Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з вищевказаним позовом. Посилаються на те, що в 50-х роках минулого століття їхні батьки [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок, що розташований у с. Калини, вул. Залізнична, № 35 "а". Вказаний будинок належав подружжю [PERSON] на праві приватної власності в рівних долях, що стверджується актом відведення земельної ділянки [PERSON] під будівництво житлового будинку в урочищі Луг, по вул. Заріка, у с. Калини, дозволом виконкому Тячівської районної ради на будівництво житлового будинку [PERSON], генеральним планом забудови садиби та довідкою Калинівської сільської ради, з якої вбачається, що відповідно до погосподарської книги у 2001-2005 роках їхні батьки були зареєстровані й проживали у спадковому будинку. Вони являються рідни ми сестрами та виросли у вказаному будинку. Їхній батько, [PERSON], який помер 26.02.2002 р., на випадок своєї смерті залишив заповіт, за яким все своє майно заповів їхньому брату [PERSON] 05.07.2006 р. помер [PERSON], який на протязі шести місяців після смерті батька не звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини та не проживав разом зі спадкодавцем. Спадщину після їхнього батька прийняла їхня мати [PERSON], яка проживала у спадковому будинку до своєї смерті - 21.02.2005 р. Між ними була усна домовленість, що спадковий будинок залишиться [PERSON], оскільки на момент смерті батьків вона була непрацездатна, мала право на обов'язкову частку, постійно з ними проживала та доглядала. Поряд з будинком № 35 "а", вул. Залізничній, в с. Калини, знаходиться будинок їхнього племінника [PERSON], за № 34. 28.02.2000 р. рішенням Калинівської сільської ради девятої сесії [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.12 га., за адресою: с. Калини, вул. Залізнична, № 35 "а". Спадковий будинок, побудований їхніми батьками знаходиться на вказаній земельній ділянці, яке передана [PERSON] у приватну власність. 27.10.2015 р. [PERSON] отримав виписку із рішення Калинівської сільської ради та на підставі цього рішення, 27.11.2015 р. отримав свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок № 35 "а", по вул. Залізничній, у с. Калини. Вважають, що рішення Калинівської сільської ради від 28.02.2000 р. не відповідає нормам ЦК України, отже свідоцтво про право власності на нерухоме майно, від 27.11.2015 р. є незаконним. Просять скасувати рішення Калинівської сільської ради від 28.02.2000 р. про виділення земельної ділянки площею 0.012 га. [PERSON], скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок № 35 "а", по вул. Залізничній, у с. Калини, та встановити право власності на вищевказаний житловий будинок за [PERSON] Ухвалою суду від 12.11.2018 р. позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду в звязку з їхньою неодноразовою неявкою в суд та відсутністю заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що [PERSON] був спадкоємцем за заповітом, але не прийняв спадщину у встановленому законом порядку та не проживав у спадковому будинку № 35 "а", вул. Залізнична, с. Калини. Позивачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] хоча є спадкоємцями першої черги, але це не є достатньою підставою для визнання за ними права власності на спадкове майно. Фактично вони на час відкриття спадщини не проживали разом з матір'ю, не навідувалися та не доглядали за батьками. [PERSON] та [PERSON] вже більше 40-50 років як виїхали з с. Калини, а [PERSON] відмовилася від спадщини на користь відповідача по справі [PERSON] Крім того, рішення Калинівською сільською радою "Про передачу земельної ділянки у приватну власність" від 28.02.2000 р. було прийнято за життя [PERSON] та [PERSON], які знали про існування цього рішення і лише за їхньої згоди воно було винесено на користь відповідача. [PERSON] разом зі своєю сімєю вів догляд з [PERSON] та [PERSON], здійснювали капітальний ремонт у будинку, обробляли присадибну земельну ділянку та допомагали їм по господарству. Донька відповідача [PERSON], зять [PERSON] та онук проживали [INFO] "а", по вул. Залізничній, в с. Калини. \~ \~ \~ \~Просить у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що предметом спору є земельна ділянка площею 0.12 га. та житловий будинок, які розташовані в с. Калини, по вул. Залізничній, № 35 «а». Вказана земельна ділянка та будинок належали [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в рівних долях, що стверджується актом відведення земельної ділянки [PERSON] під будівництво житлового будинку в урочищі Луг, по вул. Заріка, у с. Калини, дозволом виконкому Тячівської районної ради на будівництво житлового будинку [PERSON], генеральним планом забудови садиби та довідкою Калинівської сільської ради, з якої вбачається, що відповідно до погосподарської книги у 2001-2005 роках власники були зареєстровані та проживали у цьому будинку. У подальшому вказане дворогосподарство отримало адресу: с. Калини, вул. Заводська 35 «а». Згідно Інструкції\~про порядок\~реєстрації будинків\~та домоволодінь\~у містах\~і селищах\~міського типу\~Української РСР,\~затвердженої заступником\~Міністра комунального\~господарства Української\~РСР 31.01.1966\~р.,\~яка втратила\~чинність на\~підставі наказу\~Держжитлокомунгоспу від\~13.12.1995\~р.\~№ 56,\~Тимчасового положення\~про порядок\~реєстрації прав\~власності на\~нерухоме майно,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~07.02.2002\~р.\~№ 7/5\~і зареєстрованого\~в Мінюсті\~18.02.2002\~р.\~за №\~157/6445\~(з\~подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже спірний будинок, у відповідності до діючого на той час законодавства належав [PERSON]\~та [PERSON]\~ на праві приватної власності. [PERSON] помер 26.02.2002 р., а [PERSON] - 21.02.2005 р. За життя [PERSON] залишив заповіт на ім`я свого сина, [PERSON], який помер 05.07.2006 р. Спадщину не прийняв. Після смерті обох власників будинку залишилися їхні діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Калинівської\~сільської ради\~від 28.02.2000\~р.,\~за життя\~власників будинку, відповідачу по справі [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0.12 га. по вул. Залізничній 35 «а», в с. Калини, для будівництва житлового будинку, яка нібито була у його постійному користуванні. На той час [PERSON] мав у користуванні земельну ділянку площею 0.25 га. та житловий будинок № 34 по вул. Залізничній, в с. Калини, що стверджується погосподарською книгою. До цього часу він рішенням не скористався, земельну ділянку не приватизував. Згідно ст. 29 ЗК України від 1991 року, в редакції, що діяла на день прийняття сільською радою рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки № 35 «а» по вул. Залізничній у с. Калини, припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної [PERSON] народних депутатів. У разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального використання або способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів і забруднення, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк. Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій [PERSON] народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку. [PERSON] народних депутатів на підставі одержаних матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду, арбітражного суду про припинення права власності на земельну ділянку. Будь-яких доказів того, що земельна ділянка вилучалася від [PERSON] та [PERSON] у встановленому земельним кодексом України порядку, ні сільська рада ні відповідач [PERSON] суду не надали. 27.11.2015 р., на підставі оспорюваного рішення сільської ради, та довідки виконкому цієї ж ради № 3386 від 06.11.2015 р., із якої убачається, що житловому будинку, який належить [PERSON], присвоєно поштову адресу № 35 «а» по вул. Залізничній, в с. Калини, державний реєстратор видав [PERSON] свідоцтво про право власності на цей будинок за номером 48590432. Того ж дня, реєстратор вніс про це відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де у графі «підстава виникнення права власності» вказав: «свідоцтво про право власності № 48590432». Тобто [PERSON] став власником спірного будинку на підставі рішення сільради про передачу йому у приватну власність земельну ділянку та довідки виконкому сільради № 3386 від 06.11.2015 р. За нормами статті 393 ЦК України правовий акт\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~який не\~відповідає законові\~і порушує\~права власника,\~за позовом\~власника майна\~визнається судом\~незаконним та\~скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Суд вважає, що вказане рішення сільської ради порушує права спадкоємців власників будинку, а саме позивачки [PERSON], та користувачів земельної ділянки, так як воно послужило підставою для видання відповідачу [PERSON] свідоцтва про право власності на спірний будинок, тобто позбавило їх можливості спадкування на майно батьків, тому його слід визнати незаконним та скасувати. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає\~незаконним та\~скасовує правовий\~акт індивідуальної\~дії,\~виданий органом\~державної влади,\~органом влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органом місцевого\~самоврядування,\~якщо він\~суперечить актам\~цивільного законодавства\~і порушує\~цивільні права\~або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Так само підлягає визнанню незаконним та скасуванню і свідоцтво про право власності на будинок № 35 «а» по вул. Залізничній, в с. Калини, № 48590432 видане на ім`я [PERSON], як таке що видано на підставі незаконного рішення сільської ради та довідки виконкому, котра не відповідає дійсності, так як спірний будинок не належав [PERSON], він його не будував, і не отримував іншим законним шляхом. Разом із тим суд приходить до висновку, що підстави для визнання права власності на спірний будинок за [PERSON] чи [PERSON] на даний час не підлягають задоволенню з таких міркувань. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що позивачка до нотаріуса із відповідною заявою не зверталася і нотаріус не відмовляв їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, отже підстави для задоволення позову в частині визнання за нею права власності на спадкове майно відсутні. За таких обставин,

Outcome: partial