Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на земельний пай, третя особа: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Русь". Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2005 року в м. Виноградів померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, ощадна книжка і земельна ділянка площею 1,42 га, яка розташована за с. Чорнотисів. На випадок смерті [PERSON] заповіт не залишила. За обставинами позову рідна сестра позивача померла у 2011 році, після її смерті залишилася, як спадкоємець її дочка [PERSON], остання є відповідачем по справі та згідно заяви не заперечує позовні вимоги, відповідно позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом. Крім того згідно рішення від 25.01.2006 року визнано за позивачем право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, та ощадну книжку за рахунком №91551/1218. Однак право власності на спадкову земельну ділянку площею 1,42 га. позивачем не було набуто, оскільки останній не знав про наявність в спадкодавця сертифікату на право на земельну частку від 12.08.1996 року. Позивачем було, подано заяву до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,42 га., останьому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлючого документа, про що повідомлено листом за вих. №330/01-16 від 17.08.2017 року. На момент оформлення спадкових прав на будинок і ощадну книжку позивачу не було відомо про наявність у власності [PERSON] земельної ділянки, а тільки тепер при перегляді архівних документів мною було віднайдено копію Сертифікату на право на земельну частку від 12.08.1996 року. Позивачем було, подано заяву до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,42 га., однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлючого документа, про що повідомлено листом за вих. №330/01-16 від 17.08.2017 року (а.с.13). Право власності на земельну ділянку площею 1,42 умовних кадастрових гектарів на [PERSON] підтверджується Сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗК №0059878 від 12.08.1996 року, виданого [PERSON], яка мешкала в с.Холмовець, згідно з розпорядженням Виноградівської райдержадміністрації від 12.08.1996 року за №483(а.с.12). Вартість земельної ділянки, згідно довідки начальника Головного управління [PERSON]І,. складає 21917,72 грн.(а.с.11) У звязку з чим позивач звертається до суду за захистом своїх невизнаних прав. Сторони в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд спарви у їх відстуності. Відповідачі за поданими заявами позов визнають. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Заявляючи вимогу про визнання права власності на спадкове майно земельну ділянку площею 1,42 га. згідно сертифікату на право на земельну частку від 12.08.1996 року, позивач зазначає, і таке стверджується матеріалами справи, що 21.05.2005 року померла мати позивача - [PERSON](а.с.14), після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, ощадна книжка і земельна ділянка площею 1,42 га, яка розташована за с. Чорнотисів. На випадок смерті [PERSON] заповіт не залишила. За обставинами позову рідна сестра позивача померла у 2011 році, після її смерті залишилася, як спадкоємець її дочка [PERSON]. За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Згідно рішення від 25.01.2006 року визнано за позивачем право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Холмовець вул. Хутір, 11, Виноградівського району, Закарпатської області, та ощадну книжку за рахунком №91551/1218 (а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст.392 ЦК України особа яка втратила документ, що посвідчує право власності може звернутися до суду за його визнанням. У відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. З правової точки зору, паювання земель є юридичним фактом, що тягне за собою передачу кожному з членів сільськогосподарського підприємства, якому виділена земельна частка (пай), лише права розпорядження нею. Тому ні володіти земельною часткою (паєм), ні тим більше користуватися нею власник такої частки не може не тільки юридично, а й фізично. А отже він не може передати право користування часткою іншій особі, наприклад, на підставі договору оренди, оскільки ніхто не може передати іншій особі більше прав, ніж має сам. Це є аксіомою правового регулювання суспільних відносин. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) слід розглядати як правовстановлюючий документ, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм). Власник земельної частки (паю) і власник земельної ділянки наділені різним обсягом правомочностей: якщо останній наділений усіма правомочностями власника, то особа, яка має право на земельну частку (пай), лише однією з них. Отже, сертифікат на право на земельну частку (пай) не можна розглядати як правовстановлюючий документ, що посвідчує всі три правомочності власника земельної ділянки володіння, користування та розпорядження нею, а відтак у разі спадкування спадкодавець набуває право на земельну частку (пай). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та поданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved