Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, та просив : -стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1 210 гривень; -стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 59 290 гривень 98 копійок; -стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень. Позов мотивовано тим, що він працював у відповідача головним бухгалтером з 2005 року по 01.01.2009 року та був звільнений за згодою сторін. Під час звільнення йому не виплатили нараховану заробітну плату за період з 01.11.2008 року по 01.01.2009 року у розмірі 1 210 гривень (листопад 605 грн. та грудень - 605 грн.). Це призвело до втрати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та спричинення йому моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Пояснив, що підписи у відомостях йому не належать, коштів він не отримував. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив суду, що всі кошти позивачу виплачені хоч не зразу після звільнення, а на протязі 2009 року, що підтверджується відомостями про видачу коштів. Вислухавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного. Відповідно до даних трудової книжки позивача, він 12.09.2005 року був прийнятий на роботу в СТОВ Мединівське головним бухгалтером. 01.01.2009 року позивача звільнено з роботи за згодою сторін. Згідно платіжної відомості № 19 від 05 лютого 2009 року [PERSON] виплачено 500 гривень та платіжної відомості за жовтень 2009 року яка датована 06.10.2009 року, [PERSON] виплачено 890,10 гривень, всього виплачено 1390, 10 гривень. За клопотанням позивача ухвалою суду було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведено оплату вартості виконання експертизи. Відповідно до ст. 86 ЦПК України, витрати пов'язані з проведенням судових експертиз несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Відповідно до висновку експерта № 1/4013 від 27.02.2017 року підписи у вищеназванах платіжних відомостях на отримання заробітної плати виконані не [PERSON], а іншою особою. У відповідності до ст.116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином суд приходить до висновку, що заробітна плата позивачу не була виплачена з вини власника або уповноваженого ним органу. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, зокрема визначено, що "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору." Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" говорить про те, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (Розділ 2 п.2). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (Розділ 3 п.3). Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток позивача за останні два місяці роботи складає 28 гривень 14 копійок. Однак позивач, через 7 днів, з 09.01.2009 року прийнятий на нову роботу, а саме бухгалтером за трудовим договором. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 13.10.2014 року, тобто більше ніж через 5 років після звільнення від відповідача, хоч мав можливість звернутися і в більш короткий термін, а з 09.01.2009 року отримав нову роботу, виходячи з засад розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку підлягає задоволенню за період 1 року після звільнення. За період з 02.01.2009 року по 01.01.2010 року було 251 робочий день. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.01.2009 року по 01.01.2010 року складає 7 063 гривні 14 копійок (28,14 грн. х 251 р. день). Таким чином позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 237-1 КзпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин в даному випадку невиплата належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності чи виду галузевої належності. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач дійсно зазнав певних моральних страждань і змушений була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у звязку з чим, але на думку суду розмір моральної шкоди є завищеним, тому суд стягує з відповідача ще й моральну шкоду, однак частково від заявлених вимог у розмірі 1 000 грн. До того ж, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача й судові витрати з врахування ставок на час подання позову 2014 рік та позовних вимог майнового характеру і стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial