Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Волочиської міської об'єднаної територіальної громади Волочиського району Хмельницької області про визнання права спільної сумісної власності на квартиру в порядку набувальної давності. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що в жовтні 1986 року їх сімї була виділена кімната 207 в гуртожитку по вул. Пушкіна, 9 в м. Волочиськ Хмельницької області, який належав Волочиській ПМК-32. 19 вересня 2001 року на засіданні правління Волочиської ПМК-32 було прийнято рішення про безкоштовну передачу у власність кімнат гуртожитку в будинку № 9 по вул. Пушкіна в м. Волочиськ працівникам ПМК-32, які проживали у вказаних кімнатах. На час прийняття даного рішення [PERSON] працювала на посаді майстра виробничого навчання у Волочиському середньому професійно-технічному училищі № 5. Рішенням виконкому Волочиської міської ради № 362 від 25 липня 2002 року будинок № 9 по вул. Пушкіна в м. Волочиськ, який мав статус гуртожитку, отримав статус житлового будинку. В звязку з проведеним переплануванням будинку кімнаті позивачів було присвоєно № 44. Більше десяти років [PERSON] та [PERSON] постійно володіють квартирою № 44 по вул. Пушкіна, 9 в м. Волочиськ, проживають в ній. На балансі Волочиської міської ради та Волочиського КП «ЖЕК» будинок № 9 по вул. Пушкіна в м. Волочиськ не перебуває. Господарським судом Хмельницької області від 07.11.2008 було прийнято рішення про припинення юридичної особи Волочиської ПМК-32 у звязку з її банкрутством. Тому позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. 04.10.2017 від позивачів до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вони просять визнати за ними право спільної сумісної власності в порядку набувальної давності на кімнату № 44, що розташована за адресою: м. Волочиськ, вул. Пушкіна, 9. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, подавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують і просять задоволити. Під час проведення судового розгляду справи 02.08.2017 позивачі суду додатково пояснили, що вони не можуть ніяким іншим способом, окрім звернення до суду з даним позовом захистити свої майнові права. Вказали, що ордер на вселення у гуртожиток їм не видавався, всі ці роки вони проживають в оспорюваній кімнаті. Власником гуртожитку було ПМК-32, яке визнано банкрутом, а будинок в м. Волочиськ по вул. Пушкіна, 9 на балансі Волочиської міської ради не перебуває. Представник відповідача - Волочиської міської обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив, при розгляді справи поклався на думку суду. Враховуючи те, що сторони скористалися своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновків, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що на балансі комунального підприємства пересувна механізована колона № 32 знаходився гуртожиток за адресою: м. Волочиськ, вул. Пушкіна, 9 (а.с. 55-66). [PERSON] 17 квітня 1986 року подавав заяву начальнику МПМК-32, про прийняття його на облік для одержання житлової площі (а.с. 21). Позивач [PERSON] з 14.03.1983 по 01.09.2008 працювала у Волочиському середньому професійно-технічному училищі № 5 (професійно технічне училище № 5, Волочиський професійний ліцей), яке було базовим підприємством Волочиської ПМК-32. Рішенням базового підприємства їй була надана кімната в гуртожитку колишнього ПМК-32 (а.с. 19), де вона проживає із чоловіком [PERSON] Позивач [PERSON] з 15.02.1994 зареєстрована [INFO], що підтверджується її паспортом серії НА № 687959. 19 вересня 2001 року на засіданні правління Волочиської ПМК-32 було вирішено передати працівникам ПМК-32 кімнати в гуртожитку, в яких ті проживають - безкоштовно (а.с. 16-17). 25 липня 2002 року рішенням виконавчого комітету Волочиської міської ради № 362, гуртожитку № 9 по вул. Пушкіна надано статус житлового будинку (а.с. 20). Судом також встановлено, що на момент розгляду справи будинок № 9 по вул. Пушкіна в м. Волочиську в комунальній власності не перебуває, відповідно до довідки Волочиської міської ОТГ № 674 від 04.10.2017 (а.с. 69). Колективне «пересувна механізована колона № 32» визнано банкрутом. Ліквідовано без правонаступника, про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.11.2008 внесено відповідний запис (а.с. 22-24, 65). Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Пленум ВССУ у п. 9 своєї Постанови № 5 від 07.02.2017 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З матеріалів справи судом встановлено, що спірна кімната може бути об'єктом набувальної давності, оскільки є нерухомим майном із задовільним технічним станом. З технічного паспорту на кімнату № 44 вбачається, що вона розташована на четвертому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку № 9 по вул. Пушкіна в м. Волочиську та складається з однієї кімнати площею 15,6 кв.м. Висота приміщень 2,52 м. Інвентаризаційна вартість кімнати станом на 24.02.2017 51575 грн. (а.с. 13-15). Суд вважає доведеним, що позивачі володіють квартирою добросовісно починаючи з 2001 року, оскільки остання була надана їм згідно протоколу засідання правління Волочиської ПМК-32 від 19.09.2001 (а.с. 16-17). Разом з тим, вказаний протокол не є титулом (підставою) для володіння майном та набуття права власності, відсутність якого (якої) - обовязкова умова для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки свідоцтво про право власності на квартиру не видавалося. Також судом враховано, що [PERSON] з вересня 2007 року оплачувала рахунки за теплопостачання по вказаній адресі, а 21.03.2008 заключила договір користування електричною енергією (а.с. 34-37). Колективне «пересувна механізована колона № 32», як вже зазначалось вище, ліквідоване без правонаступника. Отже, позивачами у повній мірі доведені усі обставини, які мають значення для справи, і які в сукупності є підставою для задоволення даного позову. Щодо вимоги [PERSON] та [PERSON] визнати за ними саме право спільної сумісної власності в порядку набувальної давності на квартиру, то суд звертає увагу, що відповідно до п. 17 вказаної Постанови Пленуму ВССУ, розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року N 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року N 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. В даному випадку, оскільки з позовом звернулося саме подружжя (а.с. 9), то вимога визнати нерухоме майно за набувальною давністю, як спільну сумісну власність є такою, що відповідає вимогам наведених норм законодавства. Суд вважає за необхідне вказати, що позивачі не в змозі скористатись своїм правом на приватизацію спірного нерухомого майна з тих підстав, що його власника ліквідовано без правонаступника, а на баланс Волочиської міської ради житловий будинок не приймався. Відтак обраний позивачами спосіб захисту їхніх прав є обґрунтованим. Враховуючи викладене, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати за набувальною давністю право спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Outcome: approved