Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання наказу про покладення обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго» недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 22 лютого 2019 року він займав посаду майстра контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВП та А) в КП «Смілакомунтеплоенерго» та був звільнений з займаної посади 10 січня 2019 року. 18 вересня 2020 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області він був поновлений на роботі про що, 21 вересня 2020 року директором КП «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] було видано наказ та поновлено його на роботі. 05 жовтня 2020 року на виробничій нараді він дізнався, що наказом заступника міського голови Іщенка П.І. від 05 жовтня 2020 року [PERSON] , який є інспектором з кадрів, призначено директором КП «Смілакомунтеплоенерго». Вважає таке призначення незаконним, оскільки заступник міського голови не наділений правом призначати директора або виконуючого обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго», відтак [PERSON] незаконно взяв на себе безстрокове виконання обов`язків директора підприємства. Вважає, що взяття на себе виконання обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго» знадобилося [PERSON] для звільнення його, позивача, з роботи. Це підтверджується тим, що саме [PERSON] зачитав три накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та в подальшому звільнив з роботи. Враховуючи викладене просив суд визнати недійсним наказ про покладення на [PERSON] обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. В наданому суду відзиві та в судовому засіданні вказала, що 03.08.2020 згідно з укладеним контрактом, засновник КП «Смілакомунтеплоенерго» - Смілянська міська рада в особі міського голови [PERSON] було призначено на посаду директора КП «Смілакомунтеплоенерго» на період з 03.08.2020 по 02.08.2025 [PERSON] . На період непрацездатності [PERSON] 05.10.2020 власником КП «Смілакомунтеплоенерго» було видано розпорядження «Про виконання обов`язків», відповідно до якого виконання обов`язків директора підприємства на період тимчасової непрацездатності [PERSON] було покладено на [PERSON] . Повідомила, що на момент видачі розпорядження міського голови про покладення обов`язків директора на [PERSON] діючий на той час міський голова м. Сміла [PERSON] , згідно розпорядження, перебував у відпустці. Зазначила, що відповідно до положень ч.2 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», у разі неможливості здійснення міським головою своїх повноважень, повноваження міського голови здійснює секретар відповідної міської ради. На момент видання розпорядження про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки директора у Смілянській міській раді був відсутній секретар, оскільки з його кандидатурою, після звільнення [PERSON] та [PERSON] , депутати не визначилися. Відповідно до Регламенту роботи виконавчого комітету Смілянської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради, перший заступник міського голови, заступники міського голови, керуючий справами виконкому здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження міського голови про затвердження розподілу функціональних повноважень. Розпорядженням міського голови від 28 серпня 2020 року затверджено «Порядок складення розпоряджень міського голови з кадрових питань (особового складу)». Відповідно до вказаного Порядку, розпорядження підписуються міським головою, у разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» або згідно з розпорядженням міського голови. Відтак, за відсутності міського голови та секретаря Смілянської міської ради, повноваження міського голови, в тому числі щодо підписання розпорядження міського голови з кадрових питань, правомірно виконувалися заступником міського голови [PERSON] . Крім того вказала, що оскаржуваний позивачем наказ є внутрішнім кадровим документом підприємства, який виданий на підставі розпорядження власника підприємства, що само по собі спростовує твердження позивача щодо незаконного взяття на себе [PERSON] безстрокового виконання обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго» . Звернула увагу суду також на той факт, позивачем не вказано які ж його права, свободи чи законні інтереси було порушено відповідачем в зв`язку з виданням внутрішнього наказу по підприємству, тому вважає, що позов подано безпідставно, відтак у його задоволенні просила відмовити в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказав, що всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду доказів про укладення контракту із [PERSON] на період з 03.08.2020 по 02.08.2025, доказів непрацездатності [PERSON] та того, що саме міський голова [PERSON] призначив [PERSON] виконувати обов`язки. Вважає, що за відсутності міського голови та секретаря Смілянської міської ради, повноваження міського голови, в тому числі щодо підписання розпорядження міського голови з кадрових питань [PERSON] виконувалися неправомірно. Повідомив, що згідно штатного розпису в КП «Смілакомунтеплоенерго» налічується два заступники директора, один з яких, директор [PERSON] на період своєї непрацездатності, повинен був призначити виконуючим обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго». 10 березня 2021 року до суду подано запереченнях на відповідь на відзив, в яких виконувачем обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] вказано, що [PERSON] було призначено на посаду виконувача обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго» саме власником, Смілянською міською радою, а не ним одноособово, що відповідає ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] №20-к від 21 лютого 2019 року [PERSON] прийнято на посаду майстра з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики з 22.02.2019 за основним місцем роботи, з оплатою праці згідно штатного розпису. 21 вересня 2020 року наказом №46-к директора КП «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] , на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року у справі №703/240/20, [PERSON] поновлено на посаді майстра служби КВПтаА з 11 січня 2020 року. 05 листопада 2020 року наказом №59-к виконуючого обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] , [PERSON] звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків. Позивач стверджує, що в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» неправомірно виніс наказ про звільнення його з роботи, оскільки на нього неправомірно покладено відповідні обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно з ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування в т.ч. управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Підпунктом 1 п. а ст.29 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, саме управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідно до ст.60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.12 вказаного закону, сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Саме міський голова, відповідно до п.10,20 ч.4 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування» призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру" та видає розпорядження у межах своїх повноважень. Відповідно до ч.2 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" або Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах. Регламентом роботи Смілянської міської ради встановлюється порядок скликання сесій ради, підготовки і розгляду нею питань, проведення засідань, прийняття рішень ради, порядок формування та організації роботи постійних та інших комісій ради, порядок формування виконавчих органів ради, здійснення депутатської діяльності, обрання та затвердження посадових осіб та інші процедури, які випливають із повноважень ради, встановлених Конституцією та законами України. Відповідно до п.п.4.3 п.4 Регламенту роботи виконавчого комітету Смілянської міської ради перший заступник міського голови, заступники міського голови, керуючий справами виконкому здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження міського голови про затвердження розподілу функціональних повноважень, у якому визначаються: перелік закріплених за відповідним заступником обов`язків та перелік структурних підрозділів міської ради, комісій, рад, утворених виконавчим комітетом, установ та організацій, діяльність яких спрямовується та координується відповідним заступником. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, розпорядженням міського голови від 28 серпня 2020 року №194р затверджено «Порядок складання розпоряджень міського голови з кадрових питань (особового вкладу)». Саме у вказаному порядку зазначено, що розпорядження підписуються міським головою, у разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування» або згідно з розпорядженням міського голови. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі факт відсутності в Смілянській міській раді на момент видання розпорядження №232-к від 05.10.2020 секретаря міської ради та здійснення повноваження міського голови його заступником - [PERSON] . Крім того, позивачем не оспорювався факт наявності розпорядження міського голови про наділення правом підпису розпоряджень посадовою особою, яка виконує обов`язки міського голови. Згідно розпорядження заступника міського голови [PERSON] №232-к від 05.10.2020 виконання обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго» на період тимчасової непрацездатності [PERSON] покладено на інспектора з кадрів КП «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] . Зазначене підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до якої КП «Смілакомунтеплоенерго» є комунальним підприємством, керівником якого є [PERSON] , виконуючим обов`язки - [PERSON] . Відповідно до оспорюваного наказу від 05.10.2020 №210 за підписом в.о. директора підприємства КП «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON], виданого на виконання розпорядження міського голови від 05.10.2020 №232-к «Про виконання обов`язків», обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго» покладено на [PERSON] . Наказом від 06 жовтня 2020 року №210/1 до вищевказаного наказу внесені зміни, згідно з якими інспектор з кадрів комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» на період тимчасової непрацездатності [PERSON] з 05.10.2020 року. Враховуючи викладене, наявність розпорядження міського голови від 28.08.2020 №194р «Про затвердження порядку складання розпоряджень міського голови з кадрових питань» та наділення міським головою посадової особи, яка виконує його обов`язки, правом підпису розпоряджень, суд вважає, що [PERSON] , який здійснював повноваження заступника міського голови, правомірно та в межах своїх повноважень видав наказ про покладення на [PERSON] обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго». Суд зауважує, що оспорюваний позивачем наказ №210 від 05.10.2020 підтверджує лише факт виконання розпорядження міського голови «Про виконання обов`язків» та вказує на фактичний початок виконання обов`язків директора підприємства. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, провадження № 14-651цс18). Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. В судовому засіданні позивач стверджував, що покладення виконання обов`язків директора КП «Смілакмунтеплоенерго» на [PERSON] знадобилося саме для його, позивача, звільнення з роботи через неприязнь. Суд зауважує, що посилання позивача на вказану обставину є надуманим та зводиться до особистих відносин між працівником та керівником та на думку суду не має правового значення для вирішення спору, оскільки ці обставини не є підставою для захисту прав позивача в обраний ним спосіб, а задоволення позову не призвело би до відновлення прав, про порушення яких стверджує позивач. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed