Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

25 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Билбасівської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] На час смерті спадкодавця спадкоємцями за законом були їх діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Діти на час смерті спадкодавця не проживали з ним, не були зареєстровані та не подавали заяви про прийняття спадщини. [INFO] помер її син [PERSON], [INFO] помер [PERSON]. [PERSON] не пред'являє вимог щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок належав йому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 28 грудня 1958 року. Рішенням Слов'янської районної ради № 401 від 24 грудня 1958 року було виділено земельну ділянку площею 907 кв.м. для будівництва житлового будинку. Крім того, відділом комунального господарства Слов'янської районної ради № 45 було надано дозвіл на проведення будівельних робіт. Будівництво було завершено у 1965 році. Постановою державного нотаріусу другої державної нотаріальної контори від15 листопада 2013 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. У зв'язку з цим, просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутності, за участі її представника, позовну заяву підтримала, з підстав наведених в ній, просила її задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов своєї довірительки підтримала, з підстав, наведених в позовній заяві, та пояснила, що будинок побудований її батьком [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання у шлюбі. На час відкриття спадщини [PERSON] , як дружина померлого [PERSON] прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із ним на час відкриття спадщини. Визнала, що дійсно син [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви про її прийняття, однак помер, а право на спадщину не оформив. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її довірителька, оскільки вона постійно проживала із ним на час відкриття спадщини. Треті особи не проживали із [PERSON] на час відкриття спадщини, що встановлено рішенням суду від 03 вересня 2014 року. У зв'язку з наведеними обставинами, а також оскільки її довірительці відмовле5но у видачі свідоцтва про право на спадщину, просить суд визнати право власності на спірний житловий будинок за її довірителькою на 2/4 частки, як частку у спільному майні подружжя, на ? частку, як за спадкоємицею після смерті [PERSON], та на ? частку після смерті [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечував. Треті особи в судове засідання не з'явилися, хоч були повідомлені про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє із наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Билбасівка Слов'янського району Донецької області помер чоловік позивачки [PERSON] (а.с. 22). Позивачка являється дружиною померлого, у відповідності до свідоцтва про одруження, шлюб зареєстрований у 1952 році(а.с.14). Після смерті чоловіка позивачка прийняла спадщину, як спадкоємиця першої черги, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкоємцем, що стверджується даними будинкової книги та паспорта громадянина(а.с.23-35, 37). У відповідності до даних спадкової справи спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON], який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини(а.с.56) [INFO] [PERSON] помер (а.с. 20). Згідно із відповіддю нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася(а.с.80) За змістом довідки про склад сім'ї на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] із [PERSON] були також зареєстровані [PERSON], [PERSON], повнолітні син [PERSON] та дочка [PERSON](а.с.72). У відповідності до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2014 року, встановлений факт непроживання на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із спадкодавцем [PERSON].(а.с.95-97). Рішення суду набуло чинності 17 вересня 2014 року, а тому суд приймає встановлені цим рішенням обставини такими, що не підлягають доказуванню у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України. Під час проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON] побудували домоволодіння [NUMBER], яке складається із житлового будинку літер житлового будинку "А-1", загальною площею 71,3 кв.м., житловою площею 461,1 кв.м., льоху літер "Б", літньої кухні літер "Г", сараю літер "В", сараю літер"Е", розташоване по [ADDRESS] Наведена обставина стверджується договором від 28 грудня 1958 року, [PERSON] отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 907 кв.м. (а.с. 15-16), рішенням виконавчого комітету депутатів трудящих Слов'янської районної ради № 401 від 24 грудня 1958 року, за яким [PERSON] було відведено під індивідуальне будівництво житлового будинку земельну ділянку площею 907 кв.м. (а.с. 17), актом від 28 лютого 1959 року, згідно з яким [PERSON] було виділено у натурі земельну ділянку площею 907 кв.м. під будівництво житлового будинку (а.с. 19), а також звідним актом вартості споруд та побудов(а.с.38-43) За змістом довідки КП «БТІ» та довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, право власності на спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], не зареєстроване. Вказані факти сторонами не оспорюються ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. В зв'язку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. За змістом ст. ч.4 ст. 3 ЗУ "Про держану реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обмежень", права на нерухоме майно, які виникли до вступу в силу даного закону, визнаються дійсними, у випадках відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, спірний житловий будинок був збудований у 1965 році. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно приписів до п.3.2, розд.3 ч. 36 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженого Наказом Держбуду України № 217 від 24 травня 2001 року, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садиби) житлові будинку, побудовані до 05 серпня 1992 року. Таким чином, з моменту побудови громадянином у 1965 році житлового будинку, цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Наведена правова позиція також зазначена у Постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року № 6-137цс13. Як достовірно встановлено у судовому засіданні на час побудови будинку позивачка [PERSON] перебувала із померлим [PERSON] у шлюбі з 1952 року. У відповідності до норм Сімейного кодексу України від 1926 року, визнавалось, що майно набуте під час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Отже позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги, а також має право на ? частку в спільному майні подружжя. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини прийняв спадщину син позивачки та спадкодавця [PERSON] - [PERSON], який не оформив своїх прав на спадщину після смерті [PERSON] та помер [INFO]. За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації(ст.. 1299 ЦК). Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що ? частка спірного будинку увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] в силу ст. 1218 ЦК України. У відповідності до матеріалів спадкової справи інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Згідно із паспортними даними та довідки про склад сім'ї, позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із своїм сином [PERSON]. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не виявлено, оскільки за даними нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, а за рішення суду встановлений факт непроживання третіх осіб на час відкриття спадщини після [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене, судом встановлено, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом, як у розумінні діючого на час його побудови законодавства, так і у відповідності до норм Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженого Наказом Держбуду України № 217 від 24 травня 2001 року ) і що на момент смерті як спадкодавця [PERSON], так і спадкодавця [PERSON] цей будинок був повністю збудований, проте позивачка не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування та як частку у спільному майні подружжя відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. У зв'язку з цим, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а також про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на цей будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON] на ? частку будинку, після смерті [PERSON] на ? частку будинку, та на 2/4 частки, як на частку у спільному майні подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved