Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Позов мотивувала тим, що постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.02.2016 року по справі №305/144/16-ц винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія забезпеченого а ПрАТ "СК НОВА" транспортного засобу ГАЗ-66, д.н.з. [NUMBER] - [PERSON]. Діючи у відповідності до вимог Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" нею було подано заяву до ПрАТ "СК НОВА" про страхове відшкодування з пакетом необхідних докуметів. Вина відповідача підтверджується протоколом та схемою ДТП і поясненнями учасників і свідків пригоди, а також зазначеною постановою суду. Згідно висновку про оцінку майна №131/01/16 від 13.01.2016 року вартість матеріальних збитків склала 10888 гривень. Однак після того, як нею було надіслано відповідну заяву до страхової компанії ПрАТ "СК НОВА", виявилося, що відповідач здійснював якісь маніпуляції зі страховими полюсами, так як наявний у відповідача страховий поліс належав компанії ТДВ "СК Київ Ре". Така ситуація потягла за собою великі незручності та тривале зволікання щодо відшкодування їй завданих збитків. Вартість проведення оцінки матеріального збитку транспортного засобу склала 800 гривень. Крім того тривалий час після ДТП їй та її близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а відтак від деяких з них вона взагалі була змушена відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Через втрату автомобіля, вона не змогла виконувати деякі доручення керівництва, що були пов"язані з переїздом, що спричинило зменшення заробітної плати. Такі обставини змусили її за свій рахунок провести ремонтні роботи, сподіваючись на те, що в подальшому їй будуть компенсовані витрати. Однак на її привелике здивування ТДВ "СК Київ Ре", навіть не збиралася відшкодовувати їй збитки, завдані внаслідок ДТП, мотивуючи свою відмову тим, що нею було неналежним чином виконано обов"язків, визначених ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Отже загальна вартість відновлювальних робіт її транспортного засобу склала 23255 гривень. За таких умов та при наявності відповідей з МТСБУ (№4/4-10/19636 від 19.08.2016 року), Національної компанії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, якими погоджено відмову ТДВ "СК Київ Ре" у здійснені страхового відшкодування, вважає, що [PERSON] повинен особисто відшкодувати їй витрати, пов"язані з відновленням первинного стану автомобіля пошкодженого внаслідок ДТП, тобто витрати на його ремонт. Разом з тим, ситуація, яка склалася, потягла за собою численні моральні збитки, що в свою чергу дає їй право на отримання матеріальної шкоди. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського житття, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протягом тривалого часу, у зв"язку з пошкодженням автомобіля їй довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що вона тривалий час не могла вночі спокійно спати. І до того суворий сімейний бюджет їй довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого, вона почала до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використування сімейних коштів постраждали крім неї і члени її родини. Розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити важко, однак відповідач має хача б компенсувати ті емоційні страждання. які довелося перенести та витрати пов"язані з відновленням психічного стану. Розмір її душевних страждань і страждань її родини оцінюється в 5000 (п'ять тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також матеріальних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. На підставі викладеного просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 23255 гривень збитків заподіяних внаслідок ДТП. Стягнути з [PERSON] на її користь 5000 гривень моральної шкоди. Позивачка, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні цивільного позову відмовити у повному обсязі з підстав наведених у запереченні. В запереченні поданному 20.07.2017 року, (реєстрація канцелярією суду) представник відповідача [PERSON] зазначає, що його довіритель не може погодитися із правовою позицією позивачки, так як вона не відповідає дійсним обставинам справи, а позивачкою перекручуються факти та дійсні обставини справи із метою введення суд в оману та вирішенні справи на свою користь. Позивачкою до матеріалів позовної заяви не додано жодного доказу, які б у відповідності до положень статті 35 ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", частин 1-2 статті 58, частини 1 статті 59 Цивільно-процесуального кодексу України, являлись би належними та допустимими, і які б містили інформацію щодо цивільно-правових зобов'язань відповідача перед позивачкою, наявності його вини, обгрунтовували б належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та надали б суду можливість взяття їх до уваги, як такі, що не отримані із порушенням порядку, встановленого законом. Всі інші доводи, на які посилається позивачка в частині зобов'язання відповідача виплатити їй матеріальну шкоду, завдану незаконними діями, є нічим іншим, як її непідтвердженим бажанням, які не можуть бути задоволеними з наступних правових підстав. Позивачка не обгрунтовує у своїй позовній заяві розмір грошової суми 23255 гривень, яку вона просить стягнути на її користь з відповідача. У позовній заяві остання наводить вартість матеріальних збитків згідно висновку про оцінку майна №131/01/16 від 13 січня 2016 року в сумі 10888 гривень, однак у прохальній частині заявляє іншу суму 23255 гривень, при цьому її належними та допустимими доказами не обгрунтовує. Докази, які позивачка додає до позовної заяви, а це накладна без номера від 10 лютого 2016 року на загальну суму в 4400 гривень, видана на ім'я іншої особи [PERSON] (не на ім'я позивачки) та не підтверджує факт оплати по даній накладній. Товарний чек від 15 лютого 2016 року на суму 1300 гривень не підтверджує ідентифікацію товару (задня панель), необхідну для заміни асаме автомобільної запчастини, а не частини іншої пошкодженої речі. Відповідно до Полісу №АІ/5277812 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] в той же день було попереджено особу, яка була уповноважена на право керування автомобілем, який був учасником ДТП про те, що автомобіль [NUMBER] за страховим полісом №АІ/5277812 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є застрахованим в страховій компанії «ТДВ СК Ре». Таким чином вважає, що всі доводи позивачки в частині позовних вимог щодо стягнення на її користь з відповідача грошових відшкодувань за шкоду, завдану ДТП, спростовується навединими вище правовими нормами, а всі інші доводи, на які посилається позивачка при звернені до суду, не мають під собою правової бази та не грунтуються на належних та допустимих доказах. На підставі наведенного просив у задоволені цивільного позову, поданого громадянкою [PERSON] відмовити у повному обсязі у зв'язку із його безпідставністю. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, взявши до уваги заперечення, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд прийшов до наступного висновку. У відповідності із положеннями ч.2, ч.5 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок зіткнення декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Законодавець положеннями пункту 1 частини 1 статті 22 ЦК України передбачає відшкодування винним збитків та майнової шкоди потерпілій особі, якими являються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з \~ч. 1 ст. 179 ЦПК України \~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ У ході судового дослідження достовірно встановлено, що [PERSON], 09.01.2016 року, о 11 год. 25 хв., в урочищі Драгобрат на грунтовій дорозі, керуючи автомобілем [NUMBER], не дотримуючись безпечної дистанції руху, попереду рухаючого автомобіля [NUMBER] допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем, який отримав механічі пошкодження. Таким чином [PERSON] порушив п.п. 13.1 ПДР України. За обставинами вказаного ДТП відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, за наслідком розгляду якого постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2016 року по справі №305/144/16-п відповідача [PERSON] було визнано виним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Дана постанова суду відповідачем не оскаржувалась та 15.02.2016 року набула законної сили. З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування шкоди. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП є доведеною і не підлягає розгляду в даному судовому процесі. Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що позивачка [PERSON] не вчинила належних та відповідних дій, передбачених положеннями ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання нею відповідного відшкодування, а відтак не має правових підстав для відшкодування їй завданих збитків підповідачем, виходячи з наступного. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, у відповідності до яких майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відтак, за правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Відповідно до правової позиції ВСУ від 26 жовтня 2016 року, у справі № 6-954цс16 потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Звертаючись з позовом до суду, позивачка у позовній заяві посилається на те, що внаслідок вказаного ДТП їй завдано матеріальну шкоду на загальну суму 23255 гривень, яка спричинена пошкодженням транспортного засобу марки "ВАЗ 212140", д/н [NUMBER]. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачкою не доведено належними та обгрунтованими доказами розмір матеріальної шкоди на суму 23255 гривень, заподіяну внаслідок ДТП, а саме, вартість відновлених робіт та вартість запчастин пошкодженого автомобіля [NUMBER]. Згідно копії звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №131/01/16 від 13 січня 2016 року вартість майнової шкоди заподіяної власнику транспортного засобу "ВАЗ 212140", д/н [NUMBER] становить 10888 гривень. Даний звіт підтверджує лише вартість майнової шкоди, однак не підтверджує того, що позивачкою сплачені ці кошти. Не бере суд до уваги, як належний та допустимий доказ копію накладної від 10 лютого 2016 року на загальну суму в 4400 гривень, яка міститься у матеріалах справи, оскільки така видана на імя ін іншої особи [PERSON] та не підтверджує факт, що по даній накладній саме позивачкою сплачені ці кошти. Копія товарного чеку від 15 лютого 2016 року на суму 1300 гривень не підтверджує ідентифікацію товару (задня панель) необхідну для заміни саме автомобільної запчастини, а не частини іншої пошкодженої речі. Згідно копії, Акту виконаних робіт №Ав-КЛ-00011448 від 25.02.2016, вартість відновлювальних робіт автомобіля [NUMBER] з ПДВ становить 16755 гривень. Суд критично оцінює вказані документи з точки зору їх належності та допустимості, так як суду не надано було їх оригіналів або належних чином завірених копій, що суперечить ч. 2 ст. 64 ЦПК України, відповідно до якої письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Судом достовірно встановлено, що позивачкою до позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували що вона оплатила за відновлювальні роботи автомобіля [NUMBER] суму 23255 гривень, чи будь-яку іншу суму. Не надано таких доказів позивачкою і під час розгляду справи. За вказаних обставин, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування позивачці з відповідача матеріальної шкоди у сумі 23255 гривень, як вартості відновлювальних робіт транспортного засобу, є не обґрунтованою, не доведеною та такою, що не підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до положення ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 травня 1995 року №4 моральною шкодою є витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Враховуючи докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позивачка не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не підтвердила завдання їй моральної шкоди, та в чому полягає ця шкода, її характер та обсяг, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві відповідачем. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 23255 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн. у повному обсязі у зв'язку з недоведеністю та відсутністю правових підстав для його задоволення. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, у звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON].

Outcome: dismissed