Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва, з позовом до Відкритого Акціонерного товариства Національної страхової компанії "Оранта" про стягнення страхового відшкодування, свої вимоги мотивує тим, що 28 березня 2014 року близько 16 год. 00 хв. в с. Петрівське по вул. Київській [PERSON] вчинено дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пошкоджено належний позивачеві транспортний засіб - настав страховий випадок, про що було повідомлено відповідача. 31.03.2014 року відповідачу надано необхідні документи для здійснення страхової виплати 01.04.2014 року з метою визначення вартості завданих збитків аварійним комісаром відповідача оглянуто пошкоджений транспортний засіб, а 15.04.2014 року позивачем надано відповідачеві копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2014 року, якою страхувальника ([PERSON].) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 16673,52 грн., але незважаючи на неодноразові вимоги позивача, відшкодування сплачено не було. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі угоди № 12-9/14 від 12.09. 2014 року про надання правової допомоги ( а.с. 21-22) та додаткової угоди від 12.09. 2014 року ( а.с.46) збільшили позовні вимоги, підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позов у повному обсязі, а саме, стягнути з ВАТ НАСК "Оранта" страхове відшкодування в сумі 16 673 ( шістнадцять тисяч шістсот сімдесят три) гривні 52 копійки, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 1 315 ( одна тисяча триста п'ятнадцять) гривень 20 коп. , інфляційні витрати за час прострочення зобов'язання у розмірі 688 ( шістсот вісімдесят вісім) гривень 61 коп. , три проценти річних від простроченої суми у розмірі 164 ( сто шістдесят чотири) гривні 45 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 4 200 ( чотири тисячі двісті) гривень та судовий збір у розмірі 609 ( шістсот дев'ять) гривень. Відповідач НАСК "Оранта" свого представника в судове засідання не направила, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду, з жодними заявами та клопотаннями до суду не зверталися. На виконання ухвали суду від 06 жовтня 2014 року було витребувано страхову справу № 2925 за страховим випадком від 28.03.2014 року, яка надійшла до суду через загальну канцелярію за вх. № 51340 від 10.11. 2014 року. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення на підставі письмовї заяви позивача. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, що 28 березня 2014 року близько 16 год. 00 хв. в с. Петрівське по вул. Київській - [PERSON] вчинено дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пошкоджено належний позивачеві транспортний засіб - настав страховий випадок, про що було повідомлено відповідача. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 1 ст. 991 ЦК України передбачено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема, подання страхувальником завідома неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку (пункт 3) або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характері та розміру збитків (пункт 5). 31.03.2014 року відповідачу надано необхідні документи для здійснення страхової виплати 01.04.2014 року з метою визначення вартості завданих збитків аварійним комісаром відповідача оглянуто пошкоджений транспортний засіб (а.с. 8, 9, 10), а 15.04.2014 року позивачем надано відповідачеві копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2014 року, якою страхувальника [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 11). Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 16673,52 грн., але незважаючи на неодноразові вимоги позивача, відшкодування сплачено не було. (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України: „Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". За ст. 1191 ЦК України: „Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом". Згідно із ст. 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема підпункту 38.1.1. пункту 38.1 : „Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 ст. 33". Згідно з підпунктом 33.1.4. "невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально". Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з п. 4 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03. 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"( із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком складають 16 673 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Крім того, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-49цс12). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 79 ЦПК України до судових витрат віднесені витрати на правову допомогу. Частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 16 673 гривні 52 копійки, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 1 315 гривень 20 коп. , інфляційні витрати за час прострочення зобов'язання у розмірі 688 гривень 61 коп. , три проценти річних від простроченої суми у розмірі 164 гривні 45 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 4 200 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 609 гривень На підставі викладеного, ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, Закону України "Про страхування"; ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", від 27.03.1992 року № 6;

Outcome: approved