Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Миколаївської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також представляє інтереси неповнолітнього [PERSON], а також до [PERSON] та [PERSON], просили визнати недійсними та скасувати рішення Миколаївської міської ради № 24/35 від 13 червня 2008 року, № 38/36 від 01 жовтня 2009 року та № 2/30 від 30 грудня 2010 року про надання відповідачам права власності на земельну ділянку за рахунок прибудинкової території багатоквартирного будинку по [ADDRESS] в м. Миколаєві, визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 975955 від 15 листопада 2010 року на право власності відповідачів на земельну ділянку, площею 0,0171 га за тією ж адресою. Одночасно позивачі просили про відновлення порядку користування прибудинковою територією відповідно до порядку, що склався між сторонами до приватизації землі, а також про відшкодування немайнової (моральної) шкоди шляхом стягнення по 5000 грн. 00 коп. на користь кожної, а саме: по 2500 грн. 00 коп. з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В обгрунтування позову позивачі послались на ті обставини, що на підставі спірних рішень органу місцевого самоврядування відповідачі отримали у власність земельні ділянки, площами 0,0396 га та 0,0171 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель і споруд, про що їм стало відомо під час розгляду в 2012 році Центральним районним судом м. Миколаєва позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні каналізаційною мережею та про витребування з незаконного володіння сараїв літ. В-1 та літ. И. Одночасно їм (позивачам) стало відомо, що підставою отримання відповідачами прав власності на землю став виділ в окрему адресу - [ADDRESS] в м. Миколаєві, квартир родини [PERSON] за № 9 та № 10 і квартири [PERSON] № 7 з приватизованого співвласниками одноповерхового багатоквартирного будинку (жилкоп). Зазначені квартири не є суміжними, не мають спільної межі землекористування, оскільки між ними розташована квартира № 8 (позивача [PERSON].). При цьому, під час приватизації землі відповідачем [PERSON] була захоплена частина земельної ділянки, що знаходилася в користуванні позивачів. Так, [PERSON], під час приватизації земельної ділянки в інтересах родини [PERSON] за рахунок проходів та проїздів незаконно приватизувала спірну земельну ділянку а саме: захватила частину земельної ділянки, що відгороджена сіткою-рабицею, для обслуговування ґанку квартири позивача [PERSON], а також частини земельної ділянки, що знаходилась в користуванні позивача [PERSON], зокрема, під сараями літ. В-1 та літ. И. Під час оформлення відповідачами прав власності на земельну ділянку, площею 0,0171 га, не були отримані погодження всіх співвласників багатоквартирного житлового будинку, договір між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, первісно закріпленою за житловим будинком [ADDRESS] в м. Миколаєві, не укладався, рішення суду з цього приводу постановлене не було. Як на правові підстави позову позивачі послались на ст. 152 ЗК України, ст. 1167 ЦК України. Усною ухвалою суду від 07 жовтня 2013 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідачів притягнутий орган опіки та піклування. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Додатково суду пояснив, що державний акт серії ЯЛ № 975955 від 15 листопада 2010 року про право власності на землю у будь-якому випадку є незаконним, оскільки в ньому одним зі співвласників спірної земельної ділянки - під квартирами родини [PERSON] - вказана відповідач [PERSON], яка не має ніякого відношення до квартир № 9 та № 10 [ADDRESS] в м. Миколаєві. Відповідач [PERSON], його представник, який також представляє інтереси відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], а також представники відповідача Миколаївської міської ради проти позову заперечували з тих підстав, що оспорювані ними рішення органу місцевого самоврядування прийняті відповідно установленого законом порядку та позивачі пропустили установлений законом строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Крім цього в позивачів відсутнє право вимоги так як ними не представлені правовстановлюючі документи на житло, а саме: квартири № 6 та № 8. Додатково відповідач [PERSON] послався на ті обставини, що позивачі дізнались про майбутню приватизацію землі ще у 2005 році під час топографічної зйомки земельної ділянки, закріпленої за житловим будинком [ADDRESS] в м. Миколаєві, а у 2007 році писали "звернення" з цього питання, тобто погодилися з цим. В той же час, представник Миколаївської міської ради [PERSON] в своїх запереченнях стверджував, що оскільки земельна ділянка, закріплена за житловим будинком [ADDRESS] в м. Миколаєві не має окремого кадастрового номеру, то і не було необхідності отримувати погодження суміжних землекористувачів - позивачів у справі - під час приватизації її частини. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також представник третьої особи - органу опіки і піклування, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. [PERSON] та [PERSON] подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відомостей про поважність причин неявки відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 травня 1994 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради народних депутатів, [PERSON] на праві власності належить 1/5 частина квартири №? 8 будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві. Право власності позивача на частку зареєстроване КП ММБТІ 19 липня 1994 року за реєстровим № 17674 (а.с. 163). Згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2013 року, постановленого в цивільній справі № 490/10991/13-ц, позивач [PERSON] мешкає в квартирі №? 6 будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві, що знаходиться на балансі ТОВ "ЖЕК "Соборне". Рішення суду набрало законної сили 04 лютого 2014 року (а.с. 149-153). Як слідує з довідок КЖЕП "Соборне" від 19 травня 2005 року вих. № 1048/05/3, № 1049/05/3 та № 1050/05/3 квартири № 7 (наймач [PERSON].) № 9 (наймач [PERSON].) та № 10 (наймач [PERSON].) будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві зняті з балансу житлово-експлуатаційної організації на підставі розпорядження Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради № 323-р від 04 жовтня 2005 року (а.с. 13 - 15). Пунктом 101 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1936 від 28 жовтня 2005 року (а.с. 16) житловому будинку по [ADDRESS] (Літера Б-1, квартири №? 7, 9 та 10) які належать громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надано нову адресу: [ADDRESS]. В той же час, зі схематичного плану житлового будинку літ. Б-1 (а.с. 17) вбачається, що в даному відокремленому будинку (у складі домоволодіння [ADDRESS] в м. Миколаєві) розташована також квартира № 8, частина якої належить на праві власності позивачу [PERSON] Квартира № 6, в якій мешкає позивач [PERSON], розташована у відокремленому будинку літ. А-1, що також знаходиться у складі домоволодіння [ADDRESS] в м. Миколаєві. Таким чином, до виділення в окрему адресу та приватизації землі сторони по справі були співкористувачами земельної ділянки, площею 7474 кв.м., що була первісно закріплена за домоволодінням [ADDRESS] в м. Миколаєві. Пунктами 10, 10.1, 10.2 та 10.3 рішення Миколаївської міської ради № 24/35 від 13 червня 2008 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 567 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наданий рішенням міської ради від 31 жовтня 2007 року № 10/27, а також надано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 567 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. У пункті 10.3 цього рішення зазначено, що земельна ділянка має обмеження у використанні, згідно КОПВНЗТВЗД: правові, типу 1.1 - "зміна цільового використання". (а.с. 8). Пунктом 3 розділу 10 рішення Миколаївської міської ради № 38/36 від 01 жовтня 2009 року (а.с. 9) внесені зміни до п. 10.2 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 24/35 від 13 червня 2008 року, даний пункт викладений у новій редакції, а саме: надано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 567 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (Підстава: заміна одного із співвласників домоволодіння згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом). Пунктом 5 розділу 7 рішення Миколаївської міської ради № 2/30 від 30 грудня 2010 року внесені зміни до рішення Миколаївської міської ради № 38/36 від 01 жовтня 2009 року, а саме: у пункті 3 розділу 10 цифру "567" замінено цифрами та словами "567 (ділянка № 1, площею 171 кв.м., ділянка № 2, площею 396 кв.м.)" Підстава: уточнення в написанні кількості земельних ділянок. (а.с. 10). 17 листопада 2010 року Миколаївською міською радою [PERSON] виданий державний акт на право власності на землю серії ЯЛ № 975955 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 01 жовтня 2009 року за № 38/36 та рішення Миколаївської міської ради від 30 грудня 2010 року за № 2/30, площею 0,0171 га по [ADDRESS] в Центральному районі м. Миколаєва з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно додатку до державного акту співвласниками земельної ділянки, площею 0,0171 га, вказані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 11, 12). За такого, право власності на земельну ділянку (№ 1 згідно рішення № 2/30 від 30 грудня 2010 року), площею, 0,0171 га, під колишніми квартирами № 9 та № 10, що належали на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнане одночасно за власником іншої, відокремлено розташованої, квартири (№ 7) - [PERSON] за відсутністю до того жодних правових підстав. Відповідачами суду також не представлено у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів того, що під час оформлення прав власності на спірну земельну ділянку (площею 0,0171 га) інші співвласники та користувачі квартир у домоволодінні [ADDRESS] в м. Миколаєві, які одночасно були співкористувачами цілої земельної ділянки, площею 0,4747 га, надали на це свої письмові погодження. Судом установлено що між співвласниками та користувачами квартир у колишньому цілому домоволодінні [ADDRESS] в м. Миколаєві договір про порядок користування земельною ділянкою не укладався, рішення суду з цього приводу постановлене не було, фактичний порядок користування не склався та між сторонами з цього приводу існує спір про право цивільне. Такий висновок суду в даній справі не спростовується судовим рішенням від 05 грудня 2013 року, постановленим в цивільній справі № 490/10991/13-ц, що набрало законної сили, так як з тексту абзацу 7 мотивувальної його частини слідує, що певний порядок користування земельною ділянкою склався між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] в м. Миколаєві, а не між усіма співвласниками та користувачами домоволодіння № 3 по тій же вулиці. Тобто, тут суд погоджується з установленим попереднім судовим рішенням фактом, що певний порядок користування земельною ділянкою склався саме між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - відповідачами у даній справі - і не склався з іншими мешканцями домоволодіння [ADDRESS] в м. Миколаєві, зокрема - позивачами. В силу ч. 2 ст. 123 Земельного Кодексу України (далі - Кодекс) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Як установлено судом, ніякого погодження на вилучення зі спільного користування будь-якої частини земельної ділянки, первісно закріпленої за домоволодінням [ADDRESS] в м. Миколаєві, інші землекористувачі відповідачам не надавали. Крім того, Листом ТОВ "Соборне" вих. № 251-07 від 24 жовтня 2007 року (а.с. 20) підтверджена та обставина, що за результатом звернення [PERSON] з питання погодження меж земельного ділянки по [ADDRESS] в осях від точки 2 до точки 1 - сервітут - прохід через ділянку біля квартири №? 8 по [ADDRESS], де мешкає [PERSON] житлово-експлуатаційна організація своєї згоди не надала (а.с. 21). Разом з цим, згідно ч. 1 ст. 96 Кодексу землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства. В даній справі, виділившись в окрему адресу - житловий будинок [ADDRESS] в м. Миколаєві - та отримавши у власність спірну земельну ділянку, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порушили тим самим права тепер вже суміжних землекористувачів, зокрема, - позивачів [PERSON] та [PERSON] Статтею 152 Кодексу установлені способи захисту прав на земельні ділянки. Так, згідно ч. 2 цієї статті, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В силу ч. 3 захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі викладено, суд доходить висновку про те, що рішення про надання у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, площею 171 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в м. Миколаєві прийняте з порушенням установленого законом порядку, незаконно, а в частині співвласника [PERSON] - за відсутністю будь-яких правових підстав. За такого, оскаржувані рішення та свідоцтво на право власності на землю в межах заявлених позовних вимог не можуть залишатися в силі та підлягають скасуванню. На відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] слід покласти обов'язок відновити порядок користування прибудинковою територією домоволодіння [ADDRESS] в м. Миколаєві відповідно до порядку, що існував до порушення права, а саме: прибрати огорожі, встановлені згідно плану земельної ділянки [ADDRESS] в м. Миколаєві, зазначеного в незаконному державному акті про право власності на землю. Решту доводів позивачів, зокрема, щодо порушення прав користування сараями літ. В-1 та літ. И., суд вважає безпідставними, так як ці споруди є самочинним будівництвом. Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За такого, правові підстави для відшкодування на користь позивачів немайнової шкоди - відсутні. Суд також не погоджується з твердженнями відповідача [PERSON] та представника Миколаївської міської ради про те, що позивачі пропустили строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права та що до спірних правовідносин належить застосувати відповідні наслідки з відмовою в позові, виходячи з наступного. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Право власності на спірну земельну ділянку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули, після державної реєстрації свідоцтва про право власності на землю серії ЯЛ № 975955 від 17 листопада 2010 року, а тому і про наявність відповідних рішень Миколаївської міської ради позивачі могли дізнатись тільки після цієї дати. З даним позовом [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду 17 липня 2013 року, тобто до сплину встановлено законом трирічного строку. Крім цього, як слідує з ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2013 року про залишення позову без розгляду позивачі і раніше звертались з такими ж вимогами на захист своїх прав. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що порушення прав позивачів є наслідком неправомірних дій відповідачів - фізичних осіб, з кожного з відповідачів підлягають присудженню на користь кожного з позивачів по 68 грн. 82 коп. судового збору. У зв'язку з відмовою в частині вимог про відшкодування немайнової (моральної) шкоди судові витрати позивачів присудженню за рахунок відповідачів не підлягають.

Outcome: partial