Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до ТОВ "Лисичанськспецбуд" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що з 27.04.2005 року його було прийнято на посаду кам'янщика 5 розряду до ТОВ "Лисичанськспецбуд". Наказом №156 к від 11.05.2011 року його було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП, при звільнені повного розрахунку з ним проведено не було. При звільненні нараховану заробітну плату виплатили в неповному обсязі, у зв'язку з чим, судовим наказом від 30.09.2013 р., виданого Лисичанським міським судом Луганської області з ТОВ «Лисичанськспецбуд» на його користь було стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 1896,34 грн. З цього часу були здійснені виплати у розмірі 500 грн. До теперішнього часу з ним підприємство повного розрахунку не провело. Тому відповідно до чинного законодавства України, згідно з положеннями ст. 116 КЗпП України, просив суд стягнути з ТОВ "Лисичанськспецбуд" середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 12.05.2011 року по день розгляду справи судом у сумі 36 000 гривень. Крім того, внаслідок невиплати заробітної плати йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 1000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ТОВ "Лисичанськспецбуд" на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 12.05.2011 року по день розгляду справи судом та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні представник відповідача Рубель Є.Г. позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що визнає позовні вимоги в частині того, що підприємство дійсно при звільненні [PERSON] не виплатило всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення і до 27.01.2014 року через те, що у підприємства дефіцит коштів, а також інші підприємства мають заборгованість перед їхнім підприємством. Суму 36 000 грн. заборгованості та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. не визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки [PERSON], 27.04.2005 року [PERSON] прийнятий на роботу до ЗАТ «Лисичанськспецбуд» на посаду кам'янщика 5 розряду на підставі наказу № 326 к від 27.04.2005 року. Звільнився 11.05.2011 року за власним бажанням на підставі наказу № 156 к від 11.05.2011 року (а.с.3). Згідно з наказом № 75 від 06.12.2012 року «Про зміну назви товариства», було змінено назву підприємства, у зв'язку з реорганізацією ПАТ «Лисичанськспецбуд» у Товариство з обмеженою відповідальністю «Лисичанськспецбуд» з 06.12.2012 року (а.с. 29). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем - ПАТ «Лисичанськспецбуд» з 27.04.2005 року по 11.05.2011 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, в судовому засіданні встановлено та вбачається з довідки № 69 від 12.08.2013 року, виданою ЗАТ «Лисичанськспецбуд», станом на 12.08.2013 року заборгованість з виплати заробітної плати підприємства перед [PERSON] становить 1896,34 грн. (а.с.6). Згідно з судовим наказом від 30.09.2013 р., виданого Лисичанським міським судом Луганської області, з ТОВ «Лисичанськспецбуд» на користь позивача було стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 1896,34 грн. (а.с.5). Згідно з наказом № 269 к від 23.07.2009 року в зв'язку з значним зменшенням об'ємів робіт та неможливістю забезпечити повну зайнятість робітників підприємства та на основі ст.ст. 32, 56 КЗпП України, установлює на підприємстві з 01.10.2009 року режим роботи з неповним робочим тижнем, робочими днями - понеділок, вівторок, середа; вихідні дні - четвер, п'ятниця, субота, неділя (а.с. 34). Згідно з наказом № 3 к від 04.01.2011 року в зв'язку з значним зменшенням об'ємів робіт та неможливістю забезпечити повну зайнятість робітників підприємства та на основі ст.ст. 32, 56 КЗпП України, продовжується дія наказу № 269 к від 23.07.2009 року з 01.01.2011 року до 31.12.2011 року (а.с.33). Згідно з наказом № 2 к від 03.01.2012 року в зв'язку з значним зменшенням об'ємів робіт та неможливістю забезпечити повну зайнятість робітників підприємства та на основі ст.ст. 32, 56 КЗпП України, продовжується дія наказу № 269 к від 23.07.2009 року з 01.01.2012 року до 31.12.2012 року (а.с.32). Згідно з наказом № 207 к від 01.11.2012 року в зв'язку з значним зменшенням об'ємів робіт та неможливістю забезпечити повну зайнятість робітників підприємства та на основі ст.ст. 32, 56 КЗпП України, установлює на підприємстві з 01.10.2013 року до 31.12.2013 року режим роботи з неповним робочим тижнем, робочими днями - понеділок, вівторок, середа; вихідні дні - четвер, п'ятниця, субота, неділя (а.с.31). Згідно з наказом № 43 к від 01.11.2013 року в зв'язку з значним зменшенням об'ємів робіт та неможливістю забезпечити повну зайнятість робітників підприємства та на основі ст.ст. 32, 56 КЗпП України, установлює на підприємстві з 01.10.2014 року до 31.12.2014 року режим роботи з неповним робочим тижнем, робочими днями - понеділок, вівторок, середа; вихідні дні - четвер, п'ятниця, субота, неділя (а.с.30). З викладеного вище вбачається, що на підприємстві ТОВ «Лисичанськспецбуд» з 01.10.2009 року до 31.12.2014 року встановлений режим роботи з неповним робочим тижнем, робочими днями - понеділок, вівторок, середа; вихідні дні - четвер, п'ятниця, субота, неділя. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою № 38 від 11.09.2014 року, наданою ТОВ «Лисичанськспецбуд», середньоденний заробіток позивача становить 63 грн. 69 коп. (а.с.27). Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 12.05.2011 року по 27.01.2014 року, тобто за 399 робочих дня ( травень 2011 року 9 днів, червень 2011 року 11 днів, липень 2011 року 14 днів, серпень 2011 року 12 днів, вересень 2011 року 12 днів, жовтень 2011 року 15 днів, листопад 2011 року 12 днів, листопад 2011 року 12 днів, січень 2012 року 12 днів, лютий 2012 року 12 днів, березень 2012 року 11 днів, квітень 2012 року 11 днів, травень 2012 року 10 днів, червень 2012 року 10 днів, липень 2012 року 14 днів, серпень 2012 року 12 днів, вересень 2012 року 12 днів, жовтень 2012 року 15 днів + листопад 2012 року 12 днів + грудень 2012 року 12 днів + січень 2013 року 12 днів + лютий 2013 року 12 днів + березень 2013 року 12 днів + квітень 2013 року 14 днів + травень 2013 року 11 днів + червень 2013 року 11 днів + липень 2013 року 15 днів + серпень 2013 року 11 днів + вересень 2013 року 13 днів + жовтень 2013 року 14 днів, листопад 2013 року 12 днів, грудень 2013 року 14 днів, січень 2014 року 8 днів) становить 25412 грн. 31 коп. (63,69 грн. х 399 днів). Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно з довідкою № 95 від 11.09.2014 року, наданою ТОВ «Лисичанськспецбуд» заборгованість по заробітній платі у сумі 1896,34 грн. була остаточно виплачена 27.01.2014 року у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 610 від 28.11.2013 року та № 843 від 27.01.2014 року (а.с.22-26). З матеріалів справи встановлено, що в день, який зазначений днем звільнення згідно з наказом № 156 к від 11.05.2011 року, позивач працював. Отже, час затримки заробітної плати, відповідно до ст. 116 КЗпП України, починається з 12.05.2011 року та до 27.01.2014 року, тобто по день фактичного розрахунку з заборгованості по заробітній платі,а не по день постановлення рішення у даній справі (а.с. 26). За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 12.05.2011 року по день прийняття рішення по справі підлягають частковому задоволенню у сумі 25412 грн. 31 коп. Посилання відповідача на той факт, що вина підприємства щодо нездійснення належних виплат у день звільнення відсутня, через відсутність грошей у підприємства, суд не приймає до уваги, адже згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки будь-яких доказів всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач суду не надав на належне обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 229 гривень 40 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині сплати середнього заробітку за один місяць.

Outcome: partial