Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

05 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Волочиської міської обєднаної територіальної громади Хмельницької області про визнання права спільної часткової власності на квартиру в порядку набувальної давності. Позов мотивували тим, що 3 листопада 1998 року на засіданні адміністрації і профкому Волочиського міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини було прийнято рішення виділення їх сімї квартири [ADDRESS]. 29 грудня 1998 року виконкомом Волочиської міської ради було прийнято рішення про видачу їх сімї, яка на той час складалася з 4-х чоловік [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], ордера на вказану однокімнатну квартиру. Оскільки вказана квартира належала Волочиському міжгосподарському підприємству по відгодівлі худоби, рішенням виконкому Волочиської міської ради від 28 березня 2002 року міжгосподарському підприємству було видано свідоцтво про право власності на дану квартиру. Волочиське міжгосподарське підприємство по відгодівлі худоби було ліквідоване 07 грудня 2004 року без правонаступника. [PERSON] померла 02 серпня 2007 року, а [PERSON] 16 січня 2013 року. З січня 1998 року по теперішній час їх сімя продовжує постійно, відкрито і безперевно володіти квартирою, проживати в ній. Вони неодноразово зверталися до Волочиської міської ради з проханням взяти квартиру [ADDRESS] на баланс і в подальшому надати дозвіл на приватизацію, але їм відмовляли, посилаючись на відсутність технічної документації на будинок, а тому змушені звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не зявились. Від [PERSON], яка також представляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності від 20.04.2017 до суду надійшла заява, в якій позивач позов підтримала та просить задоволити, а судовий розгляд провести без участі позивачів. Представник відповідача - Волочиської міської обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив, при розгляді справи поклався на думку суду. Враховуючи те, що сторони скористалися своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється через неявку всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 3 листопада 1998 року на засіданні адміністрації і профкому Волочиського міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини було прийнято рішення виділити кормачці підприємства [PERSON], склад сімї якої чотири чоловіки: вона, чоловік [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], - квартиру по вул. Семібратова 20/3 (а.с. 8). 06 січня 1999 року [PERSON] з сімєю у складі трьох чоловік ([PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] дочка), відповідно до рішення виконкому № 570 від 29.12.1998, видано ордер на квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). 04 квітня 2002 року Волочиському міжгосподарському підприємству по відгодівлі худоби на підставі рішення виконавчого комітету Волочиської міської ради № 205/1 від 28.03.2002, видано свідоцтво на право особистої власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-11). Волочиське міжгосподарське підприємство ліквідоване без правонаступника про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.02.2005 внесено відповідний запис (а.с. 28-30). З технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що вона розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 11 кв.м. та кухні площею 13,2 кв.м. Загальна площа квартири 24,2 кв.м. Висота приміщень 3 м. Інвентаризаційна вартість квартири 37680 грн. (а.с. 17-18). 02 серпня 2007 року [PERSON] померла (а.с. 6), а 16 січня 2013 року помер [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Пленум ВССУ у п. 9 своєї Постанови № 5 від 07.02.2017 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Крім того, судом встановлено, що спірна квартира може бути об'єктом набувальної давності, оскільки є нерухомим майном із задовільним технічним станом, що підтверджується висновком про технічний стан квартири від 05.05.2017, виданим Волочиським районним БТІ (а.с. 43) При встановленні ознаки добросовісності володіння даним будинком позивачами суд виходить з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність має врахуватись добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Суд вважає доведеним, що позивачі володіють квартирою добросовісно, оскільки остання була надана їм згідно ордеру на житлове приміщення № 018917 (а.с. 9). Разом з тим, вказаний ордер не є титулом (підставою) для володіння майном та набуття права власності, відсутність якого (якої) - обовязкова умова для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки свідоцтво про право власності на квартиру було видано 04 квітня 2002 року іншій особі Волочиському міжгосподарському підприємству по відгодівлі худоби. Вказане підприємство було ліквідоване без правонаступників 07.02.2005. Тобто саме з цього часу, суд рахує строк, протягом якого особа повинна добросовісно, відкрито і безперервно володіти майном для набуття права на нього за набувальною давністю, оскільки з моменту ліквідації власника квартири, вона не належала на праві власності жодній особі. Судом встановлено, що позивачі володіли квартирою відкрито, тобто очевидно для всіх інших осіб, що підтверджується, в тому числі листами виконавчого комітету Волочиської міської ради № 1208 від 07.10.2010, Волочиської міської ради № 02-15/213/1 від 30.09.2013 та довідкою Волочиського КП ЖЕК № 126 від 02.03.2017 (а.с. 14-15, 20). Отже, позивачами у повній мірі доведені усі обставини, які мають значення для справи і які в сукупності є підставою для задоволення даного позову. Щодо вимоги [PERSON] та [PERSON] визнати за ними саме право спільної часткової власності в порядку набувальної давності на квартиру, то суд звертає увагу, що відповідно до п. 17 вказаної Постанови Пленуму ВССУ, розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року N 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року N 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Таким чином, вимога позивачів визнати нерухоме майно за набувальною давністю як спільну часткову власність є такою, що відповідає вимогам наведених норм законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи викладене, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати за набувальною давністю право спільної часткової власності в рівних частках на спірну квартиру.

Outcome: approved