Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Заступник прокурора Волинської області (юридичну особу «Прокуратура Волинської області» перейменовано на «Волинську обласну прокуратуру») звернувся до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Турійської районної державної адміністрації Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Турійське лісове господарство», про визнання незаконним і скасування наказу, розпорядження та витребування земельної ділянки з незаконного володіння, посилаючись на те, що згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 20 жовтня 2015 року №3-416/21-15-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 0725585600:04:001:1134), що розташована за межами населених пунктів Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області. Розпорядженням Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 10 грудня 2015 року №294 затверджено проект землеустрою щодо зміни виду цільового призначення (використання) вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства під індивідуальне садівництво. Відповідно до договору купівлі - продажу від 26 серпня 2016 року [PERSON] відчужив надану йому земельну ділянку [PERSON] . Разом з тим, перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, що проведена Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у 2017 році, встановлено, що спірна земельна ділянка до передачі її у власність [PERSON] перебувала у постійному користуванні ДП "СЛАП Турійськагроліс" та у визначеному законом порядку не вилучалась з користування останнього. Вказуючи, що земельна ділянка, що передана [PERSON] , належить до земель лісового фонду, що підтверджується також матеріалами лісовпорядкування 2004-2014 років, тому не могла бути передана у приватну власність без її вилучення, прокурор просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-416/21-15-СГ від 20 жовтня 2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON] "; пункт 3 розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 10 грудня 2015 року №294 "Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни виду цільового призначення (використання) земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства під індивідуальне садівництво"; витребувати у власність держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 0725585600:04:001:1134), що розташована за межами населених пунктів Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області. Суддя своєю ухвалою провадження у справі відкрив та призначив підготовче засідання. Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області подав відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення. Крім цього, зазначає про відсутність у прокурора в даному випадку підстав для представництва інтересів держави в суді. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву вказує, що прокурор пропустив визначений законом трирічний строк для звернення з вищевказаним позовом до суду, який, на її думку, слід рахувати з часу прийняття оспореного наказу та розпорядження, тому просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Представник позивача - Головне територіальне управління юстиції у Волинській області подав відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, де вважає доводи останнього необгрунтованими та просить позов задовольнити. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області подало додаткові заперечення на позовну заяву, у яких, як і відповідач [PERSON] , просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його спливом. У відповіді на відзив заступник прокурора Волинської області зазначив, що доводи відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, викладені у відзиві, є необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу. Так, належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, на думку прокурора, підтверджується матеріалами лісовпорядкування 2004-2014 років, Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13 травня 2017 року №38, висновком комісії експертів №8763-8764 судової земельно - технічної експертизи від 27 липня 2018 року, а довідка форми 6-зем, на яку посилається відповідач, не може бути належним доказом щодо цільового призначення спірної земельної ділянки. Також вказав, що про передачу спірної земельної ділянки у власність фізичної особи за рахунок земель лісового фонду стало відомо лише після проведення перевірки та проведення земельно - технічної експертизи, а тому доводи відповідачів про застосування строку позовної давності вважав безпідставними. Суд своєю ухвалою підготовче провадження закрив і справу призначив до судового розгляду по суті. Прокурор Присяжнюк І.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Туз С.О. та представник ГУ Держгеокадастру у Волинській області Савчук А.М. позовні вимоги позивача не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у їхніх відзивах. Відповідач Турійська районна державна адміністрація Волинської області подала до суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника. Відзиву на позов не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Турійське лісове господарство» в адресованій до суду заяві просить справу розглядати без участі їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частини другої, третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійним суб`єктом права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності. Згідно зі статтею 84 ЗК України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Як установлено судом, що згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 20 жовтня 2015 року №3-416/21-15-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 0725585600:04:001:1134), що розташована за межами населених пунктів Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області. Розпорядженням Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 10 грудня 2015 року №294 затверджено проект землеустрою щодо зміни виду цільового призначення (використання) вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства під індивідуальне садівництво. Відповідно до договору купівлі - продажу від 26 серпня 2016 року [PERSON] відчужив надану йому земельну ділянку [PERSON] . Реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, що проведена Управлінням з контролю за використанням та охороною земель, встановлено, що спірна земельна ділянка до передачі її у власність [PERSON] перебувала у постійному користуванні ДП "СЛАП Турійськагроліс" та у визначеному законом порядку не вилучалась з користування останнього (Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13 травня 2017 року №38). Відповідно до листа ДП "Турійське лісове господарство" від 07 березня 2017 року №96 земельна ділянка з кадастровим номером 0725585600:04:001:1134 належить до земель лісового фонду та знаходиться на території Ружинського лісництва ДП "Турійське лісове господарство", а саме: у кварталі [NUMBER] виділ 10 площа 2.1 га, та вкрита лісовою рослинністю. Вказана у цьому листі інформація підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП "Турійське лісове господарство" Ружинське лісництво, викопіровкою з планшету №7 Ружинського лісництва ДП "Турійське лісове господарство", Актом обстеження земельної ділянки від 06 грудня 2018 року. Згідно з висновком комісії експертів №8763-8764 судової земельно - технічної експертизи від 27 липня 2018 року межа земельної ділянки площею 2.1 га з кадастровим номером 0725585600:04:001:1134 з цільовим призначенням "для індивідуального садівництва", що передана у власність [PERSON] , майже повністю знаходиться в межах земель, які надані держлісгоспу ДП "Турійське лісове господарство" за межами села Городилець на території Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області. Належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується також матеріалами лісовпорядкування 2004-2014 років. Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в частині другій статті 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. За нормами статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Статтею 13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до статті 84 ЗК України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (стаття 56 ЗК України). Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України). Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, належать до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України). Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства. Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб. Враховуючи вищевикладене, те, що земельна ділянка площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області та була передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, перебувала в постійному користуванні ДП "Турійське лісове господарство" та належить до земель лісового фонду, та жодних дій щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою Кабінет Міністрів України не вчиняв, суд дійшов висновку про доведеність прокурором права держави на спірну земельну ділянку, у зв`язку із чим слід визнати незаконними та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-416/21-15-СГ від 20 жовтня 2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON] " та пункт 3 розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 10 грудня 2015 року №294 "Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни виду цільового призначення (використання) земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства під індивідуальне садівництво". Також підлягають до задоволення вимоги прокурора про витребування у власність держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 0725585600:04:001:1134), що розташована за межами населених пунктів Ружинської сільської ради Турійського району Волинської області. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Крім того, згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. За приписами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, те, що передача [PERSON] спірної земельної ділянки проведена всупереч законодавству, остання підлягає витребуванню у власність держави від добросовісного набувача - [PERSON] в порядку статті 388 ЦК України. Заперечення відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про те, що спірна земельна ділянка не належить до земель лісогосподарського призначення, суд не приймає до уваги, оскільки належність вказаної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується матеріалами лісовпорядкування 2004-2014 років, Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13 травня 2017 року №38, висновком комісії експертів №8763-8764 судової земельно - технічної експертизи від 27 липня 2018 року, а довідка форми 6-зем, на яку посилається відповідач, не може бути належним доказом щодо цільового призначення спірної земельної ділянки, оскільки вказана форма лише надавала статистичну інформацію про наявність земель та їх розподіл за власниками земель, землекористувачами, але при цьому довідка за формою №6-зем. не містить інформації, на підставі яких документів до неї заносяться дані про землевласників, землекористувачів та до складу яких угідь має відноситись земельна ділянка, а отже дана інформація може бути не підтверджена. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2019 року №920/691/18. Щодо доводів відповідачів в частині пропуску прокурором строку позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд встановив, що про передачу [PERSON] спірної земельної ділянки з порушенням вимог законодавства стало відомо лише у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження (відомості до ЄДРДР внесено 24 березня 2017 року за №42017030000000092) після проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства (Акт перевірки від 13 травня 2017 року т. 1, а. с. 48-51), що проведена на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2017 року, судової земельної технічної експертизи (висновок від 27 липня 2018 року, т. 1, а. с. 53-62), що проведена в рамках кримінального провадження №42017030000000092, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Такі ж висновки про обчислення строку позовної давності містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року №368/1158/16-ц, постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року №367/3529/15, від 17 червня 2020 року №161/15332/16, від 01 липня 2020 року №297/829/17. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про те, що у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в суді, з огляду на таке. За змістом статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Таким чином, слід дійти висновку про неналежне виконання органом державної влади захисту інтересів держави, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних земельних правовідносинах, а тому на думку суду, враховуючи характер і суспільну значимість спірних правовідносин, прокурор належним чином обґрунтував підстави для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-416/21-15-СГ від 20 жовтня 2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON] ", пункту 3 розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 10 грудня 2015 року №294 "Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни виду цільового призначення (використання) земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства під індивідуальне садівництво" та витребування у власність держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] спірної земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів в користь Волинської обласної прокуратури слід стягнути 10 214 гривень (по 3 404 гривні 67 копійок з кожного) судового збору. На підставі викладеного, статей 11, 16, 261, 388, 396 ЦК України, 13, 78, 80, 84, 116, 122, 149 ЗК України, 8, 17, 27, 57 ЛК України та

Outcome: approved