Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 90\~000 грн. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що 09.09.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN6KNN00000001 про надання кредиту в сумі 25 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. У зв'язку із порушенням відповідачем свого зобов'язання станом на 15.01.2016 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 90\~000 грн. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з'явився, звернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги ним підтримані повністю. Відповідач в судове засідання не зявилась, звернувшись до суду із письмовим запереченням на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та подала заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені. Заслухавши пояснення представника відповідача, ослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 09.09.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір №DN6KNN00000001 про надання грошових коштів в сумі 25 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із порушенням відповідачем свого зобов'язання та згідно з наданим розрахунком (а.с.4-5) станом на 15.01.2016 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 90\~000 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 24 207 грн. 01 коп.; по процентах за користування кредитом 20 857 грн. 47 коп.; по комісії за користування кредитом 1\~378 грн. 51 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 43\~557 грн. 01 коп. Ухвалою суду від 24.01.2017 на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 24\~207 грн. 01 коп., стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 20\~857 грн. 47 коп. та стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 1\~378 грн. 51 коп. (а.с.100). Як вбачається з матеріалів справи ЗАТ КБ «ПриватБанк» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у зв'язку із зміною типу банку і є його правонаступником (а.с.15). У судовому засіданні представником відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності (а.с.97). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Суд зазначає, що цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність у відповідності до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5\~ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 259 ЦК України). Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (зворотній бік а.с.6). \~\~\~\~ Як вбачається з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (а.с.7-9), останні не містять підпису позичальника [PERSON], що ставить під сумнів ознайомлення відповідача в момент укладання договору саме з цими ж Умовами, які й були надані до суду. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові за № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, виходячи з правового аналізу ст.ст.207,259 ЦК України, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, щоб підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Таким чином, належних та допустимих доказів, а саме письмового договору, скріпленого підписами сторін, про збільшення позовної давності банком не представлено, а отже й відсутні підстави вважати, що банк звернувся в межах строків позовної давності. У контексті ст.60 ЦПК України позивач не надав суду інших доказів того, що відповідач ознайомився з пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та дав згоду на збільшення строку позовної давності. Відповідно до заяви позичальника від 09.09.2008 відповідачу надано строковий кредит у сумі 25 000 грн. на строк 60 місяців, по 06.09.2013 включно (зворотній бік а.с.6). З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідачу нараховано пеню за період з 15.11.2008 по 15.01.2016 у сумі 43\~557 грн. 01 коп. Згідно даних на конверті, що міститься у матеріалах справи, позовна заява відправлена 05.02.2016 за допомогою поштово-логістичного оператора «Міст Експрес» (зворотній бік а.с.20). З огляду на ці обставини та на підставі ч.2\~ст.258 ЦК України позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором №DN6KNN00000001 від 09.09.2008 у сумі 43\~557 грн. 01 коп. належать до задоволення частково, а саме: за період з 05.02.2015 по 05.02.2016 у сумі 7\~661 грн. 17 коп., у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial