Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

03 лютого 2016 року до Камянка-Бузького районного суду Львівської області надійшла позовна заява ПАТ "ДТЕК Західенерго" до [PERSON] в якій позивач просить суд поновити йому строк позовної давності та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги в сумі 9888,08 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що основним видом діяльності відокремленого підрозділу ДТЕК Добротвірська ТЕС є виробництво теплової енергії, обслуговування житлового фонду смт. Добротвір та надання житлово-комунальних послуг населенню. Відповідач є користувачем кімнати №16а у буд. №3 по вул. Пушкіна у смт. Добротвір, крім нього у цій квартирі також зареєстровані його колишня дружина та двоє дітей, які сплачують квартплату та комунальні послуги на окремий рахунок, так як згідно ухвали суд від 24.10.2000р. квартиру розділено. Зазначає, що відповідачу було надіслано договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 31.05.2014р., однак відповідач його не підписав та не повернув другий примірник позивачу. Станом на 01.01.2016р. заборгованість відповідача становить 9888,08 грн. яку просить стягнути. Щодо позовної давності то зазначає, що такий пропущений у звязку із великою кількістю мешканців, що мають заборгованість з квартплати і такі обставини не дають фізичної можливості направити позовну заяву до суду. В судове засідання представник позивача прибула та пояснила, що аналогічні наведеними в позовній заяві. Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву де зазначив, що на квартиру, за обслуговування якої просить стягнути кошти позивач, після здачі будинку в експлуатацію ордер на вселення отримала його колишня дружина, з якою він розлучився у 1996р. Повідомив, що квартира на даний час не приватизована, а в ній на даний час проживає [PERSON] зі своїм співмешканцем, а він в 2009р. став інвалідом 2 групи і з 2011р. і по даний час проживає в сімї [PERSON] Також вказав, що договір на отримання комунальних послуг він не підписував. Окрім того, відповідач наголошує на застосуванні судом позовної давності, строк якої пропущено позивачем. Відповідач в судове засідання також прибув та заперечив проти задоволення позову з підстав наведених ним у запереченні на позовну заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Квартира [ADDRESS] не перебуває на праві власності у відповідача [PERSON], що доводиться довідкою Червоноградського МБТІ від 01.04.2016р. 31576 (а.с. 66). Як видно із матеріалів справи та не заперечується сторонами, дана квартира на даний час є неприватизованою. Відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку з 13.06.1995р. по даний час зареєстрований у [INFO], що доводиться матеріалами справи (а.с. 20, 31, 38). Разом з ним, в цій квартирі зареєстровані його колишня дружина [PERSON], діти та онук (а.с. 38). Ухвалою Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 24.10.2000р. по справі №2-480 затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої [PERSON] виділяється дві кімнати (вітальня і спальня) житловою площею 17кв.м. та 14 кв.м., а [PERSON] виділяється дві інші кімнати (дві дитячі) житловою площею 23,07 кв.м., у спільному користуванні залишено кухня, коридор, ванну і туалет. Також, цією ухвалою вирішено, що оплата квартплати та теплоенергії здійснюється кожною з сторін окремо відповідно до вищенаведеного розподілу квартири. Як видно із довідок від 21.03.2016р. (а.с. 62, 63) нарахування за послуги теплопостачання, гаряча, холодна вода, водовідведення, обліковуються по особовому рахунку окремо за [PERSON] та [PERSON] і станом на 01.03.2016р. по окремому рахунку у відповідача існує заборгованість за надані послуги з теплопостачання. Відповідно до розрахунку заборгованості по житлово-комунальних послугах по абоненту [PERSON], за адресою вул. Пушкіна, 3/16а, за період з 2009 по 2015 роки, загальна сума заборгованості станом на 01.01.2016р. становить 9888,08 грн. Вирішуючи питання про норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30.10.2013р. по справі №6-59цс13, де зазначено, що питання оплати житлово-комунальних послуг, у т.ч. і щодо належного виконання відповідних зобов'язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрований у [INFO], на момент розгляду даної справи не визнаний таким, що втратив право на житло, що на переконання суду свідчить про наявність у нього права проживання та користування такою квартирою, а відповідно і обовязку щодо оплати за надані та отримані житлово-комунальні послуги за місцем проживання. Так, відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (у чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин), реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. З врахуванням того, що відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд дійшов до висновку, що обставина місця проживання відповідача повинна доводитись відповідною довідкою про місце реєстрації відповідача, яка міститься в справі (а.с. 38) та відміткою в його паспорті (а.с. 31), а не іншими доказами, зокрема актами про не проживання відповідача (а.с. 49,51,53) та заявами інших осіб про його проживання за іншою адресою (а.с. 28-30). Таким чином, суд дійшов до висновку, що у відповідача виникли зобовязання щодо оплати за надані та отримані житлово-комунальні послуги за місцем його реєстрації. Крім того, суд відзначає, що ухвалою Камянка-Бузького районного суду від 24.10.2000р. оплату за житлово-комунальні послуги покладено на кожну зі сторін відповідно до розподілу квартири, що на переконання суду додатково вказує на наявність зобовязання відповідача з оплати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, позивач правомірно вимагає від відповідача сплати за надані житлово-комунальні послуги, і його право є порушеним. Причому нарахування за надані житлово-комунальні послуги здійснюється не на всю площу квартири, а виключно на ту кількість квадратних метрів, які виділені відповідачу відповідно до ухвали суду від24.10.200р.. Дана обставина доводиться відповідним розрахунком (а.с. 70). Посилання відповідача на відсутність укладеного між ним та позивачем договору судом відхиляється, оскільки обставина відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг в повному обсязі. Разом з тим, вирішуючи питання про обсяг відповідальності відповідача перед позивачем суд бере до уваги обставини справи та норми закону, які визначають правила застосування судом позовної давності. Так, у своїй позовній заяві позивач просить суд поновити йому строк позовної давності, а відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву (а.с. 25-27) та в окремо поданій суду заяві від 19.04.2016р. просить суд застосувати строк позовної давності щодо вимог позивача по даній справі. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Предметом позовних вимог по справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.01.2009р. по 31.12.2015р. у сумі 9888,08 грн. Дана позовна заява подана до суду 03.02.2016р., що вбачається із штемпеля суду. Судом також встановлено, що 27.04.2015р. позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, а 28.04.2015р. Камянка-Бузьким районним судом Львівської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (а.с. 54). В подальшому, ухвалою цього суду від 02.06.2015р. вказаний судовий наказ був скасований за заявою [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, тому подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність (Ухвала ВССУ від 23.09.2015р. № 6-18668св15). Оцінивши встановлені судом обставини справи та вищенаведені норми закону, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача за період з 27.04.2012р. по 27.04.2015р., є такими, що заявлені в межах строку позовної давності. Враховуючи наведене та

Outcome: partial