Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області, Горохівської державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON], зазначаючи у позовній заяві про те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі: житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Ватинець Горохівського району Волинської області, а також право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності селянської спілки "Волинь" с.Ватин Горохівського району Волинської області. Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого [PERSON], крім позивача, є його дочка [PERSON] та дружина [PERSON], що померла [INFO], які оформили право на спадщину на вищевказаний житловий будинок по 1/3 частині. Проте [PERSON] за свого життя встигла оформити право на спадщину після померлого [PERSON] на належне йому право земельну частку (пай) в повному обсязі, хоча їй по закону мала належати лише 1/3 частка цього права. В подальшому [PERSON] взамін належного спадкодавцю [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виготовила Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який вона заповіла відповідачу [PERSON] У зв'язку з вищевикладеним позивач просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 травня 2000 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] недійсними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Відомості про вручення відповідачу судової повістки про виклик в матеріалах справи відсутні, так як відповідач відсутня за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Однак, як вбачається із інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, наданої Луцькою міською радою Волинської області 30 серпня 2016 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною у позовній заяві адресою. Крім того, відповідач викликалася в судове засідання по даній справі шляхом публікації відповідного оголошення у засобах масової інформації. З огляду на вищенаведене у відповідності до п.9 ст.74 ЦПК України суд вважає, що зазначений судовий виклик вручений відповідачу [PERSON] належним чином та остання вважається такою, що повідомлена належним чином про час, день і місце проведення судового засідання. Відповідач [PERSON] не з'явилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] була повідомлена належним чином. У судове засідання представник відповідача - Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області не з'явився, однак скерував до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача - Горохівської державної нотаріальної контори не з'явився, однак скерував до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Позивач [PERSON] не з'явився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, однак скерував до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00017291103, наданого 05 листопада 2016 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного теріторіального управління юстиції у Волинській області (а.с.47), [PERSON] померла [INFO] в м.Луцьк Волинської області і після її смерті відкрилася спадщина. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповітів (спадкових договорів) № 33415431 від 05 березня 2013 року, виданої Другою Луцькою державною нотаріальною конторою (а.с.92), заповіт від імені померлої [PERSON] не посвідчувався. Матеріалами спадкової справи № 62/2013, заведеної у 2013 році Другою Луцькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] (а.с.91-98), стверджується, що крім [PERSON], із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем після померлої [PERSON] і має право на спадкування належного їй майна. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 05 березня 1998 року Горохівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області (а.с.5), [PERSON] помер [INFO] в м.Луцьк Волинської області і після його смерті відкрилася спадщина. Згідно довідки № 266 від 30 червня 2016 року, виданої Ватинською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.8), [PERSON] проживав до [INFO] у с.Ватинець Горохівського району Волинської області разом із своєю дружиною [PERSON] і після його смерті залишилось спадкове майно, що знаходиться на території вищевказаної сільської ради. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його діти - син [PERSON] та дочка [PERSON] З 1 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний Кодекс України (далі - ЦК України) в новій редакції. Відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 р.(далі - ЦК 1963 р.), обговорюючи питання про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом ст.ст.548, 549 ЦК УРСР прийняття частини спадщини, є прийняттям всієї спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповітів (спадкових договорів) № 45717420 від 09 листопада 2016 року, виданої Горохівською державною нотаріальною конторою (а.с.88), заповіт від імені померлого [PERSON] не посвідчувався. Матеріалами спадкових справ № 113/1998 та № 170/2000, заведених відповідно 06 липня 1998 року та 20 серпня 2000 року Горохівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] (а.с.50-64), стверджується, що крім [PERSON], [PERSON] та [PERSON], із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Отже, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями, які відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР прийняли спадщину шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказаними матеріалами спадкових справ та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.10) також стверджується, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували після померлого [PERSON] по 1/3 частці житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Ватинець Горохівського району Волинської області. Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 23 червня 1997 року Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області (а.с.7), стверджується, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності селянської спілки "Волинь" с.Ватин Горохівського району Волинської області, розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах. Крім того, свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-667 від 10 травня 2000 року, виданим Горохівською державною нотаріальною конторою (а.с.45), стверджується, що [PERSON] успадкувала після померлого [PERSON] право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності селянської спілки "Волинь" с.Ватин Горохівського району Волинської області, розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Так, стаття 561 ЦК УРСР, яка передбачає право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину, не містить обмежувального строку одержання такого свідоцтва. Також відповідно до п.п.(б) п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" № 2 від 31 січня 1992 року видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які у встановлений строк вчинили передбачені законом дії по прийняттю спадщини, не обмежена певним строком давності. Відповідно до п.109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 (діяла на час видачі спірного свідоцтва про право на спадщину), свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому в кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. Якщо свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом не на всю спадщину, в тексті його зазначається, яка частка спадщини залишається відкритою. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги після померлого [PERSON], які прийняли спадщину, набули право на спадкове майно з моменту відкриття спадщини, а тому, на думку суду, отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на право на всю земельну частку (пай) порушує право позивача на належну йому 1/3 частку цього спадкового майна. Так, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності згідно зі ст.76 ЦК УРСР починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. При цьому відповідно до ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. На думку суду, зазначена позивачем у позовній заяві обставина, що про існування спірного свідоцтва про право на спадщину він дізнався лише в 2016 року, є доведеною, а тому строк позовної давності не є пропущеним, оскільки його початок слід рахувати з 30 червня 2016 року, а саме з моменту видачі Ватинською сільською радою Горохівського району Волинської області довідки № 267 та ознайомленням позивачем з її змістом. У зв'язку з цим суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-668 від 10 травня 2000 року, яке видане на ім'я [PERSON] на право на земельну частку (пай), є недійсним в частині визнання за спадкоємцем права на 2/3 частки зазначеного у ньому спадкового майна, оскільки воно видане нотаріальною конторою з порушенням вимог ст.549 ЦК УРСР та п.109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5. А тому, на думку суду, пред'явлений позивачем позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 16 березня 2004 року Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області (а.с.6), стверджується, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,2913 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області. Згідно довідки № 267 від 30 червня 2016 року, виданої Ватинською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.9), взамін виданого на ім'я [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 18 серпня 1997 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] в зв'язку з тим, що остання успадкувала дану земельну ділянку (пай) після [PERSON] Верховним Судом України у постанові від 04 червня 2014 року (справа № 6-46 цс 14) висловлена правова позиція про те, що визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно зі ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] було видано [PERSON] на підставі незаконного свідоцтва про право на спадщину, а тому вимоги про визнання його недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки іншого способу поновити позивачу його порушене право суд не вбачає. Вирішуючи пред'явлені позовні вимоги до Горохівської державної нотаріальної контори та Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 26 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є, насамперед, сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Крім того, відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що якщо у конкретній справі виникає спір між спадкоємцями щодо певного спадкового майна, тощо, сторонами у справі є не спадкоємець і нотаріус та/або орган місцевого самоврядування, а спадкоємці між собою, оскільки нотаріус та/або орган місцевого самоврядування не заявляє майнові права щодо спадщини. Якщо особа вважає, що внаслідок укладення правочину було порушено її права та охоронювані законом інтереси, вона повинна звернутися з відповідним позовом до іншої сторони, яка є учасником цього правочину, а не до нотаріуса, що посвідчував цей документ, та/або органу місцевого самоврядування. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Горохівська державна нотаріальна контора та Ватинська сільська рада Горохівського району Волинської області є неналежними відповідачами у даній справі, а тому пред'явлений до них позов є безпідставним. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення в рівних частинах з відповідачів судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує їх в користь позивача в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: partial