Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову зазначала, що 11 червня 2018 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на повному її утриманні. Позивач вважає, що дочка повинна проживати з нею, оскільки вона має постійну роботу, час для того, щоб відводити дитину в дитячий садок, гуляти з дочкою, займатися з нею та іншим чином піклуватися про дочку. Проживає вона у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, у якій для проживання, виховання та утримання дочки нею створені всі умови. У цій квартирі також обладнана кімната для дитини, щоб вона могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. Проживання дочки з матір`ю відповідає інтересам дитини. Спиртними напоями вона не зловживає, не палить. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, у якій зазначали, що позов вони підтримують повністю, просили суд його задовольнити та розглянути справу за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає повністю, просив суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутності. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій повідомляла про те, що, враховуючи той факт, що відповідач у справі [PERSON] позов визнав, проти задоволення позовних вимог та визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] не заперечує. Просила розглянути справу за відсутності їхнього представника. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Києві, її батьком є відповідач [PERSON] , матір`ю - позивач [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , шлюб між якими розірваний рішеннямрішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2018 року. Після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін [PERSON] проживає з матір`ю. Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання позивач [PERSON] і малолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Із довідки № 65 від 18 жовтня 2018 року Дошкільного навчального закладу № 814, вбачається, що малолітня дочка сторін [PERSON] з вересня 2018 року по даний час відвідує цей дошкільний заклад, мати дитини [PERSON] щомісячно сплачує квитанції за харчування дочки. Дитина відвідує садочок територіально за місцем свого проживання з матір`ю. Відповідно до довідки № 19/10-18 від 19 жовтня 2018 року про доходи, [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Енергохімсервіс" з 26 вересня 2011 року на посаді головного бухгалтера. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч. 2 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач [PERSON] позов визнав, щодо визначення місця проживання його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , із матір`ю позивачем [PERSON] не заперечує, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні до суду даної позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Виходячи з наведеного, враховуючи визнання позову відповідачем, на користь позивача із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. та у такому ж розмірі поверненню з державного бюджету. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved