Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила скасувати арешт земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, кадастровий номер 3221281200:08:009:0053, підстава обтяження: постанова Броварської міжрайонної прокуратури Київської області від 17 січня 2011 року у кримінальній справі № 57-1816, що належала померлому [INFO] [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 10979089. В обґрунтування позову зазначала, що [INFO] помер її син [PERSON] , якому на праві власності належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Великодимерської сільської ради Броварського району Київської області, кадастровий номер: 3221281200:08:009:0053, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 грудня 2018 року № 149091079. Спадщину після смерті сина [PERSON] вона прийняла згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від спадщини не відмовлялася. З метою оформлення правовстановлюючих документів щодо спадкового майна, зокрема, зазначеної земельної ділянки, вона як спадкоємець першої черги за законом протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття нею спадщини після смерті сина. Однак, державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори Журавською В.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено, оскільки на спадкову земельну ділянку накладено арешт. Правовою підставою для відмови державним нотаріусом у видачі їй свідоцтв про право на спадщину є наявність обтяження (арешту) щодо об`єкта нерухомого майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 149091079 від 12 грудня 2018 року. Із даної Інформаційної довідки видно, що правовою підставою для реєстрації обтяження у вигляді арешту вказаної вище земельної ділянки була "постанова, № 57-1816, 17.01.2011, Броварська міжрайонна прокуратура Київської області, старший слідчий Ю.Усенко; додаткові дані: вх. № 675/02-32 від 23.03.2011 р.; заявник: Броварська міжрайонна прокуратура Київської області". Арешт земельної ділянки зареєстровано 23.03.2011 р. за № 110979089, реєстратор: Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області, реєстраційний номер обтяження 10979089. З приводу скасування арешту із вказаної вище земельної ділянки вона неодноразово зверталася до Броварської місцевої прокуратури Київської області. Із відповідей посадових осіб Броварської місцевої прокуратури Київської області видно, що 17 січня 2011 року Броварською міжрайонною прокуратурою Київської області порушено кримінальну справу за № 57-1816 стосовно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, яку 23 березня 2011 року з обвинувальним актом направлено до Броварського міськрайонного суду Київської області. 08 квітня 2011 року судовий розгляд цієї кримінальної справи завершено ухваленням судом вироку, яким засуджено [PERSON] та призначено йому покарання. За даною кримінальною справою [PERSON] обвинувачення не пред`являлося. Листом від 23 серпня 2019 року у задоволенні її (позивача) клопотання про скасування арешту з належної померлому [PERSON] вказаної земельної ділянки Броварською місцевою прокуратурою Київської області їй відмовлено, посилаючись на те, що розгляд даного питання має відбуватися в порядку цивільного судочинства, тому позивачу необхідно звернутися із відповідною позовною заявою до місцевого суду. Представник позивача адвокат Колесник О.Ю. у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача прокурор Нагаєць І.В. у судовому засіданні пояснила, що арешт майна має тимчасовий характер, його максимальна тривалість обмежена рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Рішення про накладення арешту на належну померлому [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3221281200:08:009:0053, старшим слідчим прокуратури прийнято в межах чинного на той час кримінально-процесуального законодавства за процедурою КПК України 1960 року, зокрема, ст. 126 цього Кодексу. Після завершення кримінального провадження, у даному випадку ухвалення судом обвинувального вироку у справі, можливості застосування порядку скасування обтяження земельної ділянки кримінальний процесуальний закон не передбачає, арешт майна у такому разі перетворюється на неправомірне обмеження права особи на володіння та користуватися належним майном, оскільки правові підстави для подальшого існування такого арешту відпали. Позивач вірно звернулася до суду з цим позовом у порядку цивільного судочинства та обрала належний спосіб захисту порушеного права. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд встановив, що [INFO] помер син позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 червня 2018 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 лютого 1974 року, паспортом позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 15 квітня 1998 року Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 13 лютого 1998 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, кадастровий номер 3221281200:08:009:0053, що належала спадкодавцю згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 757461, виданим 12 лютого 2008 року. Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 грудня 2018 року за № 149091079 видно, що на належну спадкодавцю [PERSON] вказану вище земельну ділянку на підставі заяви Броварської міжрайонної прокуратури Київської області накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна, який зареєстрований 23 березня 2011 року реєстратором: Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області; підстава обтяження: постанова Броварської міжрайонної прокуратури Київської області за № 57-1816 від 17 січня 2011 року; реєстраційний номер обтяження 10979089. Наявність арешту на належну спадкодавцю [PERSON] земельну ділянку перешкоджає спадкоємцю першої черги за законом матері померлого, позивачу [PERSON] , оформити свої спадкові права на дане нерухоме майно, вільно володіти та розпоряджатися цим майном, тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. Суд встановив, що постановою старшого слідчого Броварської міжрайонної прокуратури Київської областіЮ.Усенка від 17 січня 2011 року у межах кримінальної справи № 57-1816 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, у порядку ст. ст. 125, 126 КПК України (у редакції 1960 року) було накладено арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, кадастровий номер 3221281200:08:009:0053, що належала [PERSON] , синові позивача [PERSON] , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 757461, виданого 12 лютого 2008 року. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року [PERSON] визнано винним у вчинення злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, відповідно до ст. 70 КК України йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати керівні посади в підприємствах та організаціях строком 2 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. За вказаною кримінальною справою [PERSON] обвинувачення не пред`являлося. Даним вироком суду питання про долю належного [PERSON] арештованого майна - земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, кадастровий номер 3221281200:08:009:0053, не вирішувалось. З приводу скасування арешту з цієї земельної ділянки після смерті сина [PERSON] , позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом неодноразово зверталася до Броварської місцевої прокуратури Київської області, правонаступником якої є Броварська окружна прокуратура Київської області. Листом від 23 серпня 2018 року за № 35-6121вих.19 керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області М. Римар повідомив позивача [PERSON] про те, що клопотання щодо скасування арешту на земельну ділянку в кримінальній справі № 57-1816 має відбуватися в порядку цивільного судочинства, тому їй необхідно звернутися з відповідною позовною заявою до місцевого суду. У даному листі керівник місцевої прокуратури зазначив, що якщо арешт на майно накладено під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України у редакції 1960 року, відповідно до п. 9 Розділу XІ Перехідних положень КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, та розгляд справи має відбуватися в порядку цивільного судочинства. 25 серпня 2021 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області, прийнятою в порядку кримінального судочинства у справі № 1-214/11, клопотання адвоката Колесник О.Ю., яка діяла в інтересах [PERSON] , про скасування арешту з майна - належної померлому [INFO] [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, кадастровий номер 3221281200:08:009:0053, залишено без задоволено. У мотивувальній частині даної постанови зазначено, що вказане клопотання про скасування арешту майна підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для його задоволення в порядку кримінального судочинства. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вказана норма визначає, що об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією із сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову - цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, невизнаними чи оспорюваними. За змістом ч. 1 ст. 1 КПК України 2012 року (далі - КПК України), чинного на час розгляду судом даної цивільної справи, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення страшим слідчим прокуратури арешту на належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначеннякадастровий номер 3221281200:08:009:0053, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, неодноразово вирішувалося Великою Палатою Верховного Суду України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 виклала правовий висновок та зазначила, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого у період дії КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц), або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після завершення розгляду кримінальної справи підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Наявність обтяження (арешту) на належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 3221281200:08:009:0053, унеможливлює оформлення позивачем [PERSON] як спадкоємцем першої черги за законом своїх спадкових на вказану земельну ділянку після смерті сина [PERSON] . Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких підстав для подальшого арешту вказаної земельної ділянки, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved