Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до КЗ "Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів" Рівненської обласної ради про скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 15 червня 1994 року він працював на посаді санітара палатного психоневрологічного відділення КЗ "Дубенський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів" Рівненської обласної ради. Наказом №224 від 17 жовтня 2018 року йому оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання своїх посадових обов'язків. Наказом №233 від 24 жовтня 2018 року його було звільнено на підставі п.3 ч. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обов'язків. Вважає, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності та як наслідок звільнення з посади незаконним. Згідно протоколу №49 від 11.10.2018 року засідання профспілкового комітету Дубенського будинку-інтернату було прийнято рішення про відмову у наданні згоди на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності комітет згоди на його звільнення не давав. Копія протоколу на наступний день доведено до відома керівництва, однак останнім проігноровано. Окрім того, в наказі про його звільнення як підставу вказано акт обстеження санітарного стану пояснююча працівника. Однак йому не відомо про будь-які акти обстеження санітарного стану та пояснююча. Керівництво закладу жодних пропозицій надати будь-які пояснення з приводу актів обстеження санітарного стану приміщення йому не поступало. За таких обставин вважає дані накази безпідставними та протиправними, просить позовні вимоги задоволити, скасувати накази про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає повністю. Підставою для винесення наказу про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення слугувала вказівка в.о. керівника Дубенської місцевої прокуратури [PERSON] про усунення порушень законодавства України щодо реабілітації інвалідів, яка полягала в примушенні пацієнтів до виконання трудових обов'язків, покладених на працівників закладу. Окрім того, рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконної звільнення працівника. Адміністрація закладу прийшла до висновку, що відмова первинного профспілкового комітету в наданні згоди для застосування для [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани є невмотивованим та необґрунтованим. На думку представника відповідача [PERSON] не надав достатніх доказів того, що йому заподіяна моральна шкоди, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог. Просить в задоволені позовних вимог відмовити за безпідставністю В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Вказує, що стосовно стягнення у вигляді догани було допущено грубе порушення трудового законодавства, оскільки дисциплінарне стягнення застосовано без згоди профспілкового комітету. Щодо позовної вимоги про поновлення на роботі, то позивач також її підтримує, оскільки відсутні підстави звільнення, а недоліки, які явлені під час перевірки санітарного стану у відділенні, не пов'язані з виконанням чи не виконанням своїх посадових обов'язків, покладеним трудовим договором. Щодо обґрунтування позовних вимога в частині стягнення моральної шкоди, то вказує на те, що після звільнення з роботи змушений був звертатись до лікаря з приводу постійного головного болю та безсоння. При обстеженні було встановлено діагноз гіпертонічна хвороба, астено-невротичний синдром та призначено лікування. Просить позовні вимога задоволити повністю. Представником відповідача було надано заяву про визнання позову в частині скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив визнання позову з частині скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, доводи позивача, викладені в позовній заяві визнав. В частині стягнення моральної шкоди позов не визнав, вважає вказані позовні вимоги безпідставними та просить в їх задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши всі докази, подані на підтвердження позовних вимог та на їх заперечення, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Враховуючи те, що представник відповідача у судовому засіданні підтримав заяву про визнання позову в частині скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про те, що в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, то суд вважає за необхідне задоволити таку частково. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то позовна вимога про стягнення моральної шкоди є законною і обґрунтованою. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Судом встановлено, що внаслідок накладення дисциплінарного стягнення та незаконного звільнення позивача йому дійсно заподіяно моральні страждання, порушено його нормальні життєві зв'язки, стресові ситуації призвели до погіршення його здоров'я, емоційного та психологічного стану. Позивач вимушений вирішувати спір в судовому порядку, відволікаючись від свого особистого життя. Суд визначає розмір моральної шкоди 2000 гривень, вважаючи його таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належатьвитрати на професійну правничу допомогу ( п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України). Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,60 гривень, тому вказані сума підлягає стягненню з відповідача на його користь. Позивач звільнений від сплати судового збору в справах про поновлення на роботі, а тому судовий збір в розмірі 704,80 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно розрахунку витрат на надання правової допомоги, вставлено, що витрати [PERSON], пов'язані з виконанням Договору про надання правової допомоги склали 3866,25 гривен, а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

Outcome: partial