Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати зобов`язання за Кредитним договором №1, укладеним 16.01.1998 року між Акціонерним банком «Синтез» та [PERSON] , та зобов`язання за укладеним на його забезпечення Договором застави від 16.01.1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О. за реєстровим № 138 - припиненими, у зв`язку з повним виконанням та зобов`язати Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ або іншу уповноважену особу на здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внести запис про державну реєстрацію припинення обтяження № 16821029 зареєстрованого о 12 год. 16 хв. 16 сек. 22.10.2004 року квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] про що внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав. На обґрунтування позову послався на те, що 16.01.1998 року між [PERSON] та ПАТ «Акціонерний банк «Синтез» було укладено Кредитний договір №1 від 16.01.1998 року, за яким Банк надав кредит на споживчі цілі у сумі 9 000 грн. на термін з 16.01.1998 року по 15.06.1999 року. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, В забезпечення зобов`язань за Договором Банком укладено Договір застави від 16.01.1998 року, який являється невід`ємною частиною Кредитного договору. Відповідно до п. 7.7 Кредитного договору, Строк дії цього Договору встановлюється з дати надання кредиту і до повного погашення кредиту, позичкового проценту, а також всіх видів пені в разі порушень положень Договору. Позивач зняв вищевказані грошові кошти в січні 1998 року через касу Банку, та використав їх для своїх споживчих цілей. Стверджує, що кредитні кошти повернув вчасно і умови договору були виконані повністю. Після закриття кредитного договору думав, що банком буде автоматично знято обтяження з нерухомого майна та договір іпотеки також буде закритий. Тому довідку про виконання кредитного договору не зберігав. 12.10.2017 року позивач мав намір укласти нотаріальний правочин щодо своєї квартири та випадково з`ясував, що обтяження з нерухомого майна, квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] не знято і договір іпотеки по даний час діє. Наявність заборони на відчудження квартири, що належить йому на праві власності, порушує його право власності. Ухвалою суду від 30.07.2020 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 51-52). ПАТ «Акціонерний Банк" СИНТЕЗ" в особі ліквідатора Болдирєва О.О. своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Представник Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації м. Києва) направив на адресу суду відзив на позов, з якого вбачається, що вони заперечують проти задоволення вимог щодо зобовязання останніх вчинити державну реєстрацію. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 16.01.1998 року між [PERSON] та ПАТ «Акціонерний банк «Синтез» було укладено Кредитний договір №1 від 16.01.1998 року, за яким Банк надав кредит на споживчі цілі у сумі 9 000 грн. на термін з 16.01.1998 року по 15.06.1999 року. Строк виконання зобов`язання за даним договором 15.06.1999 року (а.с.12-15). Для забезпечення зобов`язання одночасно був укладений договір застави від 16.01.1998 року, який посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О. за реєстровим № 138. Під заставу ним було надано 73/100 частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16-17) Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року визнано за [PERSON] , [INFO] право власності на квартиру [ADDRESS] ( загальна площа - 60,7 кв.м., житлова площа - 40,2 кв.м.) (а.с. 18-19) Згідно з матеріалами справи, а саме: інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.06.2020 року, на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт (а.с. 11). Позивач мав намір укласти нотаріальний правочин щодо своєї квартири та дізнався, що запис про обтяження його квартири не скасовано, у 2016 році перенесено державним реєстратором відповідача - органу реєстрації, - до Державного реєстру речових прав за №31792459 (індексний номер) від 10.10.2016 року. З метою зняття заборони в загальному порядку, [PERSON] (донька) діючи в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, 12.10.2017 року звернулась з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка була прийнята 12.10.2017 року та зареєстрована за №24636570, до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з метою проведення державної реєстрації припинення обтяження, заборони на нерухоме майно, а саме 73/100 частини вищевказаної квартири. 17.10.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Янович Іванною Ярославівною , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було винесено Рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №37588043 від 17.10.2017 року, у зв`язку з відсутністю в повному обсязі документів, що дають підстави для зняття/припинення обтяження. (а.с. 20) Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку». Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15. Аналогічний висновок про виключність підстав для припинення іпотеки, передбачених у статті 17 Закону України «Про іпотеку», зробила і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 14-124цс19. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Постанови Правління НБУ №479 від 03.11.2010 року, з 03.11.2010 року відкликано банківську ліценцію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ «АБ «Синтез», ліквідатором призначено службовця Національного банку України - Болдирєва О.О . Рішенням Комісії НБУ з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайга) платіжних систем від 02.04.2015 року №128 затверджено ліквідаційний баланс, ухвалено остаточний звіт ліквідатора та завершено ліквідаційну процедуру ПАТ «АБ «Синтез». З листа за № 63-0005/21545 від 04.05.2020 року Національного банку України вбачається ,що заборгованість громадянина [PERSON] за кредитним договором№1 від 16.01.1998 року відсутня у переліку активів, переданих ПАТ "АКціонерний Банк "Синтез" в управління Управителю. (а.с 24) Позивач належними та допустимими доказами довів, що основне зобов`язання за кредитним договором № 1 від 16.01.1998 перед Банком припинилося, у зв`язку з чим є всі підстави для припинення договору іпотеки. Нормами частини 9 статті 16 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Відповідно до ст. 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Так, суд не може підміняти державний орган, приймати рішення замість нього, давати вказівки, які свідчать про вирішення питання, які належать до компетенції державного реєстратора, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду. З врахуванням наведеного вище, суд вважає що позивач виконав вчасно свої зобов`язання за кредитним договором, доказів зворотного відповідачем суду не надано, до цього часу діє арешт, накладений на квартиру позивача, тому позов задовольняється частково. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial