Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

15 липня 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 13 серпня 2008 року між ВАТ КБ Надра та [PERSON] був укладений кредитний договір № 877630/ФЛ, відповідно до якого відповідачу банком у тимчасове користування було надано кредит в розмірі 25 558,60 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,49% на рік з кінцевим терміном повернення до 12 серпня 2023 року, зі строком позовної давності 10 років (п.7.3 Кредитного договору). Банк виконав зобов'язання щодо видачі відповідачу кредиту у повному обсязі, що підтверджується копіями валютних меморіальних ордерів №868 та №85 від 13 серпня 2008 року та копією виписки по рахунку. Відповідно до п. 3.3.1., 3.3.3., 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язався належним чином виконувати умови Кредитного договору, та сплачувати щомісячно суму мінімально необхідного платежу у розмірі 372,33 дол. США. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором від 13 серпня 2008 року, між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до умов яких кожен з поручителів поручався перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Позичальник та поручителі відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає (нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов'язання, вказаного у договорі, як від позичальника та поручителів разом, так і від кожного окремо ) п. 1.2. Договору поруки). Згідно з п. 1.3. Договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідно до п.1.2. Договору поруки відповідальність поручителя та відповідальність позичальника є солідарною. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконав, тому, станом на 22 червня 2015 року за ним існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 934,36 доларів США та 18 108,42 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 21 338,89 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом 2 695,47 доларів США. Всього: 24 934,36 доларів США. Заборгованість по пені - 18 108,42 гривень. Зазначає, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05 червня 2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" у ПАТ КБ "Надра" розпочалася процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Відповідно до п.22, ч.1, ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору їх звільнено. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 24 934,36 доларів США та 18 108,42 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, та свої заперечення проти позову, в яких зазначили, що [PERSON] дійсно 13 серпня 2008 року уклав кредитний договір № 877630/ФЛ з ВАТ КБ «Надра», відповідно до якого йому у тимчасове користування було надано кредит у розмірі 25\~558,60 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,49% на рік з кінцевим терміном повернення до 12 серпня 2023 року, зі строком позовної давності 10 років (п. 7.3 Кредитного договору). На момент укладення кредитного договору банк не мав валютної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також банк не сповістив відповідача про припинення своєї банківської діяльності, не уклав з ним додаткову угоду про сплату заборгованості та не надав нові адреси банківських рахунків та реквізитів. Крім того, відповідач [PERSON] сплачував заборгованість по кредиту, на підтвердження чого надав копії чеків, однак, позивачем в розрахунку заборгованості вказані суми проплати не враховані взагалі. Просять суд в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи були належним чином повідомлені. Представник позивача 04 травня 2016 року додав свої письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що при порівнянні сум сплачених за кредитним договором, які зазначено в розрахунку заборгованості з копіями наданих позичальником платіжних документів, встановлено їх повну відповідність. Таким чином, банком враховані всі платежі позичальника і відображено їх в розрахунку заборгованості. Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доказування позовних вимог покладено на позивача, а відповідач, у разі невизнання позовних вимог, зобов'язаний надати докази на підтвердження обставин, на підставі яких він не визнає позовні вимоги. На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом було роз'яснено сторонам їх право подати суду свої розрахунки заборгованості, або ж клопотати про призначення експертизи на спростування розміру заборгованості заявленої позивачем. Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між ВАТ КБ Надра та [PERSON] був укладений кредитний договір № 877630/ФЛ, відповідно до якого відповідачу банком у тимчасове користування було надано кредит в розмірі 25 558,60 доларів США в порядку та на умовах, визначених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,49% на рік з кінцевим терміном повернення до 12 серпня 2023 року, зі строком позовної давності 10 років (п.7.3 Кредитного договору). Банк виконав зобов'язання щодо видачі відповідачу кредиту у повному обсязі, що підтверджується копіями валютних меморіальних ордерів №868 та №85 від 13 серпня 2008 року та копією виписки по рахунку. Відповідно до п. 3.3.1., 3.3.3., 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язався належним чином виконувати умови Кредитного договору, та сплачувати щомісячно суму мінімально необхідного платежу у розмірі 372,33 дол. США. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором від 13 серпня 2008 року, між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до умов яких кожен з поручителів поручався перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Позичальник та поручителі відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає (нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов'язання, вказаного у договорі, як від позичальника та поручителів разом, так і від кожного окремо ) п. 1.2. Договору поруки). Згідно з п. 1.3. Договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідно до п.1.2. Договору поруки відповідальність поручителя та відповідальність позичальника є солідарною. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконав, тому, станом на 22 червня 2015 року за ним існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 034,36 доларів США ( а не 24 934,36 доларів США, як помилково зазначив позивач) та 18 108,42 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 21 338,89 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом 2 695,47 доларів США. Всього: 24 034,36 доларів США. Заборгованість по пені - 18 108,42 гривень, що підтверджується копією розрахунку позивача, доданою до матеріалів справи. Відповідачем [PERSON] надано суду копії квитанцій та чеків про сплату ним заборгованості за кредитним договором, які, на його думку, не враховані при складанні розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 22 червня 2015 року, а саме: копії квитанцій за 2009-2014 роки, однак, з наданого позивачем звіту про операції по картковому рахунку відповідача [PERSON] за період з 13 серпня 2008 року по 27 квітня 2016 року, долученого до матеріалів справи, випливає, що при порівнянні сум сплачених за кредитним договором, які зазначено в розрахунку заборгованості з копіями наданих позичальником платіжних документів, встановлено їх повну відповідність. Таким чином, банком враховані всі платежі позичальника і відображено їх в розрахунку заборгованості, станом на 22 червня 2015 року. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05 червня 2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" у ПАТ КБ "Надра" розпочалася процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом. Судом встановлено, що ВАТ КБ «Надра» була видана Національним банком України банківська ліцензія № 21 від 23 серпня 2002 року, дозвіл № 21-1 від 23 серпня 2002 року, додаток до дозволу № 21-1 від 23 серпня 2002 року, з яких убачається, що банк має право має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Із матеріалів справи вбачається, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 13 серпня 2008 року укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 25 558,60 доларів США під 14,49% річних строком до 12 серпня 2023 року для проведення розрахунків за придбання квартири [ADDRESS] по договору купівлі-продажу б/н від 13 серпня 2008 року. Відповідно до. 3.1. договору видача кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті доларах США. П.3.3.2 договору передбачено повернення кредиту щомісячними платежами, виходячи з чергового мінімального платежу в сумі 372,33 доларів США. Згода з усіма умовами договору, в тому числі, і отримання та повернення кредиту в доларах США, засвідчена особистим підписом позичальника в договорі, в заяві про видачу кредиту та підтверджується також виконанням позичальником умов договору щодо повернення кредиту в тій валюті, в якій він отримав кредит. Умови договору про повернення кредиту щомісячними платежами в доларах США виконувалися [PERSON] та не оспорювалися ним до звернення банку з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Нарахування заборгованості здійснено відповідно до п.п.1.3.1,3.3.2,3.3.3.,3.4 кредитного договору. Відповідачами даний розрахунок не спростований і будь-які свої розрахунки відповідачі не надали. Виконання кредитних зобов'язань перед банком забезпечено порукою відповідачів [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Із тексту договору поруки вбачається, що сторони не вказали конкретно строк закінчення цього договору, а зазначили, що договір закінчує свою дію з моменту повного виконання позичальником забезпеченого ним зобов'язання за кредитним договором ( п.5.3 договору поруки). Сторони узгодили повернення кредиту, сплату процентів, комісійної винагороди щомісячними платежами сумі 372,33 дол. США до 10 числа кожного місяця з кінцевим строком повернення кредиту - 12 серпня 2023 року (п.п.3.3.2.,3.3.3, п3.3.4 кредитного договору). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.5.3 договорів поруки він втрачає чинність після повного погашення заборгованості за Кредитним договором, тобто договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Позивачем не надано доказів того, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором ним, на адресу відповідачів, направлялися письмові вимоги про виконання умов кредитного договору. Отже, позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Оскільки з позовом до суду позивач звернувся 15 липня 2015 року, то у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя позовні вимоги не підлягають задоволенню. Останній платіж на погашення кредиту [PERSON] здійснив 11 червня 2014 року і з того часу кредит не повертає, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість. Право банку вимагати дострокового повернення кредиту передбачено ч.2 ст.1050 ЦК і п.4.2.4 кредитного договору. Оскільки, на момент укладення кредитного договору у позивача була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями і банк правомірно надав кредит в іноземній валюті - доларах США, то і сума боргу за кредитним договором підлягає стягненню в доларах США. Однак, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Пеня нарахована банком на підставі п. 5.2 договору за період з 22 червня 2014 року по 21 червня 2015 року в сумі 18 108,42 гривень. Щодо визначення розміру та стягнення з відповідача суми пені, суд керується наступним. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість і добросовісність, яких повинна дотримуватись особа при здійсненні своїх прав із тим, щоб не порушувати права інших осіб (ст. ст. 12, 13 ЦК України). Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому, Конституційний Суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. Із розрахунку позивача вбачається, що загальна прострочена заборгованість по кредиту визначена 24 034,36 доларів США, а розмір пені на цю суму нараховано банком еквівалентно до доларів США, - 18 108,42 гривні. Із матеріалів справи вбачається, що кредит в сумі 25 558,60 доларів США банком надавався [PERSON] на строк з 13 серпня 2008 року по 12 серпня 2023 року. Істотне значення має те, що позивач з серпня 2008 року по червень 2015 року добросовісно виконував кредитні зобов'язання перед банком, переважна частина кредиту, процентів за його користування та комісії виплачена. 04 червня 2015 року Національний банк України відкликав банківську ліцензію та ліквідував ПАТ «КБ «Надра», згідно постанови про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра». З цього моменту, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» з невстановлених причин не уклала нову додаткову угоду з [PERSON] щодо нових реквізитів сплати, графіку погашення заборгованості з урахуванням раніше сплачених коштів та не направила йому офіційного листа щодо розірвання кредитної угоди, стягнення штрафу та пені. Положеннями ст. 616 ЦК України також передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, а саме, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання (порушення зобов'язання кредитором). Із матеріалів справи вбачається, що позичальником вносилися кошти для купівлі валюти на погашення валютного кредиту, проте купівля валюти банком не здійснена і кошти повернуті [PERSON], оскільки банк припинив свою діяльність, в місті було закрито його відділення, попередження та нові реквізити та місце, де можна здійснювати платежі, відповідачу позивачем не надсилалися. Отже банк, як кредитор, сприяв збільшенню розміру неустойки у вигляді пені. Посилання банку на те, що це відбулося у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації, є неприйнятним, оскільки [PERSON] були внесені кошти та прийняті банком до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра». У сукупності зазначені обставини та засади розумності, виваженості і справедливості дають підстави застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, ст. 616 ЦК України і зменшити пеню та визначити її в сумі 8 000,00 гривень, що цілком забезпечить задоволення інтересів кредитора і, водночас, не порушить баланс між інтересами кредитора та боржників. Отже, заборгованість відповідача [PERSON] перед банком станом на 22 червня 2015 року складає: за кредитом - 21 338,89 доларів США, за відсотками 2 695,47 доларів США, всього - 24 034,36 доларів США та пеня - 8 000,00 гривень. Курс долару США, відповідно до повідомлення НБ України, станом на 22 червня 2015 року, відносно гривні, становив 21,64 гривні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на день подання позову, ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 528 104,00 гривень (24 034,36 доларів США х 21,64 = 520 104,00 гривень + 8 000,00 гривень пені = 528 104,00 гривень). Відповідно ставок судового збору на 2015 рік, згідно Закону України "Про судовий збір", станом на 15 липня 2015 року (дата звернення з вказаним позовом до суду), ставка судового збору за подання заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної зарплати (мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 року -1 218 гривень) та не більше 5 мінімальних заробітних плат. Отже, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягти на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 5 281,04 гривень, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 24 034,36 доларів США та 18 108,42 гривень, задоволено 24 034,36 доларів США та 8 000,00 гривень пені). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: approved