Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

19 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 травня 2019 року між нею та відповідачем був укладений письмовий договір купівлі-продажу та надання послуг по виготовленню та доставці меблів. Згідно умов цього договору, ФОП [PERSON] зобов`язався протягом 25 робочих днів (тобто до 20 червня 2019 року) виготовити кухонний гарнітур до її квартири. Замовлення не мало нестандартної комплектації за договором, а тому про 40-денний термін по п.3.2 Договору мова йти не може. За вищевказані послуги вона, в якості передоплати, передала відповідачу грошові кошти в розмірі 200 гривень, а потім ще 2 600 гривень, що зазначено в договорі. В цей самий день нею було оформлено кредит в АТ «Акцент-Банк» на суму 26 000 гривень, згідно п.п.«а» п.9 Заяви до якого, кредит їй надавався для оплати товару, згідно з переліком, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] , МФО 307770, код ЄДРПОУ 2893013215, за який нею одразу було сплачено єдиноразову винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 606,10 гривень, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 623,68 гривень, та загалом - 29 005,43 гривень. 30 серпня 2019 року кредит нею був погашений у повному обсязі, про що свідчать копії чеків та лист АТ «Акцент-Банк». Таким чином, фактично понесені нею витрати для купівлі кухонного гарнітуру склали 29 205,43 гривень. Але відповідач своїх зобов`язань не виконав і взагалі нічого не зробив. Вона з чоловіком декілька раз телефонували йому, приїжджали до нього в м. Павлоград, Дніпропетровської області, він надавав розписки: 19 серпня 2019 року про те, що зобов`язується поставити кухню до 26 серпня 2019 року; 30 серпня 2019 року про те, що зобов`язується 15 вересня 2019 року подзвонити та сповістити, коли доставить та встановить кухню. Таким чином, відповідачем порушені умови Договору підряду щодо здійснення своєчасного виконання замовлення, що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором підряду. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки, встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Пунктом 4.3 Договору встановлена неустойка в розмірі 0,1% від вартості цього Договору за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 18 листопада 2019 року сума неустойки становить: 29 205,43 гривень (сплачена сума по договору) х 0,1% х 151 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання з 20 червня 2019 року) = 4 410,02 гривень. Крім того, згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції, внаслідок його незначності у 2019 році, вимагати наміру не має. Щодо 3% річних: 29 205,43 гривень (сплачена сума по договору) х 3% : 365 (річні) х 151 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання) = 362,47 гривні. Розрахунок заборгованості відповідача станом на 18 листопада 2019 року з урахуванням неустойки та 3% річних дорівнює: 29 205,43 + 4 410,02 + 362,47 = 33 977,79 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 33 977,79 гривень, з яких: 200 гривень в рахунок повернення авансу, 29 005,43 гривень сплачених коштів по договору (з урахуванням сплачених процентів за кредитом, оскільки товар вона так і не отримала), 4 410,02 гривень неустойки за прострочення виконання замовлення, 362,47 гривень - 3% річних. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи в його відсутність не надав, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст.280-283 ЦПК України. Враховуючи вимоги ст.210 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.247 ЦПК України. Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Про факт придбання, замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон та ін. (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII); письмовий правочин; стосовно товару, на який встановлено гарантійний строк - технічний паспорт чи інший документ, що його замінює, з позначкою про дату продажу (п. 11 ст. 8 Закону № 1023-XII). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз`яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20 січня 2015 року, вид діяльності: роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах. 15 травня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір купівлі-продажу та надання послуг по виготовленню та доставці меблів. Згідно умов цього договору, ФОП [PERSON] зобов`язався протягом 25 робочих днів (тобто до 20 червня 2019 року) виготовити кухонний гарнітур до квартири позивача. Замовлення не мало нестандартної комплектації за договором. За вищевказані послуги позивач, в якості передоплати, 15 травня 2019 року передала відповідачу грошові кошти в розмірі 200 гривень та 2 600 гривень, що зазначено в договорі та в домовленості про завдаток. 15 травня 2019 року позивачем було укладено кредитний договір з АТ «Акцент-Банк», на підставі її заяви на договірне списання коштів та заяви позичальника ABH0R9153070053443. Згідно вказаного договору позивачу було надано кредит в розмірі 21 506,10 гривень на строк 12 місяців, тобто по 14 травня 2020 року включно, з відсотковою ставкою 0,12% річних, одноразова винагорода за надання фінансового інструменту 606,10 гривень, щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту 623,68 гривень. Кредит надано на придбання кухонного гарнітуру вартістю 26 000 гривень шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] , МФО 307770, код ЄДРПОУ 2893013215. Пунктом 10 договору передбачено, що сума авансового внеску за товар, який сплачується за рахунок власних коштів позичальника становить 5 100 гривень. Суд вважає, що в дану суму входять і суми, сплачені позивачем при укладенні договору купівлі-продажу в розмірі 200 та 2 600 гривень. Доказів того, що позивачем сплачено у вигляді авансового внеску на користь відповідача 5 100 гривень + 2 600 гривень та 200 гривень, а всього 7 900,00 гривень, суду не надано. Таким чином, банківською установою перераховано на рахунок відповідача в якості оплати товару - кухонного гарнітура - 20 900 гривень, а 5 100 гривень сплачено позивачем на користь відповідача в якості авансового платежу за виготовлення товару. Позивачем умови кредитного договору виконані в повному обсязі, заборгованості не має, дата закриття кредиту 30 серпня 2019 року, що підтверджується довідкою від 12 вересня 2019 року. Згідно п.1 ч.1 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Одноразова винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 606,10 гривень та 623,68 гривень щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту, сплачені позивачем на рахунок банку, стягненню з відповідача не підлягають, оскільки договір купівлі-продажу товару, укладений між сторонами, таких умов не містить, в тому числі і про те, що оплата товару буде здійснена за рахунок кредитних коштів. Сплата вказаних коштів є предметом договору про споживче кредитування, укладеного між позивачем та АТ "Акцент-Банк", тобто зобов`язанням позивача перед банківською установою. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В зв`язку з чим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 26 000 гривень - вартість кухонного гарнітуру, яка складається із сум, сплачених позивачем та банком на користь відповідача в розмірі 5 100 гривень та 20 900 гривень відповідно. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки та 3% річних, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки, встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Неустойка, передбачена п.7 ст.14 Закону (1023-12), застосовується в разі пред`явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв`язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Якщо товар, про усунення недоліків якого заявлено вимогу, належить до групи товарів, що входять до передбаченого Кабінетом Міністрів України обмінного фонду, і споживач вимагає надання йому на час ремонту аналогічного товару, зазначена неустойка виплачується і за час ненадання такого товару і за час затримки ремонту. Пунктом 4.3 Договору, укладеного між сторонами, встановлено розмір неустойкий, який складає 0,1% від вартості цього Договору за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 18 листопада 2019 року сума неустойки становить: 26 000 гривень (сплачена відповідачу сума по договору) х 0,1% х 151 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання з 20 червня 2019 року) = 3 926,00 гривень. Щодо 3% річних: 26 000 гривень (сплачена відповідачу сума по договору) х 3% : 365 (річні) х 151 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання) = 322,68 гривні. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 26 000 гривень сплачених коштів по договору, 3 926,00 гривень неустойки за прострочення виконання замовлення та 322,68 гривень - 3% річних. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист прав споживача, судом задоволено вимоги позивача частково, тому, слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень, оскільки позов подано 19 листопада 2019 року.

Outcome: approved