Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" (далі - АТ КБ "Приват Банк", Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від17.08.2007 року в розмірі 23770,41 грн. Свої вимоги мотивували тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "Приват Банк" станом на 03.07.2018 року склала 23770,41 грн, тому просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 34) Відповідач [PERSON] не погоджуючись з пред'явленими вимогами, фактично позов визнав частково. При цьому не погодився з розрахунком пені, яка на його думку повинна бути нарахована лише за 12 місяців відповідно до вимог ст. 253, 256, 257, 261 ЦК України. Крім цього вважає, що розмір пені повинен обчислюватися відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня і тому розмір пені згідно наданого суду розрахунку, який підлягає стягненню, складає 2447,41 грн. Крім цього, вважає незаконними вимоги позивача щодо стягнення з нього штрафів за невиконання грошового зобов'язання у фіксованій та процентній складовій в сумі 250 грн та 1120,02 грн, так як після стягнення пені, стягнення цих штрафних санкцій є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне й те саме порушення, що Конституцією України заборонено. Тому відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої пені за даним кредитним зобов'язанням до 2447,41 грн, відмовити позивачу в частині стягнення штрафів, застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В судовому засіданні його представник [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що [PERSON] її син, він взагалі не брав кредитні кошти, які банк намагається з нього стягнути. Вважає, що кошти з банківської карточки її сина, були викрадені невідомими особами, про що вони повідоми до поліції в листопаді 2018 року і дані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крадіжка була вчинена в м. Києві 02.03.2017 року. В підтвердження цього надала документи з правоохоронних органів щодо початку перевірки даної заяви поліцією. Окрім того, надала суду документи, які характеризують майновий стан її сина, згідно яких [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, його батько є інвалідом ІІ групи в зв'язку з захворюванням пов'язаним з СЛПЛ на ЧАЕС під час виконання військового обов'язку. Відповідач АТ КБ «Приват Банк», заперечуючи проти наданого відзиву [PERSON], надав до суду відповідь на відзив. Позивач при цьому зазначив, аргументуючи свою позицію діючим законодавством, що звинувачення відповідача та посилання на порушення Банком Закону України «Про захист прав споживачів», на наявність в договорі несправедливих умов кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення Відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Щодо строків давності, то просили суд звернути увагу , що відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, а тому строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 17.08.2007 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ "Приват Банк" кредит у розмірі спочатку 250 грн, а потім 7000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві. Сторони по справі не заперечували дійсність заяви [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" від 17.08.20017 року про видачу йому банком кредиту в розмірі 250 грн та факту отримання ним кредитної картки в ПАТ КБ "Приватбанк" за [NUMBER]. (а.с.7) Однак банком надано суду інформацію, що за даним кредитним договором [PERSON] було надано і інші кредитні картки: [NUMBER] від 30.08.2007 року термін дії до 08/15, [NUMBER] від 01.09.2015 року термін дії до 03/19, [NUMBER] від 24.04.2016 року термін дії 04/20, [NUMBER] від 17.11.2016 року термін дії 04/20. (а.с.78) Зокрема згідно інформації Банку кошти в сумі 6972, 28 грн були перераховані відповідачу 02.03.2017 року. АТ КБ "Приват Банк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Представник відповідача в суді стверджувала, що дані кошти [PERSON] не отримував, що мав місце злочин та вказані кошти були викрадені з банку, так як саме в цей час її син втратив в м. Київ власний паспорт. Однак з заявою про злочин [PERSON] звернувся до правоохоронних органів майже через рік, на теперішній час має місце лише внесення інформації про вчинений злочин до реєстру досудових розслідувань, а тому належних та допустимих доказів того, що заявлені банком до стягнення кошти він не отримував, що даними коштами заволоділи інші особи шляхом вчинення незаконних дій, суду не надано, а відтак підстав вважати, що відповідач кошти не отримував у суду не має. Надані суду відповідачем по справі витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення по заяві [PERSON] інформації про вчинення злочину від 19.11.2018 року, згідно якого 02.03.2017 року на [ADDRESS] з його банківської картки «Приват Банк» невідома особа, таємно викрала грошові кошти в сумі 6700 грн належні [PERSON] та заява [PERSON] до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 25.05.2017 року, згідно якої він повідомив, що на його мобільний телефон телефонували працівники Банку та повідомили про заборгованість, але кредит він не отримував, а також повідомив, що в вересні-жовтні 2016 року він втратив паспорт, також надані суду повідомлення до Миронівського ВП ГУНП в Київській області про вчинення кримінального правопорушення з проханням внесення відомостей про вчинення неустановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до ЄРДР щодо викрадення у нього грошей в сумі 2500 грн, 200 грн, 100 грн, а всього 6700 грн з карткового рахунку [NUMBER] ПАТ «Приват Банк», висновок з розгляду скарги громадян від 09.06.2017 року Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області не є належними та допустимими доказами, які спростовують надання кредиту Банком саме відповідачеві. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Тому суд виходить з того , що відповідач [PERSON] не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобов'язання за вказаним договором не виконував. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] перед АТ КБ "Приват Банк" станом на 03.07.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі - 6992,28 грн, які підлягають стягненню з нього на користь банку. Далі , згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Згідно наданого суду розрахунку Банком за весь час користування кредитом нараховано відсотків за користування кредитом - 2282,03 грн, розрахунок цей відповідачем не спростований, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача нараховані відсотки за користування кредитом на користь Банку і таким чином в цій частині позов задовольнити. Далі відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Умови сплати пені по даному кредитному договору викладені в п.2.1.1.1.2.2.2.2 Правил надання кредиту, згідно умов якого в разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочення понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Крім цього відповідно до п.2.1.1.12.6.1. Правил у разів виникнення прострочених зобов'язань на суму понад 100 грн, клієнт сплачує пеню відповідно до встановлених тарифів. Так нарахування пені відображено в розрахунку заборгованості, наданого до позову, та розмір пені складає 13126,08 грн. При цьому суд вважає, що не ґрунтуються на законі вимоги відповідача щодо розрахунку пені відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, так як даний Закон регулює правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а тому даний закон не поширюється на дані правовідносини, відтак в даному випадку умови нарахування пені регулюються умовами укладеного кредитного договору. Далі, судом при дослідженні строку нарахування пені встановлено наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про то що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починаються з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Із розрахунку доданого до позовної заяви встановлено, що Банком зроблено розрахунок пені в межах строку позовної давності - з травня 2017 року. Однак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають все ж таки частковому задоволенню виходячи з наступного. Так відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, підлягає зменшенню, так як нарахування пені в два рази перевищує тіло кредиту, тобто розмір займаних кредитних коштів, далі судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ-групи, до складу сім'ї його входять мати та батько, який також є інвалідом ІІ-ї групи, а тому суд вважає за можливе з урахуванням його матеріального становища зменшити розмір пені, що підлягає стягненню на користь Банку до 3000 грн. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача штрафів за невиконання грошового зобов'язання у фіксованій сумі 250,00 грн та процентній складовій 1120,02 грн. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ по справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, за статтею 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Оскільки за невиконання кредитного договору судом стягнено з відповідача пеню, то відповідно до ст.549 ЦК України штраф стягненню не підлягає. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ КБ "Приват Банк" підлягає стягненню заборгованість на суму 12274,31грн, яка складається з: тіла кредиту - 6992,28 грн, нарахованих відсотків за користування кредитом - 2282,03 грн, нарахованої пені - 3000,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 1762,00 грн. На підставі ст. 525, 526, 530, 549, 611, 624, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial