Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 25.10.2010 року Стебницькою міською радою на підставі, на думку позивачки, протиправних рішень 25 сесії 5 демократичного склакання Стебницької міської ради №386 від 14.08.2009 та пункту 1.2. рішення 26 сесії 5-го демократичного скликання Стебницької міської ради за №450 від 22 грудня 2009 року про затвердження уточнених площ при виконанні робіт із підготовки та видачі Державних актів на право власності на землю. В обґрунтування позову посилається на те, що проживає на [ADDRESS], а її сусідами являються співвідповідачі [PERSON] та [PERSON], які проживають в будинковолодінні [ADDRESS] на цій же вулиці. Зазначає, що згідно оскаржуваного нею Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачами [PERSON] та [PERSON] набуто у власність земельну ділянку, частина якої належить до спільного проїзду як до її будинковолодіння, так і до будинковолодіння відповідачів. У зв'язку з цим було відповідачами незаконно збільшено площу їхньої земельної ділянки з 910 кв.м. до 1000 кв.м. Крім цього, при виготовленні оскаржуваного державного акту вона, як суміжний землекористувач, не погоджувала відповідачам меж їхньої земельної ділянки. Вказує, що строку позовної давності на оскарження державного акту нею не пропущено, оскільки зверталась в березні 2011 році до Дрогобицького міськрайонного суду, як адміністративного суду, з відповідним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення, на підставі яких відповідачі набули у власність земельну ділянку на [ADDRESS], який 10 квітня 2014 року було закрито у зв'язку з тим, що даний спір не належало розглядати в порядку адміністративного судочинства. Отримавши поштою відповідну ухвалу апеляційного адміністративного суду, вона звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали та доповнили, що позивач не погоджувала меж відповідачам і ніколи б не погодила саме такі межі, як вказано в державному акті, оскільки частина приватизованої відповідачами земельної ділянки відноситься до земель комунальної власності, на якій повинен був би бути проїзд до будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS]. Крім цього вказали, що оскільки рішення Стебницької міської ради №386 від 14.08.2009 року та №450 від 22 грудня 2009 року є актом індивідуальної дії (ненормативним актом органу місцевого самоврядування), вичерпало свою юридичну силу після його реалізації - видачі на його підставі оскаржуваного державного акту та його державної реєстрації, а тому, на їхню думку, такі рішення не потрібно оскаржувати в судовому порядку. Просять позов задоволити. Відповідач [PERSON], яка представляє інтереси [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позову не визнали з підстав, які виклали письмово та доповнили, що проїзд, про який вказує позивачка веде лише до їхнього будинковолодіння, але аж ніяк не до будинковолодіння позивачки. А відтак, приватизація ними цього проїзду не створює позивачці ніяких перешкод та жодним чином не порушує її прав. Крім цього, про існування оскаржуваного рішення позивачка знала ще в листопаді 2009 року, оскільки відмовилась погодити їм межі приватизованої ними земельної ділянки, а тому вважають що позивачкою пропущено строк звернення до суду та у зв'язку з цим просять відмовити в позові, вважаючи що звернення позивачки з відповідним позовом до адміністративного суду не було перешкодою для її звернення з аналогічним позовом до суду загальної юрисдикції. Також зазначають, що позивачем в 2011 році було пред'явлено позов в порядку адміністративного судочинства, тобто порушено правила підвідомчості цього спору, що не перериває перебігу строку позовної давності. Представник Стебницької міської ради - [PERSON] заперечила з приводу задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, з підстав, викладених відповідачами [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи - відділу Держземагенства у м. Дрогобичі - [PERSON] з приводу задоволення позову покладається на думку суду. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом частин першої, другої, шостої - десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Як встановлено в судовому засіданні, пунктом 1.1. рішення 25 сесії 5-го демократичного скликання Стебницької міської ради за №386 від 14 серпня 2009 року "Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок", [PERSON] та [PERSON] надано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 600 кв.м. на вул. Задвірна для ведення садівництва. Пунктом 1.2. рішення 26 сесії 5-го демократичного скликання Стебницької міської ради за №450 від 22 грудня 2009 року "Про затвердження уточнених площ земельних ділянок, переданих у власність", [PERSON] та [PERSON] затверджено уточнену, при виконанні робіт з підготовки на видачу Державного акту на право власності на землю, площу земельної ділянки - 1000 кв.м. на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а земельну ділянку площею 693 кв.м. на вул. Задвірна для ведення садівництва (згідно рішення від 14.08.209 року за №386 площа становища 1600 кв.м.). Як встановлено в судовому засіданні зазначені вище рішення ніким не оскаржувались у встановленому законом порядку, а відтак є чинними. Будь-яких доводів щодо протиправності таких рішень позивачкою не наведено і в судовому засіданні не встановлено. В подальшому, на підставі вказаних вище рішень Дрогобицьким МВ ЛРФ ЦДЗК ДП "Центр державного земельного кадастру" складено технічну документацію з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, зокрема, площею 1000 кв.м. на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 20 липня 2010 року Стебницької міською радою видано Державний акт на права власності на земельну ділянку та проведено державну реєстрацію цього акта на вищевказану земельну ділянку. У такому державному акті відсутні обмеження, ця земельна ділянка не обтяжена сервітутами, відомості про існування проїзду до будинковолодіння [ADDRESS] через цю ділянку також відсутні. Крім цього, відповідно до оглянутої в судовому засіданні технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право відповідачів на земельну ділянку площею 1000 кв.м., та наявного в такій документації акту обстеження та узгодження меж земельної ділянки відповідачів площею 1000 кв.м., зазначений акт не підписаний позивачкою [PERSON] Однак, згідно до наявного в зазначеній вище техдокументації акту обстеження земельної ділянки на [ADDRESS], складеного комісією, утвореною згідно розпорядження Стебницького міського голови від 02.11.2009 року, комісією проведено обстеження меж земельної ділянки на [ADDRESS]. В результаті такого обстеження комісією було встановлено, що межа земельної ділянки частково проходить по існуючій огорожі (дерев'яні штахети), частково по існуючій огорожі (металева сітка), межа відповідає наявним планово-картографічним матеріалам. Також комісією встановлено, що право суміжного землекористувача - позивачки [PERSON] не порушено, тому остання безпідставно не погоджує акт узгодження меж земельної ділянки відповідачам. Суд не приймає до уваги доводи позивачки про неправомірність складення такого акту через те, що до неї нібито ніхто не звертався з приводу погодження меж, а тому, на їх думку, комісія не вправі була складати такого акту, оскільки як зазначено вище в акті обстеження та узгодження меж земельної ділянки підпис позивачки відсутній, а комісія була створена на підставі розпорядження Стебницького міського голови від 02.11.2009 року. Будь-яких даних щодо оскарження такого розпорядження чи визнання його протиправним позивачкою суду не представлено. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. Як встановлено вище, рішення, на підставі яких було видано оскаржуваний позивачкою державний акт на право власності відповідачів на земельну ділянку площею 1000 кв.м. не оскаржувались у встановленому законом порядку, а відтак є чинними. Будь-яких доводів щодо незаконності чи протиправності таких рішень позивачкою не наведено і в судовому засіданні не встановлено. Разом з тим, за змістом ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак, в порушення зазначених вимог закону позивачкою не наведено і в судовому засіданні не здобуто жодних доказів щодо порушення її прав існуванням оскаржуваного Державного акту, оскільки, як встановлено вище, межі земельної ділянки відповідачів відповідають наявним планово-картографічним матеріалам, а відтак, не порушують прав позивачки. Крім цього, у відповідності зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і така відповідно до ст. 257 ЦК встановлюється тривалістю у 3 роки. Статтею 264 ч. 2 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як встановлено в судовому засіданні, Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що на [ADDRESS] відповідачам виданий 20 липня 2010 року Стебницької міською радою. До суду з позовом про скасування цього акту позивач звернулась лише 02.06.2014 року, тобто з пропуском строку позовної даності. В обґрунтування непропуску строку для звернення до суду з даним позовом позивач посилається на те, що вона в березні 2011 році зверталась до Дрогобицького міськрайонного суду, як адміністративного суду, з відповідним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення, на підставі яких відповідачі набули у власність земельну ділянку на [ADDRESS], який 10 квітня 2014 року було закрито у зв'язку з тим, що даний спір не належало розглядати в порядку адміністративного судочинства Однак, вказане не заслуговує на увагу, позаяк положення ч. 2 ст. 264 ЦК України про переривання перебігу позовної давності застосовується лише у випадку пред'явлення позову до компетентного суду. В даному ж випадку, позивачем було пред'явлено позов в порядку адміністративного судочинства, тобто порушено правила підвідомчості спору, що не перериває перебігу строку позовної даності. Зазначена позиція також викладена в п.п. 4.4.2 та 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року. З огляду на вказане, суд доходить висновку, що позивачкою пропущено строк позовної даності для звернення до суду з даним позовом, підстав для його поновлення в судовому засіданні не встановлено і про таке (поновлення) позивач не просила, відповідач просить застосувати давність, що є підставою для відмови у позові у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України. Таким чином, оскільки оскаржуваним Державним актом на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що на [ADDRESS] жодним чином не порушуються прав та інтереси позивачки, будь-яких підстав для скасування виданого відповідачам Державного акту в судовому засіданні не встановлено, позивачкою пропущено строк позовної даності для оскарження цього державного акту, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed