Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за період з липня 2018 року по січень 2020 року, у виконавчому провадженні № 22114861 Костопільського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ (м. Львів), у розмірі 39772,90 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що сторони перебували у шлюбі з 21.04.2007 року, який рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року було розірвано. У шлюбі у них народилась спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року, з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішення Печерського районного суду м.Києва від 21.06.2018 року у справі № 757/75484/17-ц збільшено розмір аліментів встановлений рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року по справі № 2-323/10 та стягнуто з [PERSON] та користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили. Однак, за весь час стягнення аліментів відповідач постійно ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину, та допускає значні прострочення по слаті аліментів. Так, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Таргоній В., станом на травень 2020 року сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить 39772,90 грн. у червні 2020 року заборгованість зі сплати аліментів відповідачем була погашена. Однак, погашення заборгованості зі сплати аліментів не позбавляє права позивача звернутися із позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за період з липня 2018 року по січень 2020 року що складає 39772,90 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2007 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Любарського районного управління юстиції, про що складений актовий запит за №23 та видане свідоцтво серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Авратинською сільською радою Любарського району Житомирської області від 19 вересня 2007 року. 28.09.2010 року рішенням Любарського районного суду Житомирської області у справі №2-322/10 шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом із матір`ю. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року у справі №2-323/10 стягнуто із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 21.06.2018 року у справі № 757/75484/17-ц, збільшено розмір аліментів встановлений рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 28.09.2010 року по справі № 2-323/10, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили. На підставі даного рішення суду, 16.08.2011 року видано виконавчий лист. Відповідно до інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень, щодо відповідача у Костопільському ВДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ (м. Львів) наявні два виконавчі провадження № АСВП: 22114861 (дати відкриття 27.10.2010 року, стан ВП: завершено) та № АСВП: 61047086 (дата відкриття 22.01.2020, стан за ВП: відкрито). Стягувачем в обох виконавчих провадженнях є [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем В. Таргоній станом на травень 2020 сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить 39772, 90 грн. Як встановлено судом вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. У червні 2020 року відповідачем заборгованість зі сплати аліментів була погашена. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було роз`яснено право оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на оскарження зазначеного розрахунку. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних сумом у передбачених цим Кодексом випалках. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею 18 років, аліменти не сплачував, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 196 СК України У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%?Q2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що з вини відповідача в останнього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із наведеного позивачкою розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів за період з липня 2018 року по травень 2020 року складає 97720,38 грн. Та, враховуючи приписи до ст. 196 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з липня 2018 року по січень 2020 року, у виконавчому провадженні № 22114861 відкритому у Костопільському ВДВС У Рівненському районі Рівненської області ЗМУМЮ (м. Львів), в розмірі 39772,90 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачкою до матеріалів позову, доказів на його спростування відповідачем не надано. В той же час, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 39772, 90 грн. пені, яка складає не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved