Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

В грудні 2013 року Старокостянтинівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Старокостянтинівської районної державної адміністрації та Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області пред'явив позов до [PERSON] про визнання незаконними та скасування розпоряджень в частині розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Реєстраційна служба Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що при перевірці було виявлено порушення земельного законодавства при приватизації земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності в розмірі не більше 2 га. Так, [PERSON] в 2009 році вже отримав у власність земельну ділянку площею 0,4465 га в с. Веснянка Старокостянтинівського району для ведення особистого селянського господарства. Дана обставина залишилась поза увагою при повторній приватизації останнім в 2012 році земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності (землі резерву, запасу сільськогосподарського призначення) на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району. Таким чином відповідачу було безоплатно передано у власність із земель державної власності дві земельні ділянки в більшому розмірі, ніж передбачено земельним законодавством (більше ніж 2 га). Тому просить: 1) визнати незаконним та скасувати розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 189/2012-р від 18 травня 2012 року в частині надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га із земель державної власності (землі резерву, запасу сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства з послідуючою передачею у приватну власність за межами населеного пункту на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району; 2) визнати незаконним та скасувати розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 435/2012-р від 11 грудня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер 6824281700:04:030:0007); 3) визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 239245 на земельну ділянку, кадастровий номер 6824281700:04:030:0007, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району, право власності на яку зареєстровано Реєстраційною службою Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 09 квітня 2013 року; 4) скасувати рішення Реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 1505977 від 09 квітня 2013 року та запис про право власності: 602610 від 09 квітня 2013 року. Прокурор та представник позивача Старокостянтинівської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримали обставини, викладені в позовній заяві, та позовні вимоги. Аналогічну думку висловив в письмовому клопотанні представник позивача Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, крім того просив справу розглянути без його участі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача пояснила, що 09 квітня 2013 року відповідач звернувся до Реєстраційної служби про державну реєстрацію права власності земельної ділянки, яка розташована за адресою: Хмельницька область Старокостянтинівський район Веснянська сільська рада, кадастровий номер 6824281700:04:030:0007 з відповідною заявою, витягом з Державного кадастру про земельну ділянку № НВ-6800146532013 від 03 квітня 2013 року та розпорядженням Старокостянтинівської районної державної адміністрації „Про затвердження проектів землеустрою та передачу в приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" № 435/2012 р. від 11 грудня 2012 року. Державним реєстратором попередньо була перевірена відповідність заявлених прав та поданих документів, відсутність заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за фізичною особою та за кадастровим номером земельної ділянки. Оскільки підстав для відмови в державній реєстрації права власності на земельну ділянку не було, 09 квітня 2013 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію та виготовлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 2193080 і витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності № 2194522. Інформації про наявність у відповідача з 2009 року на праві приватної власності іншої земельної ділянки площею 0,4465 га. в с. Веснянка Старокостянтинівського району для ведення особистого селянського господарства в Державному реєстрі не було, що можна пояснити тим, що реєстр діє з 2013 року, а тому не містить інформації за попередні роки. Крім того зазначила, що у випадку визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, автоматично буде скасовано рішення Реєстраційної служби про державну реєстрацію цього права, окремого зобов'язання щодо вчинення даної дії законодавством не передбачається. Відповідач суду підтвердив звернення до Старокостянтинівської районної державної адміністрації для отримання дозволу на проведення інвентаризації, виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району з метою її подальшої приватизації. Про приватизовану земельну ділянку площею 0,4465 га. в с. Веснянка Старокостянтинівського району для ведення особистого селянського господарства не повідомляв, оскільки про неї його ніхто не запитував, а сам він не знав, що це могло в подальшому потягнути негативні юридичні наслідки при другій приватизації другої земельної ділянки. Спочатку заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, що вирощує на цій земельній ділянці сільськогосподарську продукцію і за рахунок цього утримую свою сім'ю. А повторна її приватизація, навіть, на когось із членів його родини, буде для нього складно як в матеріальному плані, так і процесуально, тобто при збиранні документів, отриманні дозволів і т. п. Однак потім при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що 21 лютого 2012 року відповідач з заявою звернувся до голови Старокостянтинівської районної державної адміністрації про надання дозволу на проведення інвентаризації земельної ділянки площею 2 га. для подальшого виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району для оформлення права власності на неї. Розпорядженням Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 189/2012-р від 18 травня 2012 року надано дозвіл, зокрема відповідачу, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га із земель державної власності (землі резерву, запасу сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства з послідуючою передачею у приватну власність за межами населеного пункту на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району. Розпорядженням Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 435/2012-р від 11 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою, зокрема відповідачу, щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер 6824281700:04:030:0007). Положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права власності на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безеплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, дев'ятої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. У відповідності до ст. 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 09 квітня 2013 року Реєстраційною службою Старокостянтинівського районного управління юстиції було зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6824281700:04:030:0007, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району, про що видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 23924, індексний номер 2193080 і Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2194522. Підставою внесення запису про державну реєстрацію даного права власності було рішення Реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1505977 від 09 квітня 2013 року та запис про право власності: 602610 від 09 квітня 2013 року. В процесі проведення безоплатної приватизації заявленої позивачами земельної ділянки не в повній мірі було встановлено, чи не було використано відповідачем попередньо право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного селянського господарства. Так, [PERSON] вже являється власником земельної ділянки площею 0,4465 га. в с. Веснянка Старокостянтинівського району для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 148803, виданого Веснянською сільською радою Старокостянтинівського району 01 червня 2009 року на підставі рішення Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району від 23 липня 2008 року за № 2. Державний акт складено у двох примірниках, перший з яких передано власнику земельної ділянки, другий зберігається в Управлінні Держкомзему у Старокостянтинівському районі. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010974700059. Пунктом „б" частини 1 статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га. У випадку, якщо громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства (ч. 6 ст. 5 Закону України „Про особисте селянське господарство"). Таким чином, [PERSON] фактично безоплатно передано із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства дві земельні ділянки загальною площею 2,4465 га., тобто з перевищенням норми, визначеної ст. 121 ЗК України - не більше 2,0 га. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 2 п. 2 Постанови № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року, виходячи з положень ст. ст. 8, 124 Конституції України, ст. ст. 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Частиною 1 статті 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 3 ст. 43 Закону України „Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних розпоряджень (рішень) органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися, як зазначені розпорядження (рішення), на підставі яких видано відповідні свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельні ділянки, так і саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку. Визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З огляду на викладене позовні вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень в частині розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність заявленої земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно на дану земельну ділянку підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про скасування рішення Реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції вона розцінюється судом як передчасна, оскільки скасування правовстановлюючого документу, в даному випадку свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку, є підставою для анулювання (скасування) даного рішення про його державну реєстрацію. Разом з тим Реєстраційна служба Старокостянтинівського районного управління юстиції, яка прийняла рішення про реєстрацію спірного права власності на земельну ділянку, заявлена позивачами, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, а не співвідповідачем, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачам пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial