Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Адвокат Климчук О.С., який діє в інтересах ТОВ "ПРЕСТО" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення майнової шкоди. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 26.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Престо» (далі - та/або Комітент) та товариством з обмеженою відповідальністю «ВАТМІР-1» (далі - Комісіонер, та\\або Продавець) було укладено договір комісії № 3846/20/001882. У відповідності до вищезазначеного Договору комісії, зокрема п.1.1 визначено, що «Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України): марка, модель RENAULT PREMIUM СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е 2000 року випуску, колір білий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником (Комітентом за Договором Комісії) транспортного засобу 26.12.2007 року за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме: 45000 грн. 00 коп.» Того ж дня, 26.02.2020, між комісіонером ТОВ «ВАТМІР-1» та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3846/20/001882 за яким покупцем [PERSON] було придбано вищезазначений автомобіль. У відповідності до п.1.1 Договору купівлі-продажу ТЗ продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб RENAULT PREMIUM СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е 2000 року випуску, колір білий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником (Комітентом за Договором Комісії) транспортного засобу 26.12.2007 року, а покупець набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі - продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору. На виконання умов договору купівлі- продажу ТЗ № 3846/20/001882 від 26.02.2020 згідно акту приймання-передачі автомобіля від 26.02.2020, ТОВ «Престо», як продавець автомобіля передав, а [PERSON] , як покупець прийняв у власність вказаний ТЗ. Відчужуваний автомобіль належить продавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 26.12.2007 р., що видано УДАІ МВС України в м. Києві. Відтак, позивач продав, а відповідач придбав та прийняв у власність вантажний сідловий тягач марки RENAULT, який в подальшому відповідно до вимог абз.1 п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» був зобов`язаний перереєструвати на себе протягом десяти діб після придбання, як на нового власника. Згідно абз. 2 п. 7 вищезазначеного Порядку визначено, що «Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється». Однак, реєстраційних дій щодо перереєстрації придбаного автомобіля відповідачем вчинено не було, а тому всупереч вимогам законодавства відповідач експлуатував придбаний автомобіль без перереєстрації в уповноважених органах МВС на себе як на нового власника, використовуючи при цьому попереднє свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , згідно якого власником автомобіля було зазначено ТОВ «Престо». 14.09.2020 на адресу ТОВ «Престо» засобами поштового зв`язку надійшов Акт № 240427 від 24.07.2020 від Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого вбачається, що 24.07.2020 о 05:58 старшими державними інспекторами [PERSON] та [PERSON] було встановлено порушення п.22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 14 Закону України «Про автомобільний транспорт». Водій [PERSON] , від надання пояснень та підпису відмовився. Наступного дня 15.09.2020 Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 220212, згідно якої на підставі вищезазначеного акту № 240427 від 24.07.2020 ТОВ «Престо» 24.07.2020 було нібито допущено порушення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно та застосовано до ТОВ «Престо» адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.. Тобто, у зв`язку з порушенням відповідачем вимог законодавства Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було складено саме щодо ТОВ «Престо» Акту № 240427 від 24.07.2020 та винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,0, грн., оскільки станом на день скоєння правопорушення відповідач [PERSON] експлуатував вищезазначений автомобіль використовуючи свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , згідно якого власником автомобіля було зазначено TOB «Престо». З метою уникнення примусового виконання Постанови № 220212 від 15.09.2020 Державною виконавчою службою та накладення арешту на рахунки позивача під час виконавчого провадження, ТОВ «Престо» було вимушено сплатити вищезазначений штраф у розмірі 8500,00 грн.. Внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було притягнуто ТОВ «Престо» до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт та застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.. Позивач неодноразово телефонував до відповідача з проханням відшкодувати йому шкоду завдану протиправною бездіяльністю [PERSON] , однак, станом на день подання даної позовної заяви до суду, відповідач завдану майнову шкоду добровільно не відшкодував чим порушив права позивача та вимоги ст. 1166 ЦК України. А тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача адвокат Климчук О.С. надав суду письмову заяву, в якій просив судове засідання провести у його та позивача відсутність. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву в якій просив судове засідання провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Престо» (далі - та/або Комітент) та товариством з обмеженою відповідальністю «ВАТМІР-1» (далі - Комісіонер, та\\або Продавець) було укладено договір комісії № 3846/20/001882. У відповідності до вищезазначеного Договору комісії, зокрема п.1.1 визначено, що «Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України): марка, модель RENAULT PREMIUM СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е 2000 року випуску, колір білий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником (Комітентом за Договором Комісії) транспортного засобу 26.12.2007 року за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме: 45000 грн. 00 коп.» Того ж дня, 26.02.2020, між комісіонером ТОВ «ВАТМІР-1» та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3846/20/001882 за яким покупцем [PERSON] було придбано вищезазначений автомобіль. Так, у відповідності до п. 1.1 Договору купівлі-продажу ТЗ «На умовах даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель RENAULT PREMIUM СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е 2000 року випуску, колір білий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником (Комітентом за Договором Комісії) транспортного засобу 26.12.2007 року». Згідно п. 2.2 Договору купівлі-продажу ТЗ «Покупець набуває права власності на Транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі - продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору. » На виконання умов договору купівлі- продажу ТЗ № 3846/20/001882 від 26.02.2020 згідно акту приймання-передачі автомобіля від 26.02.2020, ТОВ «Престо», як продавець автомобіля передав, а [PERSON] , як покупець прийняв у власність вказаний ТЗ. Відчужуваний автомобіль належить Продавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 26.12.2007 р., що видано УДАІ МВС України в м. Києві. Факт передачі вищезазначеного автомобіля підтверджується також накладною № ЛОС215 від 26.02.2020 підписаною позивачем та відповідачем. Відтак, позивач продав, а відповідач придбав та прийняв у власність вантажний сідловий тягач марки RENAULT, який в подальшому відповідно до вимог абз.1 п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» був зобов`язаний перереєструвати на себе протягом десяти діб після придбання, як на нового власника. Згідно абз. 2 п. 7 вищезазначеного Порядку визначено, що «Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється». Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано самим відповідачем, реєстраційних дій щодо перереєстрації придбаного автомобіля [PERSON] вчинено не було, а тому всупереч вимогам законодавства відповідач експлуатував придбаний автомобіль без перереєстрації в уповноважених органах МВС на себе як на нового власника, використовуючи при цьому попереднє свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , згідно якого власником автомобіля було зазначено ТОВ «Престо». Встановлено, що 14.09.2020 на адресу ТОВ «Престо» засобами поштового зв`язку надійшов Акт № 240427 від 24.07.2020 від Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого вбачається, що 24.07.2020 о 05:58 старшими державними інспекторами [PERSON] та [PERSON] на ділянці дороги а/д М-05 «Київ-Одеса» (450 км+500) було проведено перевірку транспортного засобу RENAULT/KOGEL, номерний знак [NUMBER] / [NUMBER] , серія і номер свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] / [NUMBER] , що належить ТОВ «Престо (ЄДРПОУ:31286469, м. Київ вул. Дорогожицька 1) водієм якого був [PERSON] .. Інспекторами було встановлено порушення п.22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 14 Закону України «Про автомобільний транспорт». Водій [PERSON] , від надання пояснень та підпису відмовився. 15.09.2020 Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 220212, згідно якої на підставі вищезазначеного акту № 240427 від 24.07.2020 ТОВ «Престо» 24.07.2020 було нібито допущено порушення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно та застосовано до ТОВ «Престо» адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.. Тобто у зв`язку з порушенням відповідачем вимог законодавства Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було складено саме щодо ТОВ «Престо» Акту № 240427 від 24.07.2020 та винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,0, грн., оскільки станом на день скоєння правопорушення відповідач [PERSON] експлуатував вищезазначений автомобіль використовуючи свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , згідно якого власником автомобіля було зазначено TOB «Престо». З метою уникнення примусового виконання Постанови № 220212 від 15.09.2020 Державною виконавчою службою та накладення арешту на рахунки позивача під час виконавчого провадження, ТОВ «Престо» було вимушено сплатити вищезазначений штраф у розмірі 8500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 42812 від 29.09.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно п. 2 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до абз.1 п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Згідно абз. 2 п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно ч. 2 п. 3 ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні нематеріальні блага. Згідно п. 8 ч. 2 ст.16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини». Враховуючи, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] , було заподіяно майнову шкоду позивачу, між діями відповідача та наслідками має місце причинно-наслідковий зв`язок, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди заподіяної ТОВ "ПРЕСТО" в повному обсязі у сумі 8500,00 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. До матеріалів справи, позивач надав суду платіжне доручення № 49135 від 26.02.2021 року, відповідно до якого за надану правничу допомогу ТОВ "ПРЕСТО" сплатило АО "СОЛ" згідно договору про надання правничої допомоги № П-117/24-02/21 (копія якого долучена до матеріалів справи) 3100 грн. 00 коп., тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу саме в такому розмірі. Згідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved