Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

у грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері - [PERSON] на три місяці. Останній мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , [INFO] , яка до дня своєї смерті проживала із нею у [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилась спадщина, але у встановлений законом строк нею не було подано заяву про її прийняття через поважні причини, котрі не залежали від її волі та були зумовлені об`єктивними, істотними труднощами. Зокрема, її тяжкою хворобою, котра загострилась внаслідок стресу, пов`язаного зі смертю матері: з 02.12.2000 року по 20.12.2000 року вона перебувала на денному стаціонарі з діагнозом "Бронхіальна астма. Важкий перебіг інфекційної залежності в стадії загострення. Дихальна недостатність ІІ-ІІІ ст. Хронічний обструктивний бронхіт"; 05.03.2001 року її направлено на стаціонарне лікування, але вона відмовляється, оскільки немає можливості залиши маленьких дітей, та з 05.03.2001 року по 25.03.2001 року перебуває на денному стаціонарі. 10.04.2001 року їй знову встановлюють діагноз "Бронхіальна астма ІІ ст. інфекційно- залежності в стадії загострення. Дихальна недостатність ІІ-ІІІ ст. Хронічний обструктивний бронхіт в стадії ремісії", рекомендовано лікування в стаціонарі. З 18.04.2001 року по 08.05.2001 року вона перебуває на стаціонарному лікуванні у КЛ № 8. 21.05.2001 року, 05.09.2001 року, 26.09.2001 року, 26.10.2001 року, 29.11.2001 року, 10.01.2002 року, 08.02.2002 року, 20.03.2002 року, 24.04.2002 року, 27.05.2002 року, 28.07.2002 року, 28.08.2002 року, 02.10.2002 року, 28.12.2002 року і т.д. вона звертається до лікарів через погіршення стану здоров`я. При цьому вона, мати шістьох дітей, з червня по день смерті - у [INFO] доглядала за свекрухою - [PERSON] , до якої їздила, купувала продукти харчування, готувала їжу, супроводжувала на прогулянках. У серпні 2001 року у неї загинув її чоловік, а наприкінці року тяжко захворіла донька. Через вказані обставини вона тривалий час перебувала у стані стресу та моральних страждань, що призвело до загострення її хвороб. В свою чергу, погіршення стану її здоров`я загалом мало місце після смерті матері. Вказані обставини в цілому унеможливили її звернення у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою від 05.12.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 86). Ухвалою від 19.11.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено підготовче засідання на 05.02.2019 року (а.с. 204-205). Ухвалою від 05.02.2019 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено [PERSON] , у зв`язку із чим підготовче засідання відкладено на 03.04.2019 року (а.с. 216, 217). Ухвалою від 03.04.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її судовий розгляд на 16.05.2019 року (а.с. 225). 19.04.2017 року до суду надійшли пояснення відповідача, в яких останній просив проводити розгляд справи за відсутності його представника та ухвалити судове рішення у справі у відповідності до вимог законодавства України (а.с. 99-100). Представником третьої особи - адвокатом Гордієнко Т.В. подано письмові пояснення, в яких останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав необґрунтованості та не доведеності заявлених позовних вимог. Вказав про те, що померла [INFO] [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала у [ADDRESS] на [ADDRESS] . 30 разом із сином - [PERSON] та його родиною: дружиною та двома дітьми. Після смерті [PERSON] її син - [PERSON] в силу ст. 549 ЦК УРСР є таким, що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном померлої, в той же час позивач мала подати відповідну заяву про прийняття спадщини, однак, вказаного не вчинила у визначений законом шестимісячний строк, а звернулась до нотаріальної контори лише 23.08.2016 року, тобто вже після смерті самого [PERSON] , померлого [INFO] , при цьому не навівши жодної поважної причини такого пропуску. Записи в амбулаторній медичній книжці та рекомендації до лікування не можуть свідчити про стійкий істотний розлад здоров`я позивача, що викликав у неї труднощі для подачі заяви. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце судового розгляду справи, явку свого представника не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши представників позивача та третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у відповідності до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15), законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (3425-12) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року № 2709-IV (2709-15) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР). Місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає (ч. 1 ст. 17 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ст. 548 ЦК України). Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, відповідачами у справах за позовами спадкоємців про визнання права власності на спадкове майно, є інші спадкоємці, а якщо спадкоємців немає - відповідна територіальна громада. Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ст. 550 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилась [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). У зв`язку із укладенням 12.07.1975 року шлюбу [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 14). [PERSON] з 27.03.1997 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , 161 (а.с. 16). Згідно свідоцтва про смерть від 29.09.2000 року серії [NUMBER] [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] (а.с. 123). Остання була зареєстрована та проживала з 25.08.1951 року по день смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 119). Згідно довідки форми № 3 від 09.06.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [INFO] , з 22.02.1969 року; [PERSON] , [INFO] , з 22.11.1973 року; [PERSON] , [INFO] , з 16.01.1993 року та [PERSON] , [INFO] , з 08.06.1995 року (а.с. 120). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшов будинок [ADDRESS] . Першою Київською державною нотаріальною конторою 22.06.2016 року за заявою [PERSON] № 2031 від 22.06.201 року відкрито спадкову справу № 760/2016 (а.с. 117153). 23.08.2016 року [PERSON] подана заява про видачу свідоцтва про праву на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку (а.с. 147). Постановою від 23.08.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про праву на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] у зв`язку із тим, що право власності на вказаний будок не зареєстровано на ім`я спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , а також через пропуск [PERSON] шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 153). Представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що остання не змогли своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, через погіршення стану здоров`я та складні життєві обставини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Аналогічна норма міститься у ст. 1272 ЦК України (у редакції, чинній на момент подачі позову), згідно положень якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою 23.08.2016 року і того ж дня - з позовом до суду про продовження строку для прийняття спадщини, зазначаючи при цьому причинами пропуску такого строку Для підтвердження вказаних обставин позивачем надано копії витягів з медичної картки амбулаторного хворого - [PERSON] , свідоцтво про смерть чоловіка - [PERSON] , копії свідоцтв про народження дітей та медична документація МСЕК (а.с. 16-71). Проте, аналіз вказаних документів дає суду підстави для висновку про неповажність зазначених позивачем причин тривалого пропуску строку для прийняття спадщини. З останніх вбачається, що з боку позивача мали місце звернення до лікарів, їй встановлено ІІ групу інвалідності, вона є матір`ю-героїнею, котра дійсно серпні 2001 року втратила чоловіка, має хвору доньку. Проте, зважаючи на хронологію виникнення вказаних обставин в часовому розрізі та їх тривалість, на думку суду, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини. При цьому, твердження позивача щодо тяжкого стану здоров`я є суперечливими щодо її тверджень про догляд за хворою свекрухою, до котрої вона їздила, купувала продукти, готувала їжу, супроводжувала на прогулянках, і стан її здоров`я в даному випадку їй не був перешкодою. Крім того, позивачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не доведений факт її перебування у стресі та наявність моральних страждань, що стали наслідком смерті матері. Доводи позивача щодо необхідності визнання поважності причин пропуску лише щодо 6-місячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки з моменту відкриття спадщини та до звернення [PERSON] пройшло 16 років, однак належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі такої заяви у період з 28.09.2000 року по 23.08.2016 року не надано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення позивача із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин. Враховуючи наведене, суд надходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки жодних доказів поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не зазначено, а судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed