Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

14 серпня 2017 року [PERSON], в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє [PERSON] та на підставі довіреності - [PERSON], звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між [PERSON], [INFO], яка померла 30.12.2006 року, та [PERSON], [INFO], який помер 24.07.2016 року. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що 30 грудня 2006 року померла рідна сестра її чоловіка - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,0896 га, розташованої на території Лиманської міської ради. Вказана земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 009071, виданого 16 травня 2003 року Кіровською селищною радою. Спадкоємцем вказаної земельної ділянки залишився рідний брат померлої, тобто чоловік заявниці - [PERSON], який прийняв спадщину, але за життя не оформив своїх спадкових прав та 24 липня 2016 року помер. Заявниця після смерті свого чоловіка - [PERSON], як єдина спадкоємиця, звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину (земельну ділянку), однак, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки документально не підтверджується факт родинних відносин між чоловіком заявниці - [PERSON], та його рідною сестрою - [PERSON] Для реалізації своїхмайнових прав на спадкове майно заявниця змушена звернутися до суду та просить суд визнати її чоловіка - [PERSON], який помер 24.07.2016 року, рідним братом [PERSON], яка померла [INFO]. Заявник [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання 07.11.2017 року не прибула, надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі (а.с. 13). В судовому засіданні 02.10.2017 року надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник заявника [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, однак, надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі (а.с. 57). Представник заявника [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, однак, надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. В судовому засіданні 02.10.2017 року заявлені вимоги підтримала та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Лиманської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надалв суду заяву, в якій проти вимог заявника не заперечував, просив ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглянути без участі представника (а.с.55-56). Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 грудня 2006 року в с. Торське, м. Красний Лиман Донецької області померла [PERSON], що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 180068, виданого 13 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис - 3 (а.с. 22). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0896 га, кадастровий номер 1423055700:03:001:0105, розташованої на території Лиманської міської ради Донецької області (Кіровської селищної ради Краснолиманського району Донецької області), яка належала [PERSON] на підставі рішення 05 сесії IV скликання Кіровської селищної ради від 30 січня 2003 року № 4/5-31 (а.с. 24). Єдиним спадкоємцем вказаної земельної ділянки був рідний брат померлої [PERSON], [INFO], який у встановленому законом порядку прийняв спадщину (а.с. 37). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням в частці грошового внеску з належними відсотками індексаціями та компенсаціями, що належало померлій [PERSON] на підставі ощадних книжок, виданих філією Ощадбанку № 2870/030 міста [PERSON] (а.с. 25), однак, свідоцтво про право на спадщину в частці земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0896 га, кадастровий номер 1423055700:03:001:0105, розташованої на території Лиманської міської ради Донецької області (Кіровської селищної ради Краснолиманського району Донецької області), яка належала [PERSON] на підставі рішення 05 сесії IV скликання Кіровської селищної ради від 30 січня 2003 року № 4/5-31, за життя не отримав. [PERSON] був чоловіком заявниці [PERSON], що підтверджується наданою заявницею копією рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 вересня 2017 року (а.с. 28). [PERSON] помер 24 липня 2016 року, що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 947630, виданого 27 липня 2016 року Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис - 651 (а.с. 23). Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 37), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину (земельну ділянку) постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори їй було відмовлено, в зв"язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності [PERSON] на земельну ділянку, оскільки він не оформив своїх спадкових прав (а.с. 20 зворот). Крім того, документально не підтверджується факт родинного зв"язку між [PERSON], якій належала на праві власності земельна діляка, та її рідним братом - [PERSON], який не отримав свідоцтва про право на спадщину в частці цієї земельної ділянки. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наступним. Згідно інформації, наданої 11 жовтня 2017 року Лиманським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актові записи про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в архіві не значаться, оскільки в зв"язку із закінченням терміну зберігання у відділі передані на зберігання до Державного обласного архіву (а.с. 50). Однак, позивачем були надані суду копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] Так, в свідоцтві про народження [PERSON] серії ІІІ-НО № 441536, виданого 10 січня 1978 року, в графі "мати " записана російською мовою "Серокурова Евдокия Макаровна", а в свідоцтві про народження [PERSON], серії IV-НО № 258361, виданого 13 березня 1979 року, - "Серокурова Авдотья Макаровна" (а.с. 21). Тобто прізвище та по батькові матері співпадають. Крім того, як в свідоцтві про народження [PERSON], так і в свідоцтві про народження [PERSON] батьком записана одна і та ж сама особа - [PERSON]. Згідно відомостей, наданих 21 вересня 2017 року Лиманською державною нотаріальною конторою, окрім [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] ніхто не звертався. Він же і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 11 липня 2007 року за № 3587 на грошовий вклад (а.с. 37). Крім того, у вказаному свідоцтві про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, посвідченого 11.07.2007 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] вказаний як "брат" померлої [PERSON] (а.с. 25). Тобто, вказані документи та докази свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою відповідно. Крім того, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON], який пояснив, що багато років знав як заявницю так і її чоловіка [PERSON] та наполягав на тому, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] Тобто жодних сумнівів у їх родинних відносинах не існує. Згідно до ст.ст. 234,256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Крім того, відповідно до п. 7. постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до п.1 ст. 273 ( 1502-06 ) ЦПК (ст. 256 в редакції 2004 року) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Від встановлення факту родинних відносин між [PERSON], померлою 30.12.2006 року, та [PERSON], померлим 24.07.2016 року, залежить виникнення у заявниці [PERSON] права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт родинних відносин повністю доведений, бо досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що [PERSON], який помер 24.07.2016 року, дійсно є рідним братом [PERSON], яка померла 30.12.2006 року, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved