Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі в період з 21.03.2005 року по 16.12.2018 року, був звільнений наказом від 21.12.2018 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. 10.12.2020 року за результатами огляду МСЕК під час повторного огляду йому була встановлена 3 група інвалідності безстроково та 65 % втрати професійної працездатності, з яких 30% - встановлено первинно за професійним захворюванням - хронічна попереково-крижова радикулопатія; 25% - встановлено первинно за професійним захворюванням - пневмоконіоз; 5 % - встановлено повторно за трудовим каліцтвом, яке мало місце 10.11.2013 року, та 5% - встановлено повторно за трудовим каліцтвом, яке мало місце 28.8.2016 року. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 11.11.2020 року причинами виникнення професійного захворювання є тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. Крім того, 10.11.2013 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав відкритий перелом нижньої щелепи ментальному відділі праворуч, зі зміщенням, забиту інфіковану рану правої піднижньощелепної області. За результатами проведення розслідування нещасного випадку було складено Акт від 14.11.2013 року за формою Н-5. Крім того, 28.08.2016 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав закритий уламковий перелом внутрішньої щіколотки переднього краю дистального епіфіза в/гомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням. За результатами проведення розслідування нещасного випадку було складено Акт від 01.09.2016 року за формою Н-5. Моральна шкоди за отримані виробничі травми та професійне захворювання йому не призначалась та не виплачувалась. Наслідки отриманого професійного захворювання та виробничих травм мають незворотні процеси та не можуть бути усунені шляхом лікування, що викликає психологічний дискомфорт. Необхідність постійного лікування вплинуло на зміни у його житті, він був вимушений витрачати значний час на подолання негативних наслідків травм та захворювань, які занепокоювали його та позбавляли можливості спілкування з родиною та близькими. Лікування впливало і на виробничі відносини з підприємством-відповідачем, оскільки керівництво незадоволене частими та тривалими лікарняними. Згодом це призвело до його вимушеного звільнення саме з підстав невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я. Наслідки захворювання та травм проявлялись і в побуті, бо через хронічні болі в попереку та нозі, серці, він не може підіймати речі, виконувати тривалу роботу по дому. Внаслідок цього він відчуває неповноцінність та безпорадність, навіть, незважаючи, на підтримку рідних, постійна емоційна напруга через це призвела до погіршення стосунків з оточуючими та рідними. Вищенаведені обставини дають підстави стверджувати, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, йому заподіяно моральну шкоду. Розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінює в 120510 грн, виходячи з наступного розрахунку: 1854,00 грн (прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, станом на 1 липня 2021 року) Х 65% = 120510,00 грн.- 11 серпня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 12 серпня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 02 вересня 2021 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. За весь час роботи позивач жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача умов його праці. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 120510,00 грн не доведена належними доказами в розумінні ЦПК України, є безпідставно завищеною, такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю (а.с. 56-59). З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 21.03.2005 року по 16.12.2018 року, був звільнений наказом від 21.12.2018 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-9). 10.12.2020 року за результатами огляду МСЕК під час повторного огляду позивачу була встановлена 3 група інвалідності безстроково та 65 % втрати професійної працездатності, з яких 30% - встановлено первинно за професійним захворюванням - хронічна попереково-крижова радикулопатія; 25% - встановлено первинно за професійним захворюванням - пневмоконіоз; 5% - встановлено повторно за трудовим каліцтвом, яке мало місце 10.11.2013 року, та 5% - встановлено повторно за трудовим каліцтвом, яке мало місце 28.8.2016 року (а.с. 11). Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 11.11.2020 року причинами виникнення професійного захворювання є тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії (а.с. 15-16). Крім того, 10.11.2013 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав відкритий перелом нижньої щелепи ментальному відділі праворуч, зі зміщенням, забиту інфіковану рану правої піднижньощелепної області. За результатами проведення розслідування нещасного випадку було складено Акт від 14.11.2013 року за формою Н-5 (а.с. 17-18). Крім того, 28.08.2016 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав закритий уламковий перелом внутрішньої щіколотки переднього краю дистального епіфіза в/гомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням. За результатами проведення розслідування нещасного випадку було складено Акт від 01.09.2016 року за формою Н-5 (а.с. 19-21). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування та професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 10.12.2020 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудового каліцтва, він визнаний інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 11). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Моральні страждання позивача полягають у наступному: Наслідки отриманого професійного захворювання та виробничих травм мають незворотні процеси та не можуть бути усунені шляхом лікування, що викликає психологічний дискомфорт. Необхідність постійного лікування вплинуло на зміни у житті позивача, він вимушений витрачати значний час на подолання негативних наслідків травм та захворювань, які занепокоювали його та позбавляли можливості спілкування з родиною та близькими. Лікування впливало і на виробничі відносини з підприємством-відповідачем, оскільки керівництво незадоволене частими та тривалими лікарняними. Згодом це призвело до його вимушеного звільнення саме з підстав невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я. Наслідки захворювання та травм проявлялись і в побуті, бо через хронічні болі в попереку та нозі, серці, він не може підіймати речі, виконувати тривалу роботу по дому. Внаслідок цього позивач відчуває неповноцінність та безпорадність, навіть, незважаючи, на підтримку рідних, постійна емоційна напруга через це призвела до погіршення стосунків з оточуючими та рідними. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000,00 грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 339,05 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial