Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

25.09.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями, в якій просила: - визнати за нею право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., погріб «Б», сарай «Г», вбиральню «Д», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO], власником якого був [PERSON], який помер [INFO]. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення підготовчого засідання, у засідання не з'явилися. Представник позивача звернувся до суду з заявою про рогляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, в якій зазначив, що при розгляді справи покаладається на розсуд суду, що фактично свідчить про відсутність з його боку заперечень проти задоволення позову. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у віці 57 років помер [PERSON], що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 29.12.2016 року виконавчим комітетом Мгарської сільської ради Лубенського району Полтавської області, актовий запис №19. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON], яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка - «[PERSON]», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], - тобто силу приписів ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] При цьому, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], померлий [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], є батьком померлого [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.07.2018 року, виданої в порядку заміщення державного нотаріуса Першої Лубенської державної нотаріальної контори державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що належав померлому [INFO] [PERSON], після якого спадщину прийняв його син [PERSON], але не встиг переоформити своїх спадкових прав, який помер [INFO], відмовлено. Постанова мотивована тим, що спадкоємець не надав доказів, підтверджуючих належність житлового будинку спадкодавцеві, у зв'язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не має правових підстав. Однак, позивач правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок не надала, оскільки не має можливості, так як документ відсутній. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стала відсутність державної реєстрації житлового будинку та відповідних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нього. Крім цього, з вказаної постанови вбачається, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] заведена 06.08.2015 року за номером 161/2015 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від сина спадкодавця - [PERSON] Інших заяв про прийняття/відмову в спадковій справі не має. Спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] заведена 26.04.2018 року за номером 51/2018 на підставі заяви про прийняття спадщини від дочки спадкодавця - [PERSON] Інших заяв про прийняття/відмову в спадковій справі не має. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (пай). Інших свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Разом з тим, суд констатує, що позивач своєчасно у межах строків встановлених законом звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак позбавлена отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], з тієї підстави, що не має правовстановлюючого документу на нього. Крім цього, в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], виготовлений станом на 15.08.2018 року, який складається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, схематичного плану земельної ділянки, поверхневого плану житлового будинку, характеристики будинку, господарських будівель та споруд і експлікації приміщень житлового будинку, відповідно до яких житловий будинок під літерою А-1 має загальну площу 74,2 м.кв. та житлову 40,8 м.кв., побудований в 1948 році. При цьому, наявні погріб під літ. «Б», сарай - літ. «В», сарай літ. - «Г», вбиральня - літ. «Д», побудовані в 1968, 1970, 1968, 1983 роках відповідно. Відповідно до довідки №4102 від 15.08.2018 року, виданої Бюро технічної інвентаризації, в будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], самовільного будівництва і перепланування не виявлено. Згідно Витягу з погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки, головою домогосподарства за вказаною адресою був [PERSON] Суд, досліджуючи та оцінюючи вищенаведені факти та обставини справи, керується наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, - так, позивач по справі бажає набути право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1,2 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. В ч. 1 ст. 1270 цього кодексу вказано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зі зімісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не вбачається, що позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, а тому вона звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Згідно ч. 1,2 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, з матеріалів справи вбачається, що спадкоємиці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, останньою не було надано жодних правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3,4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Зазначене викладене у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Крім цього, порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. за № 12/5-126, в якому надано роз'яснення по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до набрання чинності Постанови КМУ від 05.08.1992 р. № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», якою вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Таким чином, [PERSON] набув право власності на вище вказаний житловий будинок до введення в дію наведених нормативно-правових актів, так як виникнення права власності на нього не залежало від державної реєстрації цього права. 11 березня 1985 року була прийнята постанова Ради Міністрів Української РСР від №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», на виконання якої у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрував, не оформив. Відповідно до ст. 100 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 № 1540-VI в особистій власності громадян можуть бути жилий будинок. Отже, нездійснення державної реєстрації спірного житлового будинку та відсутність правовстановлюючих документів на нього в інвентаризаційній справі бюро технічної інвентаризації не є підставою для відмови позивачам в отриманні права на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок, оскільки виникнення права власності на нього на момент його побудови не залежало від державної реєстрації цього права та отримання відповідних правовстановлюючих документів на нього. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, позивач позбавлена можливості набути право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку. Тому, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved