Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

13.06.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , заінтересована особа: Виконавчий комітет Лиманської міської ради (орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав. Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, надала суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала повністю та просить справу розглянути за її відсутності у підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи - Виконавчий комітет Лиманської міської ради (орган опіки та піклування), в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без участі представника, про що суду надав відповідну заяву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200, 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] та рідною бабусею малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження дитини: [PERSON] , [INFO] , народилася в м. Красний Лиман Донецької області, її батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Відомості про батька дитини до свідоцтва про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України(а.с.18,21). Згідно зі свідоцтвом про народження дитини: [PERSON] , [INFO] , народилася в м. Красний Лиман Донецької області, її батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Відомості про батька дитини до свідоцтва про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України(а.с. 19,22). Відповідно до свідоцтва про народження дитини: [PERSON] , [INFO] , народився в м. Красний Лиман Донецької області, її батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Відомості про батька дитини до свідоцтва про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України(а.с. 20,23). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.46), однак відповідно до характеристики, виданої органом місцевого самоврядування, остання з 2011 року за вказаною адресою не мешкає (а.с. 41). Неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , перебувають на їхньому утриманні (а.с. 36,37). Діти здорові, відповідно до акту обстеження умов проживання всім забезпечені (а.с.43-45,47). Відповідно до характеристик, виданих директором Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] відвідують цей навчальний заклад. За час відвідування закладу мати [PERSON] у їх вихованні та розвитку участі не бере, не опікується їхнім матеріальним забезпеченням, всі питання вирішують бабуся та дідусь. Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що з 2011 року [PERSON] . дітей не відвідує, не спілкується з ними, їх життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Крім того, відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. З огляду на це, відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дітей. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку від 14.02.2019 Лиманської міської ради Донецької області орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки вона самоусунулась від виховання та утримання дітей (а.с. 48). Суду надані достатні докази, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, внаслідок чого суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини. Розглядаючи питання виконання матір`ю покладеного на неї обов`язку щодо матеріального утримання дітей, суд враховує таке. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , починаючи з 13.06.2019 року у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття; після досягнення старшою дитиною повноліття стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку(доходу) платника аліментів, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення середньою дитиною повноліття; після досягнення середньою дитиною повноліття стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку(доходу) платника аліментів, щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімумудля дитини відповідного віку, до досягнення молодшою дитиною повноліття. Питання розподілу судових витрат , суд вирішує таким чином. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Крім того, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Так, згідн з положеннями ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу майнового характеру, за кожну позовну вимогу немайнового характеру та окремо за вимогу майнового та немайнового характеру. Якщо пред`явлено позов з кількома майновими або немайновими вимогами, то судовий збір сплачується з кожну вимогу окремо. Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 768,40 гривень (за вимогу немайнового характеру щодо позбавлення батьківських прав), а за вимогу майнового характеру щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з позивача на користь держави слід стягнути- 768,40 грн.. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved