Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 20 вересня 2001 року № 216 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право приватної власності на землю громадян" в частині затвердження технічної документації по видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 0,1504 га, з них: 0,0958 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0546 га для ведення особистого підсобного господарства гр. [PERSON]. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-КВ № 107427 (без кадастрового номера), загальною площею 0,1504 га, з них: 0,0546 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,0958 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, розташованої по [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] 13 листопада 2001 року відповідно до рішення виконкому Ржищівської міської ради Київської області від 20 вересня 2001 року № 216, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 518, та скасувати його державну реєстрацію. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що він є власником земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 0,1504 га. відповідно до державного акта, серії ІІІ-КВ № 107427 від 13 листопада 2001 року. Під час оформлення державного акта у 2001 році кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався. На даний час, звернувшись до землевпорядної організації з приводу присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, з'ясувалось, що площа, межі та конфігурація зазначеної у державному акті земельної ділянки, фактично не відповідають відповідним параметрам цієї земельної ділянки на місцевості. Указував на те, що при виготовленні технічної документації межі земельної ділянки не були встановлені в натурі (на місцевості), тобто при його виготовленні були порушені ряд вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України № 43 від 4 травня 1999 року. Наведені помилки землевпорядної організації призвели до прийняття виконавчим комітетом Ржищівської міської ради незаконного рішення від 20 вересня 2001 року № 216 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право приватної власності на землю громадян" в частині затвердження технічної документації по видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 0,1504 га, з них: 0,0958 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,0546 га для ведення особистого підсобного господарства на ім'я позивача, що стало підставою для оформлення незаконного державного акта. Порядок фактичного користування земельною ділянкою позивача із зазначенням її розміру, меж та конфігурації, вказаний у кадастровому плані та схемі її розміщення, що виготовлені землевпорядною організацією. Оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий з порушенням закону, то і кадастровий номер на зазначену в ньому земельну ділянку присвоєний бути не може, а виготовлення нового державного акта неможливе без скасування реєстрації старого. Посилаючись на положення ст. ст. 116, 125, 152, 155, 158 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.393 ЦК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та пояснили, що у 2001 році [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу будинок незавершений будівництвом. У подальшому звернувся до землевпорядної організації з метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку та, після позитивного рішення Ржищівської міської ради Київської області про затвердження технічної документації на земельну ділянку, отримав державний акт про право приватної власності на земельну ділянку. При цьому, позивач підписував усі документи технічної документації, не виходячи на місце розташування земельної ділянки, у зв'язку з чим, фактичний розмір земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні не відповідає розміру, що зазначений в державному акті. Позивач на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки потребує коштів на лікування дружини. У зв'язку з цим, він має наміри продати належний йому будинок разом із земельною ділянкою. Однак, звернувшись до землевпорядної організації з приводу присвоєння ділянці кадастрового номеру, дізнався про порушення земельного законодавства, що допущені при приватизації земельної ділянки. У подальшому має намір оформити спірну земельну ділянку, що знаходиться у його власності відповідно до чинного законодавства. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника, проти позову не заперечував. Суд, заслухавши осіб, які беруть участі у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28 серпня 2001 року [PERSON] придбав будинок незавершеного будівництвом, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 25). Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 20 вересня 2001 року № 216 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право приватної власності на землю громадян" було затверджено матеріали технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності [PERSON] (а.с.8, 31). 13 листопада 2011 року на підставі рішення виконкому Ржищівської міської ради від 20 вересня 2001 року № 216 [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1504 га, що розташована в [ADDRESS] (а.с.7) Згідно дослідженої у судовому засіданні технічної документації встановлено, що було виготовлено технічну документацію по підготовці та складанню державного акту на право приватної власності на землю для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства гр. [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 18-32). Відповідно до схеми розміщення та кадастрового плану земельної ділянки гр.[PERSON] у [ADDRESS], що складені Ржищівським міським виробничим відділом КОФ ДП «ЦДЗК» площа спірної ділянки складає 0, 2056 га (а.с. 9, 10). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК 1990 р. право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 цього Кодексу. Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 року N 43, в редакції від 11 вересня 2001 року, роботи зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею виконуються в такій послідовності: - підготовчі роботи; - встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта; - унесення відомостей щодо складання та видачі державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі до відповідної бази даних щодо реєстрації землеволодінь та землекористувань згідно з Положенням про реєстрацію землеволодінь та землекористувань, затвердженим Держкомземом України. Частина перша ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативи правовими актами. Згідно із частиною третьою ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України при розгляді цивільних справ № 6-33 цс13, 6-57 цс13, 6-83 цс13 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що оспорюваний державний акт про право власності на земельну ділянку виготовлений з порушеннями земельного законодавства, фактичне користування позивачем земельною ділянкою по [ADDRESS] не відповідає плану зовнішніх меж земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-КВ № 107427 (без кадастрового номера), загальною площею 0,1504 га, з них: 0,0546 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,0958 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, розташованої по [ADDRESS], що виданий на ім'я [PERSON] 13 листопада 2001 року відповідно до рішення виконкому Ржищівської міської ради Київської області від 20 вересня 2001 року № 216. Зазначеним рішенням фактично затверджено допущені порушення при виготовленні цього державного акту. Таким чином, вбачається, що дане рішення є недійсним та підлягає скасуванню в оспорюваній частині. Крім того, підлягає визнанню недійсним й спірний державний акт. Іншого способу захисту порушених прав позивача на даний час не вбачається.

Outcome: approved