Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

02.05.2018 року адвокат [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником двокімнатної квартири номер [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1501985780000), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №116714574 від 12.03.2018 (п. 1 Додатку); та свідоцтвом про придбання нерухомого майна з електронних торгів від 06.03.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є. (п. 2 Додатку) на підставі ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 47 Закону України "Про іпотеку", на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги, затвердженого Начальником Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Вишневським Ю.А. 02.05.2018 року автоматичним розподілом справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. (а.с.43). 18.05.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі (а.с.52). 18.05.2018 року ухвалою суду розгляд справи визначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подавати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень та відповіді на відзив. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідачів не надходили. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачі та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, розглянувши письмові докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, позивач на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №116714574 від 12.03.2018 (п. 1 Додатку); та свідоцтвом про придбання нерухомого майна з електронних торгів від 06.03.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є. (п. 2 Додатку) на підставі ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 47 Закону України "Про іпотеку", на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги, затвердженого Начальником Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Вишневським Ю.А. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №1415814 від 01.10.2016 щодо місця проживання [PERSON], сторінок 1-3, 10, 11 паспорта [PERSON] серії [NUMBER] в квартирі, що належить позивачу зареєстровані відповідачі. Відповідно до ст. 391 Цивільно-процесуального кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 150 Житлового кодексу України, передбачає громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що вище вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійснення права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про виселення; 5) про оголошення фізичної особи померлою. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якідії, які не суперечать закону. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що двокімнатна квартира номер [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1501985780000) є особистою власністю позивача. Відповідачі, залишаючись зареєстрованими у вказаній квартирі, перешкоджають позивачу в користуванні належною йому власністю в повному обсязі, а тому суд визнає вимоги позову обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому на підставі викладеного та

Outcome: approved