Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого просить суд розірвати зареєстрований 28.07.2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області ,шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], актовий запис № 313. В обґрунтування пред"явлених вимог посилається на те, що спільне життя є відповідачкою не склалось в зв"язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, ведення спільного господарства, вирішення матеріально побутових проблем. На ґрунті відсутності взаєморозуміння постійно виникають сварки, які супроводжуються брутальною лайкою. Це все негативно впливає на виховання дитини. Зазначає, що не бажає примирення, впевнений , що сімейні та шлюбні стосунки з відповідачкою налагодити неможливо. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачка пред"явлені до неї позовні вимоги визнала, не заперечила проти розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони 28.07.2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 313 ( а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO] ( а.с.7). З пояснення сторін вбачається, що вони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка , і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу , суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово " сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово " союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам , а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved