Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

\~ Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.08.2008 року, нею було куплено нежиле приміщення, магазин «Госптовари», що розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський р-н, село Івниця, вул. Леніна, 8. 28 грудня 2011 року рішенням Корольовського районного суду міста Житомира вирішено виділити [PERSON] та визнано за ним право власності на ціле приміщення магазину Госптовари», розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський р-н, село Івниця, вул. Леніна, 8, що залишено в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2012 року. 08 лютого 2012 року позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. 04 липня 2012 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказані рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 28 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2012 року скасовано. Відповідно до п. 2 ст. 349 ЦПК України з моменту оголошення рішення або ухвали судом касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу. 07 травня 2012 року [PERSON] було здійснено державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення магазину «Госптовари» на своє імя згідно вищезазначеного рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 28 грудня 2011 року, про що позивачу не було відомо на момент винесення остаточного рішення суду по даній справі. В подальшому довідавшись, що рішення судів скасовано, 08 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, щодо передання в дар нежитлового приміщення - магазина «Госптовари» по вулиця Леніна, 8 в с. Івниця Андрушівського району, Житомирської області, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за № 151 бланк ВРО № 176792. 23 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу магазину «Госптовари», що розташований за адресою Житомирська область, Андрушівський район, с. Івниця, вул. Леніна, 8. Як стало відомо в судовому засіданні 01.09.2015 року, 19 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки та зареєстровано заборону на нерухоме майно за №13016410. Позивач є власником приміщення магазину «Госптовари», що розташований за адресою: Житомирська область, Андрушівський р-н, село Івниця, вул. Леніна, 8 у відповідності до договору купівлі- продажу від 15 серпня 2008 року. Даний договір купівлі-продажу не скасований, не розірваний та є дійсним. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 15.08.2008 року. Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2015 року було визнано недійсним договір дарування від 08.06.2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON], рішення набрало законної сили. В рішенні суду було зазначено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. 04 липня 2012 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказані рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 28.12.2011 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2012 року скасовано. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 15.08.2008 року було зареєстровано договір купівлі -продажу, за яким набувачем нежитлового приміщення магазину «Госптовари», що розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с. Івниця, вул. Леніна, 8, є [PERSON]. З наведених підстав позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] нежитлове приміщення магазину «Госптовари», що розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с. Івниця, вул. Леніна, 8. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялася, будучи відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст.ст. 169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України, мав можливість ухвалити рішення у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду не подавала. Враховуючи, що представники позивача не заперечували щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів в заочному порядку. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 15.08.2008 року, згідно договору купівлі-продажу, укладеного між Старокотельнянським споживчим товариством та [PERSON], остання набула у власність нежитлове приміщення магазину «Госптовари», розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с. Івниця, вул. Леніна, 8 (а.с. 65-66). 08 лютого 2012 року позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с. 22). 28 грудня 2011 року рішенням Корольовського районного суду міста Житомира за [PERSON] визнано право власності на ціле приміщення магазину Госптовари», що розташований за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с.Івниця, вул. Леніна, 8 (а.с.50-51). Вказане рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2012 року (а.с. 54-55). 04 липня 2012 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказані рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 28 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено (а.с. 52-53). За таких обставин після скасування рішення та відмови [PERSON] в задоволенні позову, [PERSON] є власником спірного магазину. Однак 08.06.2012 року [PERSON] подарував спірне приміщення магазину "Госптовари", за адресою: с.Івниця, вул. Леніна, 8, [PERSON], згідно договору дарування (а.с.83-84). 23.08.2012 року [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, продала вказане приміщення [PERSON], а остання згідно договору іпотеки 19.09.2012 року передала спірне приміщення в іпотеку [PERSON] (а.с. 9-10, 81-82). Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2015 року, яке набрало законної сили 22.01.2016 року, позов задоволено частково, було визнано недійсним договір дарування від 08.06.2012 року нежитлового приміщення магазину «Госптовари», що розташоване за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с. Івниця, вул. Леніна, 8 (а.с.87-88). В рішенні суду зазначено щодо визнання недійсним довогору купівлі-продажу від 23.08.2012 року, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Згідно ч.1 п.3 ст. 388 ЦК України - Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Згідно п.26 вказаної постанови - Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Позивач звернулася до суду з позовом про витребування майна, власником якого вона є згідно договору купівлі-продажу від 15.08.2008 року та в ході судового розгляду представниками позивачів доведено той факт, що майно вибуло з володіння позивача [PERSON] не з її волі, про що свідчать рішення судів. З врахуванням вищевикладеного, суд задовольняє позов, та витребовує з чужого незаконного володіння [PERSON] нежитлове приміщення магазину "Госптовари", розташованого за адресою: с.Івниця, вул. Леніна, 8, Андрушівського району, Житомирської області. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати при подачі позову в сумі 750, 00 грн..

Outcome: approved