Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" змінила свою назву на Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20 вересня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами та правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві без номера від 20 вересня 2012 року. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року за ним рахується заборгованість у загальній сумі 116 998,62 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв'язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по договору на загальну суму 116 998,62 грн. та судовий збір у розмірі 1762.00 грн.. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в суд не з'явилася, подала письмову заяву згідно якої просила справу розглядати у її відсутність, крім того просила про застосування наслідків спливу позовної давності, не заперечувала проти наявності договірних правовідносин з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», але вважає, що банк пропустив строк звернення до суду із вищевказаними позовними вимогами, так заборгованість за кредитом у неї виникла з 18 серпня 2017 року, а позовні вимоги банком пред'явлені 30 травня 2018 року. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. За положеннями ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов'язання, згідно положень ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 20 вересня 2012 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких, на підставі заяви без номера від 20 вересня 2012 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн. на картковий рахунок [NUMBER]. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 20.09.2012 року), позивачем було проведено наступні операції щодо збільшення кредитного ліміту відповідача, а саме: 20 вересня 2012 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 900,00 грн., 22 вересня 2012 року - в розмірі 2 000,00 грн., 09 жовтня 2013 року - в розмірі 5 000,00 грн., 14 жовтня 2013 року - в розмірі 13 000,00 грн. Згідно до п.п.2.1.1.5.5 Договору, - позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно п.2.1.1.7.6 Договору, - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом В зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань у відповідача виникла заборгованості за кредитним договором б/н від 20 вересня 2012 року, яка станом на 28 лютого 2018 року становить 116 998,62 грн. в тому числі: заборгованості по тілу кредиту - 12 724,11 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 104 274,51 грн. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині строків внесення мінімального платежу, що згідно Тарифів має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається порушення позичальником даних вимог та здійснення оплати мінімальних щомісячних платежів, в тому числі поза межами визначених договором строків, що потягло нарахування неустойки. При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за наданим кредитом відповідач здійснила 17 липня 2014 року. Під час розгляду справи у суді, відповідачем подано письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до положень ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року. Кредитування держателів платіжних карток у межах обраної емітентом кредитної схеми регламентується внутрішніми документами банку з питань кредитування та договором між клієнтом і банком-емітентом. Клієнт на власний розсуд або відповідно до умов договору (якщо кредит має цільовий характер) частково або в повному обсязі використовує впродовж строку його дії кредит і має зобов'язання повернути кредит та проценти за його користування на умовах, передбачених договором. Після виконання зобов'язань сторін або в разі розірвання (закінчення терміну дії) договору банк на вимогу клієнта зобов'язаний видати йому довідку про повернення платіжної картки, кредиту та процентів за ним. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідачем був здійснений 17 липня 2014 року, а із позовом банк звернувся лише 30 травня 2018 року, тобто з пропуском строку на звернення до суду. Таким чином, перевіривши доводи і заперечення сторін, обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, суд встановив, що банк звернувся до суду поза межами позовної давності, про застосування наслідків якої заявив відповідач, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України сплинув 18 серпня 2017 року, з урахуванням останньої сплати позичальником коштів - 17 липня 2014 року. З урахуванням положень ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed