Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

12.03.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], шлюб розірвано 02.08.2005 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2008 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. [INFO] дочці [PERSON] виповнилося 18 років, тому стягнення аліментів на її утримання було припинено. Син [PERSON] проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. З відповідача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 230 гривень, щомісячно, що є недостатнім для його належного утримання і забезпечення всім необхідним. Вона працює укладальником - пакувальником у ТОВ "Море - 2007" м. Дніпропетровськ, отримує мінімальну заробітну плату, і не в змозі сама утримувати сина. В той час, як відповідач участі у додаткових витратах на сина не приймає, хоча його матеріальний стан покращився, нещодавно він придбав новий автомобіль, відповідно має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у більшому розмірі, ніж визначено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2008 року. Позивачка [PERSON] просить змінити розмір аліментів і щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі - по 1200 гривень, починаючи з дня пред'явлення позову і до його повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Згідно поданої заяви, отриманої судом 23.04.2014 року позивачка [PERSON] позов підтримує і просить його задовольнити у повному обсязі (а.с.21). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 08.04.2014 року у судовому засіданні позов про зміну розміру аліментів не визнали. Заперечуючи проти позову зазначили про те, що матеріальний стан [PERSON] не змінився в кращу сторону від дня постановлення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON]. Суду пояснили, що після розлучення з позивачкою [PERSON] 25 квітня 2006 року відповідач уклав шлюб з жителькою с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області [PERSON], яка ніде не працює з 2000 року. [INFO] у них народилася донька [PERSON]. На даний час [PERSON] працює автокрановщиком в КРБП " Надія" с. Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, його середньомісячна заробітна плата складає біля 1500 гривень, власного житла він не має, проживає у будинку дружини, сім'я має в користуванні присадибну земельну ділянку площею 0,37 га та автомобіль марки ИЖ 2717, 2002 року випуску, придбаний у 2009 році для потреб в господарстві. Посилання позивачки на придбання ним нового автомобіля не відповідає дійсності. З заробітної плати [PERSON] сплачує на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], утримує дружину та малолітню дочку [PERSON], 2006 року народження, сплачує комунальні послуги та несе інші витрати по господарству і не має можливості в даний час сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у більшому розмірі, ніж визначено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2008 року . Вирішуючи спір суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 02 серпня 2005 року (а.с.4). [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], народженого у шлюбі сторін (а.с.4). Шлюб між сторонами розірвано. Син [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 897 від 04.11.2013 року (а.с.5). Вказані обставини визнані відповідачем в судовому засіданні, та, відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, не потребують самостійного доказування. На утримання сина [PERSON] відповідач за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2008 року сплачує аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття (а.с.4). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 25.04.2006 року [PERSON] одружився з [PERSON] (а.с.27). Крім неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] у вказаному вище шлюбі має також малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 01.08.2006 року (а.с.28), яка згідно довідки виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 373 від 03.04.2014 року проживає разом з батьком [PERSON] та матір'ю [PERSON](а.с.29). Дружина відповідача [PERSON], згідно трудової книжки серії [NUMBER] не працює з 30.11.2000 року (а.с.31). За приписами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з'ясування та дослідження матеріального стану, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім'ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання сина у розмірах, визначених позивачкою. Відповідач [PERSON] з листопада 2013 року працює в КРБП "Надія" с. Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області і з його заробітної плати утримуються аліменти на утримання сина [PERSON], в підтвердження чого останній представив суду довідки про доходи з місця роботи та аліментні відрахування в квітні 2014 року в сумі 643 грн. (а.с.29,35,36 ). Згідно довідки КРБП "Надія" с. Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області [PERSON] працює на вказаному підприємстві автокрановщиком і його середня заробітна плата становить 1571,40 грн. (а.с.29). [PERSON] проживає в с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області в будинку своєї дружини [PERSON], власного житла та земельної ділянки на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області не має, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов [PERSON] №374 від 09.04.2014 року (а.с.32). У власності [PERSON] перебуває автомобіль марки ИЖ 2717, 2002 року випуску, зареєстрований на його ім'я Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 25.11. 2009 року (а.с. 33). Згідно даних НАІС ДДАІ МВС України та "Автомобіль - 2000" від 06.05.2014 року інших транспортних засобів за [PERSON] не значиться (а.с.34). В позовній заяві позивачка [PERSON] вказувала, що матеріальний стан відповідача поліпшився, оскільки він нещодавно придбав новий автомобіль. Доказів щодо вказаних обставин позивачка [PERSON] суду не надала, чим не виконала вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, безпідставним є посилання [PERSON] в позовній заяві на те, що в теперішній час на утримання сина їй нараховуються аліменти у розмірі 230 гривень щомісячно. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] згідно з виконавчим листом № 2/1161, проведеної державним виконавцем О.С. Гончаруком, з січня 2014 року з заробітної плати [PERSON] вираховуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 556,50 грн. (а.с.35 -36). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.180,182,192 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст.ст.180,182,192 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180 СК України, утримувати дитину зобов'язані обоє батьків. Тому вони несуть рівні витрати по утриманню дитини. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з обставин, визначених у ст. 182 СК України. В судовому засіданні встановлено, що після прийняття рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], матеріальний стан відповідача [PERSON] не поліпшився, відповідно у суда відсутні підстави для збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON]. Крім того, суд констатує також той факт, що при винесенні рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2008 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] судом не враховувалась наявність на утриманні у [PERSON] малолітньої доньки [PERSON] [INFO] (а.с.4,28). З вище наведеного слідує, що при збільшенні розміру аліментів на утримання сина [PERSON], діти відповідача будуть перебувати у нерівних умовах щодо утримання з боку батька, що в даному випадку є неприйнятним, оскільки утримання кожної дитини відповідача повинно бути рівнозначним, виходячи із норм Конституції України, Конвенції про права дитини та сімейного законодавства України. Посилання відповідача [PERSON] на те, що крім двох неповнолітніх дітей, на його утриманні перебуває також дружина [PERSON], яка не працює суд не приймає до уваги, оскільки остання є молодою, здоровою, працездатною особою і доказів її непрацездатності та неспроможності забезпечити своє утримання відповідачем [PERSON] суду не представлено.

Outcome: dismissed