Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Заявленими вимогами з урахуванням заяв про зміну предмету позову (а.с.91 т.1; а.с.154 т.2) позивач просив суд ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення дерев`яного паркану та шляхом скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав. Вимоги обґрунтовано тим, що відповідач без будь-яких на то правових підстав та самовільно зайняв частину земельної ділянки та господарські будівлі належні заявнику ще за життя спадкодавця позивача і не звільняє їх і досі, чим порушує права власності. Відповідач вимог не визнав та просив їх відхилити як безпідставні адже, на його переконання, законно володіє власністю. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 9 жовтня 2019 року позивач набув прав власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва, кадастровий номер 1822086200:02:001:0108 та на житловий будинок на такій ділянці, що за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.4,7 т.1). Відомості щодо прав власності на такі об`єкти нерухомості були внесені у державний реєстр речових прав на нерухоме майно 9 жовтня 2019 року (а.с.6,9 т.1). Правовстановлюючими документами визначено, що до будинку позивача належать наступні господарські будівлі такі, як, літня кухня літера "Б,б", сарай літера "В", сарай літера "Д", сарай літера "Г", баня літера "Е", погріб літера "Пг" огорожа № 1,2 (а.с.7,9,12 т.1). 26 березня 2017 року позивачем виготовлено технічний паспорт на згадуване домоволодіння (а.с.10-12 т.1). 15 грудня 2019 року судовий експерт надав висновок № 696/12-2019, яким зазначив, що земельна ділянка позивача з кадастровим номером 1822086200:02:001:0108 частково перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , а саме площею 125 кв.м. Фактично розташований дерев`яний паркан, який розмежовує будинковолодіння за адресами [ADDRESS] та 2 розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером 1822086200:02:001:0108. Для відновлення меж земельної ділянки з кадастровим номером 1822086200:02:001:0108 необхідно демонтувати такий дерев`яний паркан з подальшим влаштуванням лінійних рубежів у вигляді огорожі по межі земельної ділянки позивача. Також встановлено, що погріб "Пг" та сарай "Г", які належать позивачеві перебувають у фактичному користуванні відповідача (а.с.16-32 т.1). 29 серпня 2016 року складався висновок відділенням поліції про відсутність ознак кримінального правопорушення, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини. Заявнику [PERSON] запропоновано звернутись до суду в приватному порядку. Висновком згадується, що заявник має в наявності всі правовстановлюючі документи на будівлі, частину яких фактично займає [PERSON] (а.с.33-34 т.1). [PERSON] 15 травня 2018 року набув права власності на квартиру [ADDRESS] , а 25 вересня 2018 року набув права власності на квартиру [ADDRESS] в тому самому будинку (а.с.35-37, а.с.53-54 т.1). При зверненні до суду позивачем сплачено судового збору в розмірі 1 681,60 гривень (а.с.38,45 т.1). Відповідач має зареєстроване місце проживання у згадуваній даним рішенням та належній йому квартирі (а.с.41 т.1). 6 березня 2020 року відповідач виготовив технічний паспорт на будинок [ADDRESS] (а.с.56-58 т.1) 12 березня 2020 року відповідач набув прав власності на будинок [ADDRESS] (а.с.55 т.1). Будинковолодіння відповідача утворено шляхом об`єднання двох квартир (а.с.59 т.1). Технічний паспорт та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно містять інформацію про те, що до складу домоволодіння відповідача входять сарай літера "Б" та погріб літера "Пг". Голова ліквідаційної комісії СВК "ДРУЖБА" довідкою без дати та вихідного номера зазначив, що при приватизації будинку [ADDRESS] до будинку належали підсобні приміщення такі як погріб та сарай (а.с.60 т.1). Інвентарна справа № 63 на будинок позивача не містить інформації про сарай літера "Б" та погріб літера "Пг" (а.с.61-63 т.1). Відповідач набув прав власності на обидві квартири у будинку [ADDRESS] на підставі приватизації (квартира [ADDRESS] ) та на підставі договору дарування (квартира [ADDRESS] ). До обох об`єктів нерухомості, як зазначають обидва первинні правовстановлюючі документи не належали будь-які господарські будівлі та споруди (а.с.126-139 т.1). Рішенням районного суду від 29 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 12 грудня 2017 року, вимоги [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності відхилені. Таким судовим спором ставилось питання про скасування правовстановлюючих документів [PERSON] (спадкодавця [PERSON] ) на житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Судами встановлено, що право власності на земельну ділянку його власником отримано із дотриманням вимог чинного законодавства і будь-яких порушень з даного приводу не встановлено. [PERSON] не доведено, що споруди, розташовані на такій ділянці [PERSON] належить йому (а.с.175-183 т.1). [PERSON] померла [INFO] у віці 81 року (а.с.201 т.1). За життя [PERSON] належав житловий будинок разом із згадуваними раніше господарськими будівлями на підставі свідоцтва про право власності виданого органом місцевого самоврядування 16 березня 2006 року (а.с.11 т.2). Руднє Городищенська сільська рада Житомирського району не має і не мала на балансі житлових будинків переданих від СВК "ДРУЖБА" (а.с.31,126,131,133,137 т.2). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених ст. 346 ЦК України. Згідно з п "г" ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельної ділянки під ними на підставі легітимних правовстановлюючих документів виданих на підставі та у спосіб визначений законодавством України. Мало того, правильність видачі та існування загалом такої документації перевірялась у судовому порядку і підстав для їх скасування встановлено не було. Такі чинники дають суду достатні підстави стверджувати, що позивач є законним власником земельної ділянки та розташованих на ній будівель. Висновком експертизи встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні майном, зокрема земельною ділянкою та зайняв дві господарські будівлі. Відповідач у судовому засіданні не зміг підтвердити правомірність володіння господарськими будівлями сараєм літера "Б" та погребом літера "Пг" загалом, так і таких, що розташовані на земельній ділянці позивача. За таких обставин, суд вважає, що права позивача, щодо користування та володіння власністю порушуються протиправними діями відповідача та підлягають захисту у спосіб, обраний позивачем. Так, суд вважає, можливим у даних правовідносинах між сторонами, зобов`язати відповідача звільнити зайняті ним господарські будівлі: сарай літера "Б" та погріб літера "Пг" з відновленням меж земельної ділянки позивача відповідно до згадуваної даним судовим рішенням висновку судового експерта. Крім цього, враховуючи, що відповідач під час створення нового майна такого як будинок [ADDRESS] шляхом об`єднання двох квартир у такому будинку незаконно доповнив домоволодіння двома господарськими будівлями належними позивачеві проти волі останнього, запис про реєстрацію права власності на такий об`єкт належить скасувати, а відповідачу повторно зареєструвати власність на дане майно без допоміжних будівель належних [PERSON] . Суд не приймає до уваги матеріали наявні у інвентарній справі на домоволодіння позивача в тій частині, що там не згадуються спірні господарські будівлі, оскільки вона не є правовстановлюючим документом. Довідка голови ліквідаційної комісії без дати та вихідного номера про те, що до будинку відповідача належали певні допоміжні будівлі, на переконання суду, є недопустимим та не належним доказом правомірності володіння відповідачем таким майном. Так, дана довідка не містить необхідних реквізитів документу. Крім цього, особа, яка підписувала таку довідку не може бути, на переконання суду, джерелом даних доказів. Результати вирішення спору дають підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за розгляд даної справи в розмірі 2 942,80 гривень. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved