Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що її баба [PERSON], яка померла 27.02.2013р. в с.Трубачево Шегарського району Тамбовської області Росії, мала у приватній власності житловий будинок, розташований по вул.Луговій, 46 в с.Голубівка Ружинського району Житомирської області. Спадщину баби вона прийняла, однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок відмовив, із-за відсутності правовстановлюючих документів на нього. Тому позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування право на спадкове майно баби, а саме: на житловий будинок, який розташований по вищевказаній адресі. В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а відповідач - визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З довідки Голубівської сільської ради Ружинського району від 09.03.2016р. № 150 вбачається, що відповідно до записів погосподарської книги по с.Голубівка Ружинського району Житомирської області за [PERSON] рахувався на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул.Луговій, 46 в с.Голубівка Ружинського району Житомирської області . З технічного паспорта на вказаний житловий будинок, який виготовлений КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" 26.01.2016р. , та довідки вказаного МБТІ від 19.02.2016р. №211 вбачається, що житловий будинок №46 по вул.Луговій в с.Голубівка Ружинського району Житомирської області побудований в 1957 році, господарські споруди побудовані в 1979-1984рр., правовстановлюючі документи на вказаний будинок в БТІ не зареєстровано. 2 Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, отриманої Ружинським районним судом Житомирської області 19.04.2016р. , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо реєстрації права на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: вул.Луговій, 46 в с.Голубівка Ружинського району Житомирської області, відсутні. На підставі вищевикладеного, та, враховуючи положення ст.ст.120-127 ЦК УРСР(1963 р.), Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних жилих будівель" від 26.08.1948р., Закону УРСР Про сільську Раду депутатів трудящих від 02.07.1968р., які регулювали право власності колгоспного двору та реєстрацію вказаного права за членами двору в погосподарських книгах сільських рад, суд приходить до впевненості, що [PERSON] володіла на праві приватної власності вказаним житловим будинком та господарськими будівлями, розташованими по вул.Луговій, 46 в с.Голубівка Ружинського району Житомирської області. [PERSON] померла в с.Трубачево Шегарського району Томської області Росії, що вбачається з свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.71 Закону України "Про міжнародне приватне право" спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації, - правом України. Статею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом і право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст1223 ЦК України). Статтею 1265 ЦК України встановлено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Крім того, відповідно до ст.1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують ту частку, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вбачається зі спадкової справи №167/2013р., заведеної 08.07.2013р. Ружинською державною нотаріальною конторою до майна померлої 27.02.2013р. [PERSON], спадкодавець не залишила заповіт, а єдиним спадкоємцем, який у встановлений законом строк прийняв її спадщину, є її онука [PERSON]., батько якої [PERSON] помер 06.10.2010р. Таким чином, судом встановлено, що до позивачки перейшло право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно, яке складається з вищевказаного житлового будинку. Однак, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Ружинського районного нотаріального округу від 05.03.2016р. №542/02-14, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на спадкове майно [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є неотримання спадкодавцем за свого життя правовстановлюючого документа на вказане майно, хоча право власності [PERSON] на вказане майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємців права власності на таке майно. 3 Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом всього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вказане визнання відповідачем позову не суперечить законодавству та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з цих підстав позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved