Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

15 червня 2017 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, стягнути з відповідачів ПАТ СК «Інтер Поліс» на свою користь пеню за прострочення виплати суми страхового відшкодування в розмірі 27309,33 грн., мотивуючи це порушеннями відповідачами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, однак надіслав до суду письмову заява, в якій повністю підтримав позов, який просив задовольнити та слухати справу за його відсутністю, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 29-31,34). Представник відповідачів в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою місцезнаходження юридичної особи, поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток з викликами до суду під підпис уповноваженого представника відповідачів, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 32,36). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України.\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до абзацу 2 ч. 2 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.04.96 року, оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті. що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до листа ВСУ від 01.02.2013 р. «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів», з урахуванням того, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються ч. 1 ст. 1 Законом України «Про захист прав споживачів» в частині, не врегульованій спеціальним законом. Цей висновок стосується й договорів майнового страхування, де страхувальниками є фізичні особи, а відносини спрямовані на захист особистих майнових інтересів страхувальника або іншої особи, що визначена у договорі, шляхом задоволення майнової потреби страхувальника, яка виникає або може виникнути після настання певних подій. Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; Судом встановлено, що 06.12.2013 року між [PERSON] та відповідачами ПАТ СК «Інтер-Поліс», було укладено договір №АВ/3651491 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач несе матеріальну відповідальність, в межах страхової сумі (50000 грн.) за шкоду спричинену третім особам при керуванні транспортним засобом "Мерседес" д/н [NUMBER], який було укладено на користь третіх осіб, при настанні страхового випадку, а саме пошкодження транспортного засобу третьої особи. Так, 20.01.2014 р., в Овідіопольському районі Одеської області на 9 км. траси "Одеса - Білгород - Дністровський", сталась дорожньо-транспортна пригода за участь автомобілів "Мерседес" д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], "Тойота" д/н [NUMBER] під керуванням позивача та "Део ланос" д/н ВН 0391ЕІ під керуванням [PERSON], в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2014 р., яка набрала законної сили 25.02.2014 р., [PERSON] визнано винним у вищезазначеному ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с. 10). Таким чином, з вини [PERSON] було спричинені пошкодження автомобілю "Тойота" д/н [NUMBER] який належить позивачу (а.с. 9). Суд дійшов висновку, що в результаті даної ДТП, між позивачем та відповідачами виникли права та обовязки відповідно до ЦК України, Закону України «Про Страхування», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової власників наземних транспортних засобів», і як слід, у відповідачів виникли обов'язки перед позивачем, щодо відшкодування йому матеріальної шкоди, відповідно до договору страхування, а тому в даному випадку, позивач є безпосереднім споживачем страхових послуг та має право на захист своїх порушених прав відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». 21.01.2014року позивачем було надано відповідачевам повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду та усі необхідні документи відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів» (а.с. 11). 16.05.2014року від відповідачів, позивач отримав лист №1474 відповідно до якого відповідачі розрахували суму страхового відшкодування у розмірі 43149,24 грн. і для отримання страхового відшкодування просили надати позивача заяву на виплату страхового відшкодування з банківськими реквізитами для перерахування коштів (а.с. 12). 22.05.2014 року позивач подав заяву на виплату страхового відшкодування, встановленого зразка, з відповідними банківськими реквізитами та всією необхідною інформацією, однак відповідач не виконав свої зобовязання та по закінченню 90 денного строку 22.08.2014 р., не виплатив вищевказану суму страхового відшкодування та незаконно відмовив позивачу у виплаті. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.02.2015 р., з ПАТ СК «Інтер Поліс» на користь позивача було стягнуто страхове відшкодування у розмірі 43149,24 грн. та судовий збір у розмірі 431,49 грн., яке було залишено без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.10.2015 року (а.с. 13-20). Однак, відповідач відмовився добровільно виконувати рішення суду, у звязку з чим позивачем був отриманий виконавчий лист на рішення суду та предявлений до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 21). Відповідно до постанови від 18.01.2016 р., державним виконавцем відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду, та стягнуто з рахунків відповідача суму боргу за виконавчим листом та перераховано її позивачу у повному обсязі (а.с. 22-23). Суд вважає, що в результаті порушення відповідачами законодавства та штучної і навмисної відмови позивачу у виплаті на його користь суми страхового відшкодування, відповідач несе фінансову відповідальність перед позивачем у розміні подвійної облікової ставки НБУ розрахованої за кожень день прострочення виплати страхового відшкодування в порядку п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач був зобовязаний виплатити суму страхового відшкодування у розмірі 43149,24 грн. 22.08.2014 року, однак сума страхового відшкодування була стягнута з відповідачів в примусовому порядку 01.02.2016 року, сума прострочки склала 524 днів, а сума пені склала 27309,33 грн., за наступним розрахунком: [Пеня] = [Сума боргу] х [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів] згідно розрахунку, доданого до позову, зробленого позивачем у відповідності до діючого законодавства, перевіреного судом (а.с. 4-5). Таким чином, сума пені за прострочення виплати страхового відшкодування складає 27309,33 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів, а тому суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved