Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

16 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати за нею [PERSON], [INFO], уродженкою м. Добропілля Донецької області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними побудовами та господарськими спорудами, який знаходиться за [ADDRESS] після смерті померлого [INFO] року [PERSON]. В обгрунтиування своїх вимог вказав, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON], після смерті бабусі відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] заповіт бабуся не залишила. Її батько [PERSON], який є сином [PERSON], після смерті матері за час свого життя не звертався до нотаріальної контори та не прийняв спадщину. [INFO] року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на майно померлого, на вказаний житловий будинок, після чого нотаріусом була відкрита спадкова справа. Однак, за результатами розгляду заяви нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Зазначає, що за час свого життя ані її бабуся, ані батько зареєстровано не було. Посилається на те, що цивільні права та обов'язки спадкодавця, у тому числі право власності на річ, можуть переходити у спадщину, а та обставина, що спадкодавець не зареєстрував своє право власності на житловий будинок у зв'язку зі смертю не припиняє підстав набуття спадкоємцями права власності у порядку спадкування. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу без участі його представника. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] року в місті Добропілля Донецької області у віці 60 років померла [PERSON], про що 17.04.1991 року відділом РАЦС м. Добропілля Донецької області в книзі реєстрації актів про смерть зроблений актовий запис за №123 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] копія якого міститься в матеріалах справи. Свідки [PERSON] та [PERSON], показали суду, що проживали по сусідству з померлим [PERSON], який є сином померлої [PERSON] та батьком [PERSON]. [PERSON] та після її смерті і її син [PERSON] проживали та фактично користувались спірним житловим будинком за їх життя. [INFO] року в місті Добропілля Донецької області у віці 52 роки помер [PERSON], про що [INFO] року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилася [INFO] року, про що 22.01.1991 року відділом РАЦС м. Добропілля Донецької області в книзі реєстрації актів про народження зроблений запис за №29 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 04.05.2017 року виданого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, що додана до позовної заяви, після розірвання 04 травня 2017 року шлюбу між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON], остання залишила прізвище - «[PERSON]». 11 серпня 2016 року громадянка [PERSON] звернулася до Добропільської державної нотаріальної контори з заявою №415 про прийняття спадщини на майно померлого [INFO] року батька [PERSON], на підставі якої була відкрита спадкова справа №189/2016. 08.09.2017 року [PERSON] наполягала на видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований в [ADDRESS] Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2017 року №790/02-31, виданою державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області Гусєвою О.В., якою [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року батька [PERSON], [INFO]. На спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого в [ADDRESS] Постанова мотивована тим, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений спадковий житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, спадкоємиці було запропоновано надати нотаріальній конторі правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок або дублікат право встановлювального документа. А також тим, що право власності на заявлений спадковий житловий будинок не зареєстроване та в інвентаризаційній справі БТІ відсутні будь-які правові документи на нього. Однак, [PERSON] право встановлювальний документ на спадковий житловий будинок не надала, оскільки не має можливості, так як документ відсутній. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стала відсутність державної реєстрації житлового будинку та відповідних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нього. Таким чином, позивач [PERSON] своєчасно у межах строків встановлених законом звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак позбавлений отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], з тієї підстави, що не має право встановлювального документу на нього. В матеріалах справи міститься копія Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 23 жовтня 1991 року, затвердженого рішенням Добропільської міської ради народних депутатів від 20.11.1991 року №586, вбачається, що приймальна комісія, оглянувши пред'явлену до здачі будову, постановила вважати прийнятим, пред'явлене до здачі домоволодіння громадянки [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Крім того, згідно довідки архівного відділу Добропільської міської ради від 18.09.2017 року №145, документи виконкому Добропілської міської ради по 1991 рік включно знаходяться на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, тому надати копію рішення про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку по [ADDRESS] При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР (1963 року), громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Згідно довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 06.11.2017 року №1425, при поточній інвентаризації 06.11.2017 року ТОВ «Добропільське БТІ» домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] інженером бюро виявлено, що всі будівлі збудовані до 1992 року. Згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна за 2013 рік, такі будівлі не відносяться до самочинного будівництва. Проте, спірний житловий будинок не відноситься до об'єктів самовільного (самочинного) будівництва, оскільки був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується вищевикладеним. Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2017 року №1034, згідно архівних даних,станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване, в інвентаризаційній справі БТІ відсутні будь-які правові документи. Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], 06.11.2017 року виготовленого ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа №4718/1, та доданої до нього експлікації приміщень до плану садибного (індивідуального будинку) [ADDRESS], вказаний одноповерховий житловий будинок загальною площею 59,8 м2, з яких житлова площа - 44,3 м2, допоміжна - 15,5 м2, складається з: 1 коридок - площею 2,7 м2; 2 коридор - 5,2 м2; 3 комора - 2,1 м2; 4 жиле приміщення - 9,0 м2; 5 кухня - 5,5 м2; 6 жиле приміщення - 14,0 м2; 7 жиле приміщення - 7,0 м2; 8 жиле приміщення - 14,3 м2. При цьому судом досліджені Схематичний план земельної ділянки житлового будинку А-1 [ADDRESS] Поверховий план житлового будинку А-1 [ADDRESS], господарських будівель та споруд, що включені до технічного паспорту. З висновку до звіту про оцінку, реєстраційний номер 2394112_10112017_10-11, складеного [PERSON], що діє на підставі сертифікату на проведення оцінки майна №705/16 від 16.09.2016 року, виданого Фондом державного майна України, ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо відомостей про заповіти та спадкові договори №49959612 від 21.11.2017 року, виданої приватним нотаріусом Молодняк Л.П., інформація щодо складання [PERSON] заповітів та спадкових договорів у Спадковому реєстрі відсутня. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину №49959585 від 21.11.2017 року, виданої приватним нотаріусом Молодняк Л.П., 11.08.2016 року Добропільською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа відносно [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, за номером у спадковому реєстрі 59353250 та номером у нотаріуса 189/2016, яка зберігається в Добропільській державній нотаріальній конторі. 09.09.2016 року на підставі даної спадкової справи було видане свідоцтво про право на спадщину серії НВХ №512363 за номером у спадковому реєстрі 59472525 щодо спадщини померлого [PERSON] Суд, досліджуючи та оцінюючи вищенаведені факти та обставини справи, керується наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Враховуючи те, що померлий батько позивачки [PERSON] не прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], то позивач [PERSON] має право на спадкування за правом представлення спадкового майна у вигляді вказаного житлового будинку, який належав би за законом її батьку. Частиною 1 ст. 1269 кодексу передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В ч. 1 ст. 1270 цього кодексу вказано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачем не було пропущено строк для прийняття спадщини, так як він звернувся до державної нотаріальної контори 11 серпня 2016 року з заявою про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1,2 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1,2 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, з матеріалів справи вбачається, що спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, останнім не було надано жодних документів на підтвердження факту проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок та відповідних правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3,4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього закону, рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Зазначене викладене у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Таким чином, [PERSON] набула право власності на вище вказаний житловий будинок до введення в дію наведених нормативно-правових актів, а саме 23 жовтня 1991 року, після введення його в експлуатацію та прийняття комісією, так як виникнення права власності на нього не залежало від державної реєстрації цього права. 11 березня 1985 року була прийнята постанова Ради Міністрів Української РСР від №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», на виконання якої у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала, не оформила. Також, право власності на спірний житловий будинок не було зареєстроване у встановленому законом порядку батьком позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 100 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 № 1540-VI в особистій власності громадян можуть бути жилий будинок. Отже, нездійснення державної реєстрації спірного житлового будинку та відсутність правовстановлюючих документів на нього в інвентаризаційній справі бюро технічної інвентаризації не є підставою для відмови позивачці в отриманні права на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, оскільки виникнення права власності на нього на момент прийняття його в експлуатацію не залежало від державної реєстрації цього права та отримання відповідних правовстановлюючих документів на нього. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, позивач позбавлений можливості визнати право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований в Донецькій області, місті Добропілля, пров. Кутузова, буд. 31, що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку. Тому, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved