Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька, право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) на території Лівчицької сільської ради площею 1,59 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №12193. Обґрунтування позовних вимог В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну ділянку на території Лівчицької сільської ради площею 1,59 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №12193, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №775 від 10.12.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Лівчицькій сільській раді за №148, а також житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №209 від 31.08.2020, забудовником і власником будинку в [ADDRESS] була [PERSON] , земельна ділянка, яка знаходиться біля будинку площею 0,25 га була передана в постійне користування для обслуговування житлового будинку і особистого селянського господарства. Вищевказаний будинок фактично належав [PERSON] , оскільки вона була його забудовником, проте право власності на будинок не реєструвалось, а тому відсутні правовстановлюючі документи. На момент смерті [PERSON] , разом із нею проживали позивачка та чоловік спадкодавця [PERSON] , які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Таким чином вони обоє прийняли спадщину, проте юридично не оформляли. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на Ѕ земельної ділянки на території Лівчицької сільської ради площею 1,59 умовних кадастрових гектари, а також половина житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] , проте юридично не оформив. Разом з ним за даною адресою проживала і була зареєстрована позивачка, яка і на далі зареєстрована за тією ж адресою. Заповіт від [PERSON] згідно даних виконкому Гніздичівської селищної ради не посвідчувався, відтак єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] була позивачка - [PERSON] , яка фактично успадкувавши 1/2 спадкового майна після смерті своєї матері [PERSON] та 1/2 після смерті свого батька [PERSON] . Відтак, позивачка стала єдиним власником усього спадкового майна. Окрім того, позивачка набула право на середню частку (пай), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №12193 від 12.01.1998 року в порядку спадкування. У зв`язку із відмовою нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно [PERSON] звернулась до суду із даним позов для реалізації своїх спадкових прав. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 22.01.2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 13.04.2021. Розгляд справи по суті відбувся 13.04.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності. Представник відповідача Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого Рудянською сільською радою Жидачівського району Львівської області 03.03.1973, [PERSON] та [PERSON] , 03.03.1973 уклали шлюб, після чого [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] /а.с.10/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.06.1999, матір`ю [PERSON] вказано [PERSON] , а батьком - [PERSON] /а.с.11/. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу №7367/00 від 15.07.2000, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після одруження [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] /а.с.12/. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого повторно 07.02.2001 Лівчицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, [INFO] у віці 52 роки померла [PERSON] /а.с.15/. Згідно довідки виданої для оформлення спадщини Гніздичівською селищною радою 31.08.2020 № 208, [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею за даною адресою проживали і були зареєстровані чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] та дочка - [PERSON] [INFO] , яка і надалі зареєстрована за тією ж адресою. Заповіт від [PERSON] по даних виконкому Гніздичівської селищної ради не посвідчувався /а.с.16/ Згідно витягу зі спадкового реєстру №63065100 від 28.12.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а.с.17/ Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 14.10.2003 Лівчицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, [INFO] у віці 57 років помер [PERSON] /а.с.18/. Згідно довідки виданої для оформлення спадщини Гніздичівською селищною радою 31.08.2020 № 207, [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом із ним за даною адресою проживала і була зареєстрована дочка - [PERSON] , [INFO] , яка і на далі зареєстрована за тією ж адресою. Заповіт від [PERSON] по даних виконкому Гніздичівської селищної ради не посвідчувався /а.с.19/. Згідно витягу зі спадкового реєстру №63065139 від 28.12.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а.с.20/ Відповідно до рішення Лівчицької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23.06.2009 № 20, присвоєно будинку порядковий номер [ADDRESS] громадянки [PERSON] /а.с.21/ Відповідно до рішення Лівчицької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 29.10.2009 № 38, узаконено самовільно побудований сарай розміром 5,40 х 6,52 м., [PERSON] , який знаходиться в [ADDRESS] /а.с.22/ Згідно довідки виконкому Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 31.08.2020 № 209, забудовником і власником будинку в [ADDRESS] була [PERSON] , земельна ділянка яка знаходиться біля будинку площею 0,25 га була передана в постійне користування для обслуговування житлового будинку і особистого селянського господарства./а.с.24/ Відповідно до довідки Стрийського МБТІ від 14.09.2020 № 1769, згідно даних технічного архіву право власності на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] - не зареєстровано /а.с.25/ Згідно з копією технічного паспорта житлового будинку [ADDRESS] , видано 30.07.2009./а.с.31/ Згідно з копією технічного паспорта житлового будинку [ADDRESS] , видано 01.09.2009 загальна площа вказаного будинку становить 78,6 кв.м., рік забудови - 1959./а.с.26-30/ Відповідно до довідки відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 18.11.2020 № 21-13-0-22-148/104-20, за даними Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Лівчицькій селищній раді зареєстрований сертифікат серії ЛВ № 12193 від 12.01.1998 на [PERSON] Реєстраційний номер 148. Площа земельної ділянки - 1,59 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифікату: розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 10.12.1997 № 775. Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаного сертифіката не видавались /а.с.33/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.12.2020 № 414/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , а також правовстановлюючі документи на право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Лівчицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому і є спадковим майном /а.с.35/. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок в [ADDRESS] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивачки. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, а виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Після смерті останньої даний будинок входить до складу спадщини. З врахуванням вище наведеного, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок та права на земельну ділянку, оскільки позивачка та її батько [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкували за законом по Ѕ частині спірного будинку та Ѕ права на земельну ділянку на території Лівчицької сільської ради площею 1,59 умовних кадастрових гектари, оскільки на момент смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем, а відтак відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично вступили в управління спадковим майном. Окрім того, після смерті батька [PERSON] , котрий помер [INFO] , позивачка за законом успадкувала Ѕ частину спірного будинку та Ѕ права на земельну ділянку на території Лівчицької сільської ради площею 1,59 умовних кадастрових гектари, оскільки на момент смерті [PERSON] була зареєстровані та проживала разом із спадкодавцем, а відтак відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично вступила в управління спадковим майном. Таким чином, [PERSON] фактично стала власницею цілого спірного будинковолодіння та набула право на земельну ділянку на території Лівчицької сільської ради площею 1,59 умовних кадастрових гектари. Відтак, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; інші спадкоємці відсутні, відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved