Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі рішення виконкому Кам`янсько-Дніпровської міської ради народних депутатів від 19.04.1988 р. № 39 її рідному батьку [PERSON] було дозволено будівництво житлового будинку з надвірними прибудовами, розташований в [ADDRESS] , на який останній по завершенню будівництва не оформив належні правовстановлюючі документи в органах державної реєстрації. На підставі рішення Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області від 21.11.2000 року № 275 батько отримав у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,24 га розташовану за цією ж адресою. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті спадкодавця залишилась спадщина житловий будинок з надвірними прибудовами, відповідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2019 року (під літерами : "А" житловий будинок, "а" службова прибудова, , "а1" службова прибудова, "Б" літня кухня, «В - гараж, «Г» - вбиральня, «Д» - душ, «Е» - сарай, «Ж» - теплиця, «ж» - вхід в теплицю, «З» - теплиця, «И» - теплиця, «пг» - погріб з шийкою, №1 ворота з хвірткою, №2 паркан, №3 свердловина, №4 водопровід, №5 стінка підпірна), приватизована присадибна земельна ділянка площею 0,24 га (державний акт на право власності на землю серія III-ЗП №048119 від 29.10.2002 року за реєстром №4900), розташовані в [ADDRESS] . Після смерті батька у встановлений законом строк спадкодавця вона звернулась до приватного нотаріуса Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу в Запорізькій області Осипенка В.В. із заявою про прийняття спадщини та 30.10.2019 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,24 га за вищевказаною адресою, проте також отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за відсутністю правовстановлюючого документу. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами, розташований у [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.11.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, справа призначена до підготовчого судового засідання, за правилами загального позовного провадження, учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи. В підготовче судове засідання сторони не з`явились. До суду надійшли заяви позивача та її представника про розгляд справи у їх відсутність, в якому просили суд позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представником відповідача подано до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі, в якій останній заперечень і пояснень не мав. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~ [INFO] народилась позивач [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим Відділом ДРАЦС по Великобілозерському та Кам`янсько-Дніпровському районах ГТУЮ у Запорізькій області 14.11.2018 р. (а.с. 9). Згідно копії договору про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності № 23 від 04.04.1988 р. радгосп «Кам`янка» надав [PERSON] присадибну земельну ділянку у розмірі 0,06 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області від 19.04.1988 р. № 39 дозволено [PERSON] будівництво жилого будинку з господарськими будівлями на земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с. 11). Районним архітектором виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області 07.12.1989 р. виготовлено будівельний паспорт на забудівлю земельної ділянки, яка виділена [PERSON] (а.с. 13-15). На підставі рішення Кам`янсько-Дніпровської міської ради від 21.11.2000 р. № 275 [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,24 га, яка розташована по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства, про що виданий державний акт на право приватної власності на землю від 29.10.2002 р. за № 4902 (а.с. 19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2018 р. (а.с. 8). Приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. 16.11.2018 р. заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 63335751, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54114965 від 16.11.2018 р. (а.с. 10). Згідно інформації ТОВ «ЗМБТІ» № 8150 від 19.08.2019 р. інвентаризація об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] , не проводилась, правовстановлюючі документи відсутні (а.с. 25). ФОП [PERSON] 16.10.2019 р. виготовлений технічний паспорт на будинок [ADDRESS] (а.с. 16-18). На ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. 29.10.2019 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 2322410100:01:011:0287, зареєстровано в реєстрі за № 1619 (а.с. 20). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186599954 від 29.10.2019 р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,24 га, кадастровий номер 2322410100:01:011:0287 (а.с. 21). У видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок, про що винесено 29.10.2019 р. постанову № 1164/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 23). Із звіту про оцінку вартості нерухомого майна, що складений суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вбачається, що ринкова вартість нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] , станом на 29.10.2019 р., становить 80 200 грн. (а.с. 22). Враховуючи вищевикладене,\~можна стверджувати,\~що житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] ,\~числиться за\~спадкодавцем [PERSON] ,\~який є\~фактичним власником\~житлового будинку,\~на який\~відсутні правовстановлюючі\~документи.\~Спадкодавець свідоцтва\~про право\~власності на\~житловий будинок\~за життя\~не одержав,\~оскільки правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані Цивільним кодексом УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Відсутність реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє позивача можливості оформити його спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі в порядку спадкування згідно зі ст. 131 Земельного кодексу України. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Як вбачається зі змісту ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за нею не можна визнати будь-яке право. Статтями 1267, 1278 ЦК України\~передбачено рівність часток у спадщині спадкоємців за законом: частки є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Недотримання цього принципу можливе за домовленістю спадкоємців відповідно до ст.1267 ЦК України, в ч. 3 якої зазначається: спадкоємці за письмовою угодою між ними можуть змінити розмір частки. Частина 2 ст.1278 ЦК України зазначає, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, тобто кожен спадкоємець має право одержати свою долю в натурі. Після посвідчення договору кожний зі спадкоємців учасник договору може, а в передбачених законодавством випадках зобов`язаний звернутися до нотаріуса і одержати свідоцтва про право на спадщину на конкретні виділені йому об`єкти спадщини згідно посвідченого договору про поділ спадкового майна (ст.ст.1296, 1299 ЦК України). Згідно листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується в судовому порядку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08. № 7 Про судову практику у справах про спадкування передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За нормою ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 3 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. В силу приписів ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України). На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 1.4 наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» визначалося, що державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна. Таким чином, з викладеного вбачається, що до позивача [PERSON] після смерті її батька [PERSON] перейшли права на житловий будинок, який вона не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з відсутністю у нього документу, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначене спадкове майно, що позбавляє позивача можливості набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості у позасудовому порядку. Зазначене узгоджується із правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України у п. 23 вказаної вище, де роз`яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.12, 13, 55, 328, 331, 392, 1216, 1223, 1225, 1261, 1267-1269, 1297 ЦК України,

Outcome: approved