Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 25 червня 2016 в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області, на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Горького,24 в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, однак оформити спадкові права на житловий будинок в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачений оригінал правовстановлювального документу, виданого на імя спадкодавця. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 266036 в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області 25 червня 2016 року помер [PERSON] (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого, входить житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Горького,24 в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області, розташований на приватизованій земельній ділянці (а.с.11). З копії заповіту, що мається в матеріалах справи (а.с.7), вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповів на користь [PERSON], даний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 59100459, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49712394 від 02.11.2017 (а.с.35-36). Вказаний заповіт не змінювався і не відмінявся (а.с.20). Відповідно до повідомлення [PERSON] ДНК (а.с.33) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49712454 від 02.11.2017 після смерті [PERSON], який помер 25.06.2016, за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] заведена спадкова справа №40 від 17.03.2017, видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,1394 га по р.№308 від 17.03.2017 (а.с.8,34). Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З інформації, наданої завідувачем [PERSON] ДНК [PERSON] (а.с.22), вбачається, що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через неподання оригіналу правовстановлювального документу, який є загубленим. Втрата оригіналу правовстановлювального документа (свідоцтва про право власності) підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла» від 07.10.2017 за № 84 (а.с.23-24). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст.1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст.\~213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved