Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Стефківський В.І. звернувся до суду з позовом до АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.06.2020 р. близько 13 год. 14 хв. на вул. Центральній в с. Садове Лозівського району Харківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій автомобіля марки «Lifan 520 GХ», р.н. [NUMBER] [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, допустив перекидання керованого ним транспортного засобу. Внаслідок даної ДТП, пасажир цього автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Позивачка є матір`ю загиблого, та смертю сина їй спричинено моральну шкоду. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 157622582, який діяв на момент настання ДТП станом на 28.06.2020 року. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 року [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. 07.08.2020 року в АТ "СК "Мега-Гарант" було скеровано Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та Заяву на виплату страхового відшкодування від 06.08.2020 року із додатками, з вимогою виплатити страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою в сумі 18 892,00 грн. 12.11.2020 року відповідачу було скеровано завірену судом копію вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 року стосовно притягнення до кримінальної відповідальності водія [PERSON] . Листом № 01-0317 від 01.03.2021 року відповідач повідомив представника позивача про те, що розгляд даної страхової справи зупинений через те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілому була заподіяна шкода, розглядається у відповідному кримінальному провадженні. За змістом позовної заяви, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди є батько загиблого [PERSON] , мати загиблого [PERSON] та донька загиблого [PERSON] . Таким чином, позивач має право на отримання відшкодування моральної шкоди в 1/3 частини від 12 мінімальних розмірів заробітної плати, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4 723,00 грн., відтак розрахунок суми моральної шкоди, що підлягає до стягнення визначено у розмірі 18892 грн.=4723 грн./ 3 х12. Вказану суму представник позивачки просив стягнути на її користь з відповідача. Також представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в сумі 4000 грн. та надав заяву, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази стосовно розміру витрат у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, пояснив, що справу з перегляду вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 року Харківським апеляційним судом призначено до розгляду, наразі судове рішення за апеляційною скаргою судом апеляційної інстанції не прийнято. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву(а.с. 44-48) в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову у відзиві зазначив, що 06.08.2020 р. позивачем до АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" було подано Заяву про виплату страхового відшкодування. 17.11.2020 р. до АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" від позивача надійшла Заява про долучення документів до заяви на виплату страхового відшкодування, в якій позивач просив долучити копію вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №629/3629/20 відносно [PERSON] . Вказаним вироком суду [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до статті 75 КК України [PERSON] від відбування основного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нових злочинів та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до абз. 4 пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо- транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Харківським апеляційним судом призначено судовий розгляд апеляційних скарг на вищезазначений вирок суду та до теперішнього часу судом апеляційної інстанції не ухвалено судове рішення за результатом розгляду апеляцій. Таким чином, оскільки вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.06.2020 р. по справі № 629/3629/20 у зв`язку із розглядом апеляційних скарг не набув законної сили, то й підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" вважає за неможливе прийняти остаточне рішення щодо визнання події, яка трапилася 28.06.2020 р. страховим випадком за Полісом №157622582. За змістом положень ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказаної норми вбачається, що прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування не можливе до набуття вироку у кримінальному провадження законної сили. Позивач зможе претендувати на отримання страхового відшкодування лише після набрання вироку по справі №629/3629/20 законної сили та виконання ними обов`язків визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у повному обсязі. Відтак, оскільки розгляд страхової справи зупинений через те, що справа по кримінальному провадженню за обвинуваченням [PERSON] розглядається у Харківському апеляційному суді, тому після розгляду цієї справи АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" прийме рішення. Враховуючи що станом на дату подання позовної заяви [PERSON] вирок по справі №629/3629/20 ще не набув законної сили, то й обов`язок для виплати страхового відшкодування у АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" не виник. Представник позивача надав відповідь на відзив на позовну заяву(а.с. 74-77), за змістом якої на підставі поданих доказів можливо встановити факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що є страховим випадком, а тому беззаперечним є факт заподіяння шкоди позивачу. Так само беззаперечним є обов`язок завдавача шкоди відшкодувати таку шкоду. Відповідач мав можливість з`ясувати всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такому було надано достатньо інформації про страховий випадок. Відсутність рішення, що набрало законної сили, за фактом даної ДТП, не вплине на обов`язок відповідача відшкодувати завдану шкоду третій особі, адже в такому випадку відповідальність настає незалежно від наявності вини. Положення абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено припинення строку для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування до того моменту, коли страховику стане відомим рішення, що набрало законної сили, у справі, де розглядається дорожньо-транспортна пригода, застосовуються до тих страхових випадків, коли для виплати страхового відшкодування необхідно встановити особу, винну у дорожньо-транспортній пригоді. Це також випливає з системного аналізу норм ст. 1188 ЦК України та ст. 36 Закону. Предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 18 892,00 грн. для матері [PERSON] , пасажира автомобіля «Lifan 520 GХ», р.н. [NUMBER] , загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 28.06.2020 р. за участю автомобіля «Lifan 520 GХ», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказує на те, що вирок суду не набрав законної сили через подання на нього апеляційних скарг Харківської обласної прокуратури та адвокатом Красиною С.М. Проте, за змістом вимог апелянти не оскаржують факт наявності вини [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Харківська обласна прокуратура оскаржила вирок, як м`який і просить ухвалити новий вирок з суворішим покаранням, адвокат Красина С.М. просить апеляційний суд змінити вирок в частині виключення обставини, яка обтяжує вину, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Отже, враховуючи вимоги зазначених апеляційних скарг, якими не оскаржується вина [PERSON] у скоєнні ДТП, - відповідальним за шкоду завдану позивачу є відповідач, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Lifan 520 GХ», р.н. [NUMBER] [PERSON] . Наявність чи відсутність вироку суду, який набрав законної сили щодо [PERSON] жодним чином не впливає на настання його цивільно-правової відповідальності і здійснення відшкодування завданої ним шкоди позивачу. Факт настання ДТП внаслідок якої загинув [PERSON] ніким не оспорюється, в матеріалах справи наявні належні докази, відповідно до норм ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки життю і здоров`ю потерпілого відшкодовується незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивачка є матір`ю померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER] , свідоцтва про смерть, виданого Лозівським МРВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) 01.07.2020, актовий запис № 618 та лікарського свідоцтва про смерть(а.с. 10-12). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.11.2013 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією рішення суду(а.с. 14). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.13) Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 (справа №629/3629/20) [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] від відбування основного покарання звільнено з іспитовим строком на 3 роки, та покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України(а.с. 8). За змістом мотивувальної частини зазначеного вироку суду 28.06.2020 приблизно о 12.35 год. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував власним технічно справним автомобілем Lifan 520 GХ р.н. [NUMBER] , на якому він рухався по вул. Центральній, в с. Садове, Лозівського району, Харківської області, зі сторони с. Надеждівки в напрямку с. Іванівки, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, діючи необережно, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, не урахував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, у зв`язку з чим допустив неконтрольований рух власного автомобіля на ліве узбіччя по ходу напрямку його руху, з подальшим перекиданням автомобіля на праве узбіччя, внаслідок чого пасажир автомобіля Lifan 520 GХ р.н. [NUMBER] [PERSON] , який знаходився на задньому пасажирському сидінні, помер на місці події. Вказаний вирок обґрунтовано, зокрема, дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, в т.ч. показаннями обвинуваченого, висновком судово-медичної експертизи № 12-17/162-ЛЗ/20 від 23.07.2020 року, згідно якого причиною смерті [PERSON] стала несумісна з життям тупа травма голови, яка утворилась в умовах дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в причинному зв`язку з настанням смерті. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №7/1090СЕ-20 від 24.07.2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Lifan 520 GХ р.н. [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками. У вищезазначеному кримінальному провадженню цивільний позов не заявлено. За даними відомостей сайту "Судова влада України" Харківським апеляційним судом призначено судовий розгляд за апеляційними скаргами першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури Лимаря В.Л., захисника обвинуваченого [PERSON] - адвоката Красина С.М., на вирок Лозівського міскрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2020 року відносно [PERSON] , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України. Вищевказаний вирок не набрав законної сили, оскільки перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції, що не оспорювалося сторонами по справі. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Lifan 520 GХ», р.н. [NUMBER] на момент настання ДТП була застрахована в АТ «СК «Мега-Гарант» згідно полісу № 157622582(а.с.18). Представник позивачки 06.08.2020 звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою в розмірі 18892 грн., що підтверджено копіями повідомлення та заяви(а.с. 6-7). В подальшому до АТ «СК «Мега-Гарант» позивачем було направлено копію вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020, що не оспорювалося сторонами справи. Згідно копії відповіді на адвокатський запит АТ «СК «Мега-Гарант» від 01.03.2021,- розгляд страхової справи зупинений через те, що ДТП, внаслідок якої потерпілому була заподіяна шкода, розглядається у відповідному кримінальному провадженні. Підставою для зупинення розгляду страхової справи є положення абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де визначено, що якщо ДТП розглядається в <-> або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику <-> стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили(а.с. 15). Судом встановлено, що на час звернення з позовом до суду, розгляду справи та прийняття рішення по справі відповідач виплату страхового відшкодування в зв`язку з втратою сина на користь позивача не здійснив. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Системний аналіз і тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, спричинену смертю потерпілого, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 23.09.2020 у справі № 199/1100/19. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доказів непереборної сили або умислу померлого під час вчинення ДТП матеріали справи не містять. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької їй людини-сина, і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи всі обставини справи, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями водія транспортного засобу «Lifan 520 GХ», р.н. [NUMBER] у її заподіянні. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Норма статті 5 Закону передбачає, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість самого завдавача. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності шкоди; протиправної дії заподіювача шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). За правилами ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ч.3 ст.27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Згідно з пунктами 27.2. та 27.3. ст. 27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1. та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно п.п. 34.1., 34.2., 34.4. ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved