Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

покликаючись на неможливість збереження шлюбу, позивач у поданій до суду 04 січня 2018 року позовній заяві, вимоги по якій уточнені, просить шлюб сторін розірвати, відшкодувати їй понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. У відзиві на позов від 14 травня 2018 року відповідач позов не визнає, оскільки стосунки між ними погіршилися з вини позивача. Просить надати строк для примирення. У запереченнях на відзив від 08 червня 2018 року позивач заперечує даний факт та категорично не згодна на примирення. У судовому засіданні позивач підтримав позов повністю та по аналогічних мотивах. Просить в інтересах її та особливо двох малолітніх дітей розірвати шлюб сторін, оскільки погане ставлення чоловіка до неї травмує дитячу психіку. Стверджує, що з часу окремого проживання з середини грудня 2017 року чоловік навіть не попросив вибачення за свою негідну поведінку, що стало причиною того, що вона з дітьми переїхала жити окремо від чоловіка. Її представник, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, показав, що позивач категорично не хоче перебувати в шлюбі з відповідачем, тому позов підлягає до задоволення. Відповідач позов не визнав, вважає дружину психічно хворою людиною, оскільки вона страждає епілепсією та перебуває на обліку в лікаря-психіатра. Саме така її хвороба призвела до того, що дружина забрала дітей та втекла з сім"ї в кінці минулого року, у зв"язку з чим дитина тиждень не відвідувала школу. Вважає, що відмова у позові стане підгрунтям їх подальшого шлюбу, оскільки дружина повина жити біля чоловіка. Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 листопада 2010 року, мають двох неповнолітніх дітей, які на даний час проживають з матір"ю. Сторони разом не проживають з середини грудня 2017 року, не підтримують подружніх стосунків. Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації №180 від 05 травня 2018 року визначено відповідачу за його заявою періодичні побачення з його дітьми за місцем проживання дітей у смт.Клевань Рівненського району Рівненської області за попередньою домовленістю з позивачем про дні побачення. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. В ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Ст.56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу, це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Встановлено, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, з'ясовано фактичні взаємини сторін, які фактично припинили подружні стосунки, що призвело до відчуження між сторонами, збереження сім"ї не бажають та наполягають на розірванні шлюбу, мають різні погляди на життя, між ними остаточно втрачені почуття любові та поваги, а тому відновлювати сімейно-шлюбні відносини не мають наміру. З часу подання позовної заяви і до моменту розгляду даної справи минув час, але примирення між сторонами не відбулося. За таких умов є підстави для задоволення позову. У розпаді сім'ї винні обоє з подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сімї. Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо наступне. Згідно ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.3 ст.115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і в цей день згідно ч.2 ст.114\~СК України шлюб припиняється. Вказане рішення згідно ч.2 ст.115 СК України надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача документально понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду\~на викладене,\~

Outcome: approved