Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який пізніше неодноразово уточнювала, і остаточно заявила вимогу щодо визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] права власності на збудований ним житловий будинок № 126 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ Запорізької області. Заявлені позовні вимоги [PERSON] в своїй заяві та безпосередньо в судовому засіданні обґрунтовує тим, що 21.04.2014 року помер її чоловік [PERSON]. Позивач зазначає, що спадкоємцями після чоловіка є вона та їх діти - [PERSON] та [PERSON]. Останні не бажають приймати спадщину батька. А вона в строк та в порядку, передбаченому законом, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини чоловіка. Проте, як зазначає позивач, в оформленні права на спадщину у вигляді житлового будинку за адресою: м. Вільнянськ Запорізької області, буд. 126, - нотаріусом їй було відмовлено з причин того, що право власності чоловіка на вказаний будинок не зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. Позивач посилається на те, що чоловік за життя закінчив будівництво вказаного житлового будинку, проте помер, не встигнувши завершити реєстрацію права власності на цей будинок. Тому [PERSON] вважає, що житловий будинок входить до складу спадщини, і вона, як дружина померлого, і єдиний його спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, прохає суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право власності на житловий будинок № 126 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ Запорізької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проохають суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Запорізької області - [PERSON] в суді позов визнала, не заперечує проти його задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також визнали позов, заявили суду, що не мають жодних заперечень проти його задоволення. При цьому пояснили, що померлий [PERSON] є їх батьком. За життя батько побудував житловий будинок, розташований за адресою: м. Вільнянськ Запорізької області, вул. Перемоги, буд.126. Після смерті батька вони вирішили, що спадщину останнього приймати не будуть, оскільки всю спадщину прийме їх матір, тобто позивач у справі. Остання звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори, проте в оформленні спадщини їй було відмовлено, оскільки зясувалось, що батько за життя не встиг зареєструвати право власності на побудований житловий будинок в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. Отже нотаріус порекомендував їх матері для вирішення цього питання звернутись до суду. В суді відповідачі підтвердили, що не претендують на спадщину батька, і згодні, щоб за матірю визнали право власності спірний житловий будинок. Заслухавши сторони, дослідивши надані у справі докази, суд дійшов наступних висновків: Факт смерті [PERSON] 21.04.2014 року підтверджено Свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 289391, виданим 22.04.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області (а.с.7). З витребуваної судом з [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області копії спадкової справи № 208/2014, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що померлий заповіту не лишив. Позивач у встановленому законом порядку подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини чоловіка. При цьому інші спадкоємці за законом: [PERSON] та [PERSON] не зверталась у відповідності з вимогами ст. 1269 ЦК України до нотаріуса з заявою щодо прийняття спадщини батька. 21.10.2014 року постановою державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено в оформленні права власності на житловий будинок № 126 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ Запорізької області в порядку спадкування після смерті чоловіка, - з огляду на те, що в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації» право власності на вказаний будинок за спадкодавцем не зареєстровано (а.с.53). Отже, враховуючи, що в судовому засіданні позивачем доведений факт відсутності умов для одержання нею в нотаріальній конторі свідоцтва про права на спадщину чоловіка, - заявлені нею вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розгляду . Відповідно до змісту ст.1216 ЦК України, у звязку із смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійному на день його смерті на праві приватної власності. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Вирішуючи спір в частині належності спадкодавцю житлового будинку, на який претендує позивач, суд виходить з наступного: Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності спадкодавцем [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. Підставою відмови нотаріуса в оформленні за позивачем права власності на житловий будинок в порядку спадкування після чоловіка стало те, що право власності на вказаний будинок в органах ЗМБТІ за спадкодавцем не зареєстровано. Згідно ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення своїх спадкових прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. В ході судового розгляду встановлено, що 04.04.1974 року Виконкомом [PERSON] міської ради було прийняте рішення № 126 про відведення забудовнику [PERSON] земельної ділянки під індивідуальне будівництво житлового будинку за адресою: м. Вільнянськ, вул. Перемоги, 126 (а.с.11); факт відведення вказаної земельної ділянки в натурі підтверджено Актом від 20.04.1970 року (а.с. 19). 20.04.1974 року між [PERSON] та Виконкомом [PERSON] міської ради укладено договір про надання забудовнику [PERSON] права безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: м. Вільнянськ, вул. Перемоги, 126 (а.с.10). Згідно долученого до матеріалів справи Акту приймання індивідуального будинку, міською комісією м. Вільнянська Запорізької області встановлено, що житловий будинок № 126 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ Запорізької області забудовником [PERSON] був закінчений будівництвом ще в 1988 році (а.с.80). В технічному паспорті, який складений Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації тільки 19.03.1982 року року, власником будинку також зазначений [PERSON] Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що вона була головою комісії при прийманні в 1988 році в експлуатацію житлового будинку № 126 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ. Забудовником був [PERSON] Свідок підтвердила, що приймальною комісією [PERSON] міської ради був складений відповідний акт приймання вказаного житлового будинку як такого, що повністю готовий до експлуатації; жодних зауважень з цього приводу у комісії не виникло. Отже, враховуючи всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належав на праві приватної власності будинок № 126 по вул. Перемоги в м. Вільнянськ Запорізької області, і приймаючи до уваги вищевказані нормативні акти, які діяли на час виникнення у спадкодавця цього права, останнє не залежало від його державної реєстрації. Згідно додатку 3 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Сторони відносяться до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] (ст.1261 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що окрім позивача, ніхто з інших спадкоємців [PERSON] на його спадщину не претендує; при цьому позивач [PERSON] у відповідності з вимогами ст. 1269 ЦК України з дотриманням строків, передбачених ст. 1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини чоловіка. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що спадкодавцю [PERSON] на день його смерті дійсно належав житловий будинок, на який претендує позивач. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом, яка у відповідності з нормами діючого законодавства виконала дії щодо прийняття спадщини [PERSON], враховуючи визнання позову відповідачами, а також те, що це визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved