгу, тобто морального переслідування на робочому місці, оскільки вона діяла у відповідності зі своїми посадовими обов'язками та правилами внутрішнього трудового розпорядку. У зв'язку з тим, що управлінням освіти і науки міської ради, які були оформлені Наказом № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року "Про дисциплінарне стягнення" були незаконними, сам наказ містив недостовірні відомості, мав на меті переслідування [PERSON], на її робочому місці, що безумовно є підставою для визнання наказу від 31 грудня 2015 року № 270 незаконним та його скасування, тому і наказ Управління освіти і науки № 270-к/т-м від 30 травня 2016 року про дострокове зняття догани з [PERSON] методиста методичного кабінету управління освіти і науки міської ради, оголошену наказом по управлінню від 31 грудня 2015 року № 270 ос-т "Про дисциплінарне стягнення" підлягає скасуванню. Окрім цього вважає, що діями відповідача завдано їй також моральну шкоду, яку вона оцінює в 20 000 грн., тому як неправомірний наказ вніс тяжкі вимушені зміни у її життєві та виробничі стосунки, принизив її честь та гідність, призвів до зниження престижу та ділової репутації. змінив ставлення до неї як колег так й осіб, з якими вона співпрацює, ускладнивши виконання їх посадових обов'язків, а відносити попередній стан буде вкрай важко. Також просить поновити строк звернення до суду із позовом, оскільки вона вчасно звернулась до суду із позовом, але помилково в порядку адміністративного судочинства, ухвалою суду провадження було закрито та вона одразу звернулась до суду із вказаним позовом в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд визнати поважними причини пропуску строків звернення [PERSON] з цивільним позовом до управління освіти та науки міської ради «про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди» поновивши ці строки; визнати незаконними та скасувати наказ управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].»; визнати видання наказу управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].» як такий, що виданий з особистих мотивів [PERSON] і є службовим переслідуванням [PERSON] на робочому місці; скасувати наказ управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 30 травня 2016 року «Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з [PERSON].»; зобов'язати управління освіти та науки міської ради принести їй, [PERSON] публічне вибачення; стягнути з управління освіти та науки міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.; визнати факт того, що [PERSON] на час видання наказу управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].» працювала на посаді спеціаліста інспекторсько-методичної служби управління освіти та науки міської ради. В судовому засіданні посилались на обставини викладені в позові. Представники відповідача Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради Онищенко Тетяна Яківна та Маркіна Тетяна Миколаївна заперечували щодо задоволення позову, посилались на обставини викладені в запереченні на позов. Суду зазначили, що наслідком невиконання позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку стало застосування до неї начальником [PERSON] в межах повноважень, у строки і порядку, передбаченому ст.ст.147-149 КЗпП України дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, яке знайшло своє втілення у наказі від 31 грудня 2015 року № 270 ос-т. Підставою для оголошення догани були підстави: залишення робочого місця без дозволу начальника управління, тому як позивач 11 грудня 2015 року запізнилася з обідньої перерви на 15 хвилин, доповідна бухгалтера управління [PERSON] від 14.12.2015 року; надати пояснення позивач відмовилась; 18 грудня 2015 року з 10.00 до 11.00 годин позивач без виробничої потреби знаходилась у державному професійно-технічному навчальному закладі «Дніпродзержинський центр підготовки і перепідготовки і перепідготовки робітничих кадрів». 24 грудня 2015 року без дозволу начальника управління залишила позивач о 16.00 годині приміщення управління згідно запису у журналі з метою відвідання засідання громадської організації - краєзнавчого товариства «Кам'янське -Дніпродзержинськ», але з повідомлення начальника відділу звернень громадян Дніпродзержинського міського ради [PERSON] приблизно з 16.30 до 16.55 год. 24 грудня 2015 року години позивач перебувала у приміщенні громадської приймальні міської ради у зв'язку з подачею особистого звернення. Дійсно при прийнятті позивача на посаду 23 січня 2004 року у наказі від 26 січня 2004 року № 198-к, параграф 4, допущена помилка та зазначено, що вона призначена на посаду спеціаліста інспекторсько-методичної служби. З метою приведення назви посади [PERSON] у відповідність штатного розпису наказом від 14.08.2014 року № 90-к-п, а пізніше наказом від 18 березня 2016 року № 21-к/тр до наказу управління освіти від 26.01.2004 року № 198-к, параграф 4, внесені зміни шляхом викладення розпорядчої частини в такій редакції «Призначити на посаду методиста методичного кабінету управління освіти і науки по переводу з 23 січня 2004 року». На підставі цих змін внесені відповідні записи до трудової книжки. Таким чином, протягом усього часу з моменту прийняття на посаду [PERSON] фактично виконувала роботу методиста та підстави стверджувати, що станом на 31 грудня 2015 року позивач не обіймала посаду методиста відсутні. В судовому засіданні переслідування, упереджене ставлення з боку колишнього керівника свого підтвердження не знайшли. Вважає, що наказ від 31 грудня 2015 року № 270 ос-т «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].» прийнятий правомірно, без порушення прав позивача, відповідно до норм 147-149 КЗпП України, що є підставою стверджувати про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. З метою вичерпання конфлікту, який заважає нормальній роботі установи 30 травня 2016 року було видано наказ № 270-к/тм «Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з [PERSON].», який позивач також оскаржує, не зазначивши відповідну правову підставу. Підстав для поновлення строку звернення до суду також вважають, що відсутні». В якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що вона працювала разом із позивачем з 2007 року та вказала, що її та позивача [PERSON] прийняли на роботу на посаду спеціалістів інспекторсько-методичної служби управління освіти та науки міської ради. В 2010 році прийнятий наказ про внесення змін про організацію діяльності управління, на підставі якого її призначили на іншу посаду. Зазначила суду, що методичного кабінету у них ніколи не було. В якості свідка в судовому засіданні [PERSON] зазначила, що вона є заступником директора з виховної роботи центру підготовки та перепідготовки робочих кадрів та 18 грудня 2015 року позивач не попереджала по те, що прийде до них та виробничої необхідності у присутності позивача не було. В якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що вона працює вихователем гуртожитку центру підготовки та перепідготовки робочих кадрів, позивача [PERSON] у 2015 року бачила два рази. 18 грудня 2015 року позивач [PERSON] запропонувала оформити світлиці, спілкувались вона з нею двадцять хвилин. Вказана зустріч не була погоджена із позивачем. В якості свідка [PERSON] суду зазначила, що вона працювала разом із позивачем [PERSON] З 2000 року вона - [PERSON] працювала заступником начальника управління освіти і науки. У 2004 році приймала на посаду позивача в якості спеціаліста інспекторсько-методичної служби управління освіти та науки міської ради. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює в департаменті з гуманітарних питань заступником директора. Зазначила, що дійсно 18 грудня 2015 року вона бачила позивача біля ПТУ № 15, після чого подзвонили директору ПТУ № 15, яка повідомила, що вона нікого не запрошувала, позивача також не запрошувала. Через деякий час представник ПТУ № 15 передзвонив та повідомив, що позивач дійсно була з питань оформлення музею ПТУ № 15. В якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що в 2011 році вона приводила у відповідність посади управління освіти і науки міської ради, у зв'язку з тим, що раніш була посада спеціаліста, а на даний час методист. В 2014 році прийнятий наказ про внесення змін до трудових книжок, у зв'язку з перейменуванням посад зі спеціаліста на методиста, з яким ознайомлені усі спеціалісти, але позивач про це заперечувала. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з 2013 року по 2016 рік працювала разом із позивачем. Суду зазначила, що грудня 2015 року [PERSON] пішла в центр підготовки та перепідготовки робочих кадрів без дозволу та попередження. Начальник направила її перевірити, де знаходиться позивач [PERSON] 18 грудня 2015 року об 14.00 год., але в цей час позивач була в тридцятій школі та проводила збори, у зв'язку з чим нею був складений акт про відсутність позивача на робочому місці. Позивач без попередження залишила місце роботи. Позивач 24 грудня 2015 року також деякий час була відсутня на робочому місці. Вислухавши позивача та представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працює в Управлінні освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, правонаступником якого є Департамент з гуманітарних питань Кам'янської міської ради, та з 23 січня 2004 року та з 2004 року призначена на посаду спеціаліста інспекторсько-методичної служби Управління освіти і науки міської ради, що вбачається з наданої копії трудової книги (а.с.6-9) та не заперечується представниками відповідача. Судом встановлено, що при призначені позивача [PERSON] на посаду, останній були роз'яснені права та обов'язки як спеціаліста Інспекторсько-методичної служби, але після звернень позивача до різних органів у трудовій книжки [PERSON] з 2015 року внесли записи про недійсність запису про призначення її на посаду спеціаліста ІМС із змінами посади методиста. Наказом Управління освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, правонаступником якого є Департамент з гуманітарних питань Кам'янської міської ради, № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року позивача [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, згідно якого 11 грудня 2015 року методист методичного кабінету управління освіти і науки міської ради [PERSON] запізнилась з обідньої перерви на 15 хвилин, 18 грудня 2015 року у період з 10.00 год. до 11.00 год. [PERSON] була відсутня на робочому місці. В цей час без погодження з керівником управління освіти і науки міської ради Долина .М. знаходилась без будь-якої виробничої необхідності в Державно-професійному технічному навчальному закладі Дніпродзержинський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів», який безпосередньо не підпорядкований управлінню освіти і науки міської ради. 18 грудня 2015 року позивач приблизно в 13.50 в журналі обліку виходів працівників УоІН до закладів освіти та науки підприємстві і організації зробила запис про її відсутність з 14.00 по 16.00 з метою нібито відвідування знову Центру підготовки і перепідготовки робітничих кадрів. 24 грудня 2015 року методист [PERSON] зробила запис у журналі обліку виходів працівників по її відвідування засідання громадської організації - краєзнавчого товариства «Кам'янське - Дніпродзержинськ» з 16.00 до 17.00, що також був здійснений без погодження з начальником управління освіти і науки міської ради, як передбачено вимогам Правил внутрішнього розпорядку, затверджених наказом управління освіти і науки міської ради від 01.08.2014 року № 224. В цей час [PERSON] перебувала в приміщенні громадської організації Дніпродзержинської міської ради з 16.30. до 16.55. У зв'язку із зазначеним начальник управління освіти і науки міської ради [PERSON] прийшла до висновку про неодноразове порушення методистом методичного кабінету управління освіти і науки міської ради [PERSON] трудової дисципліни, п.6.1.3 Правил внутрішнього розпорядку, та оголосила догану [PERSON], як методисту методичного кабінету управління освіти і науки міської ради, правонаступником якого є Департамент з гуманітарних питань Кам'янської міської ради (а.с.10). Відповідно до вимог ст.142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Так, відповідно до Правил внутрішнього розпорядку Управління освіти і науки Дніпродзержинської міської ради , затверджених наказом управління освіти і науки міської ради від 01.08.2014 року № 224, а саме п.6.1.2 розділу VI Робочий час, визначено, що для працівників управління початок роботи - 8.00 год., закінчення роботи - 17.00, в п'ятницю - 16.00 год.; перерва для відпочинку і харчування з 12.00 до 12.45 год., понеділка по четвер, з 12.00 до 13.00 у п'ятницю. Працівникам забороняється залишати робочі місця без дозволу начальника управління (а.с.11-14). Позивач у своєму позові наказ № 270 ос-т від 31 грудня 2015 вважає незаконним, тому як винесений з особистих мотивів начальника, є наслідком мобінгу, тобто морального переслідування на робочому місці, та посадові обов'язки та правила внутрішнього трудового розпорядку вона не порушувала. Вказані посилання позивача є безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Згідно ст.147-1 КЗпП, до дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Згідно до вимог статті 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Ст.150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. За правилами статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Факт порушення трудової дисципліни має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ЦПК України. Так, як вбачається з матеріалів справи підставою для оголошення догани позивачу [PERSON] було залишення нею робочого місця без дозволу начальника управління 11 грудня 2015 року, де позивач запізнилась з обідньої перерви на 15 хвилин, підставою чого була доповідна бухгалтера управління [PERSON] від 14 грудня 2015 року, але позивач на виконання вимог КЗпП України відмовилась надати пояснення, що був складений акт від 15 грудня 2015 року. Окрім цього, судом також встановлено, що дійсно позивач 18 грудня 2015 року з 10.00 години до 11.00 годин без виробничих потреб знаходилась у державному професійно-технічному навчальному закладі «Дніпродзержинський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів», тобто була відсутня на робочому місці, про що здійснені записи у журналі та підтверджується актом про відсутність на робочому місці позивача від 18 грудня 2015 року, а також вбачається з пояснень свідків. Посилання позивача на те, що вона працювала з 23 січня 2004 року по березень 2016 рік на посаді спеціаліста УМС управління освіти і науки міської ради, а не на посаді методиста методичного кабінету, а тому не могла бути притягнута до дисциплінарної відповідальності як методист, є безпідставними з огляду на наступне. Так, на час притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності,остання обіймала посаду методиста кабінету управління, що підтверджується штатними розписами, які діяли з 2003 року, якими передбачені посади методиста-спеціаліста вищої категорії, методиста-спеціаліста 1 категорії та методиста-спеціаліста, а не спеціаліста інспекторської методичної служби; відсутність посади спеціаліста інспекторсько-методичної служби у Класифікаторі професій; картки нарахування заробітної плати позивачу за посадою методиста з часу прийняття її на посаду; актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності управління науки і освіти Дніпродзержинської міської ради за період з 01 січня 2004 року по 31 серпня 2015 рік № 710-21/10 від 06 листопада 2015 року про правильність нарахування заробітної плати [PERSON], а також довідка від 10 жовтня 2016 року № 01-08/54 про тривалість та використання позивачем щорічної відпустки за посадою методиста у розмірі 42 календарних днів. Окрім цього, з метою приведення назви посади позивача [PERSON] у відповідність до штатного розпису, згідно до пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року № 58, діючого на той час Класифікатора професій, фактично виконуваної роботи згідно посадових обов'язків та отримуваної заробітної плати, наказом від 14 серпня 2014 року № 90-к-п та наказом від 18 березня 2016 року № 214-к/тр до наказу управління освіти від 26 січня 2005 року № 198-к, внесені зміни шляхом викладення розпорядчої частини в такій редакції «Призначити на посаду методиста методичного кабінету управління освіти і науки по переводу з 23 січня 2004 року», на підставі чого внесені відповідні записи до трудової книжки, з чим була ознайомлена позивач. Таким чином, з рахуванням усіх наданих документів суд приходить до висновку, що протягом усього часу роботи позивача [PERSON] фактично виконувала роботу методиста, а тому посилання позивача, що станом на 31 грудня 2015 року виконувала роботу спеціаліста, тобто на час винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відсутні. Тому, вимоги позивача про визнання факт того, що [PERSON] на час видання наказу управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].» працювала на посаді спеціаліста інспекторсько-методичної служби управління освіти та науки міської ради не підлягають задоволенню. Окрім цього, в судовому засіданні також не встановлено, що дійсно було переслідування зі сторони відповідача чи колишнього керівника управління освіти і науки міської ради. Згідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, як підтвердження того, що наказ управління освіти і науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року відносно [PERSON] був прийнятий в наслідок мобінгу (морального переслідування на робочому місці), суд не приймає до уваги надані позивачем докази, тому як вони взагалі не містять інформацію щодо предмета доказування, а саме відсутні будь-які дані того, що позивач мала переслідування зі сторони начальника управління освіти і науки міської ради, а саме заяву [PERSON] прокурору м.Дніпродзержинська від 26.10.2009 року, повідомлення прокурора м.Дніпродзержинська від 04.03.2010 року, колективне звернення до міського голови м.Дніпродзержинська [PERSON] від 20.08.2015 року; скарги позивача до Державної фінансової інспекції України від 25.08.2015 року; колективна заява до прокуратури Заводського району від 16.10.2015 року; лист департаменту освіти і науки Дніпропетровської державної адміністрації від 23.11.2015 року № ко-№549; депутатське звернення до прокуратури Дніпропетровської області за серпень 2015 рік; відповідь прокурора Дніпропетровської області Матвійчука В., Народному депутату України [PERSON] від 14.08.2015 року № 04/2/2-357-08; відповідь начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] на звернення народного депутата України [PERSON] , заява позивача прокурору Заводського району міста від 0712.2015 року; скарга позивача до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14.082015 року; звернення позивача до Міністру освіти і науки України від 25.082015 року; акт за підсумки службового розслідування стосовно [PERSON] від 02.05.2016 року; заява Долини від 06.08.2015 року. Ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно до матеріалів справи позивач [PERSON] вчасно звернулась до суду із позовом про оскарження наказу про накладення дисциплінарного стягнення, в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку із закриттям провадження у справі, позивач одразу звернулась в порядку цивільного судочинства. Ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У зв'язку з викладеним суд вважає необхідним поновити позивачу [PERSON] строк звернення до суду із цивільним позовом до Управління освіти та науки міської ради «Про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди». Але, враховуючи викладене в судовому засіданні не встановлено порушення зі сторони відповідача Управління освіти та науки Дніпродзержинської (Кам'янської) міської ради під час прийняття Наказу № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON]», а також не встановлено, що вказаний наказ є такий, що виданий з особистих мотивів [PERSON] і є службовим переслідуванням [PERSON] на робочому місці, а тому підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним та скасувати наказу управління освіти та науки міської ради № 270 ос-т від 31 грудня 2015 року «Про дисциплінарне стягнення [PERSON].» та таким, що виданий з особистих мотивів [PERSON] і є службовим переслідуванням [PERSON] на робочому місці не підлягають задоволенню. Окрім цього, Наказом Управління освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, правонаступником якого є Департамент з гуманітарних питань Кам'янської міської ради № 270-к/т-м від 30 травня 2016 року догани з [PERSON] методиста методичного кабінету управління освіти і науки міської ради була достроково знята, оголошену наказом по управлінню від 31 грудня 2015 року № 270 ос-т "Про дисциплінарне стягнення". Ст.151 КЗпП України визначає порядок зняття дисциплінарного стягнення, так, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року. Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Так, як вбачається з наказу Управління освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, правонаступником якого є Департамент з гуманітарних питань Кам'янської міської ради № 270-к/т-м від 30 травня 2016 року "Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з [PERSON].", відповідно до частини другої ст.151 КЗпП України, враховуючи дотримання виконання посадових обов'язків, відповідальне ставлення до доручених справ, начальником управління освіти і науки Онищенко Т.Я. наказано достроково зняти догану з [PERSON] методиста методичного кабінету управління освіти і науки міської ради, оголошену наказом по управлінню освіти і науки міської ради від 31 грудня 2015 року № 270ос-т "Про дисциплінарне стягнення [PERSON].", вважати [PERSON] такою, яка не має дисциплінарного стягнення (а.с.43). Тобто, враховуючи викладене позивач [PERSON] на даний час є такою, що вона не має дисциплінарного стягнення. Тому враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для скасування Наказу Управління освіти та науки Дніпродзержинської (Кам'янської) міської ради № 270-к/тм від 30 травня 2016 року «Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з [PERSON].», а також згідно до вимог ч.1 ст.232 КЗпП України не передбачений спосіб захист, як публічне вибачення зі сторони відповідача, у зв'язку з прийняття відповідних актів, які оскаржуються. Що стосується вимог про стягнення з Управління освіти та науки Дніпродзержинської (Кам'янської) міської ради на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В п.23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Так, позивачем не надано суду доказів того, що діями відповідача їй дійсно спричинена моральна шкода, а тому відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди до Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed