Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] пред'явив в суді позов до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]). Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS] Спадкоємцем майна після смерті батька за законом є він - [PERSON] як син спадкодавця та його мати [PERSON] як дружина померлого, яка від прийняття спадщини та частки спільного майна подружжя відмовилась в установленому законом порядку. Спадщину він прийняв шляхом подачі заяви до Шаргородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок він не має можливості, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори йому було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, що є перешкодою для оформлення спадкових прав на вказаний будинок. [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року його батька - [PERSON] на житловий будинок під літерою "А" загальною площею 59,4 м. кв., в тому числі житловою площею 43,3 м. кв., з верандою "а", літньою кухнею "Б", сараєм "В", входом в підвал "в", погребом "В1", огорожею "1-3", загальною вартістю 27010 грн., які знаходяться на [ADDRESS] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. До суду надійшла заява від його представника [PERSON] про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.78). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але від секретаря Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнає (а.с.50). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності . Щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у позові, не заперечує (а.с. 46). За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області [INFO] року (а.с.9), який по день смерті проживав і був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області №355 від 14.09.2017 року за №355 (а.с.10), згідно з якою відповідно до запису в погосподарській книзі сільської ради №2 особовий рахунок [NUMBER], з померлим на день смерті була зареєстрована його дружина [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається у тому числі із житлового будинку під літерою "А" загальною площею 59,4 м. кв., в тому числі житловою площею 43,3 м. кв., з верандою "а", літньою кухнею "Б", сараєм "В", входом в підвал "в", погребом "В1", огорожею "1-3", загальною вартістю 27010 грн., які знаходяться на [ADDRESS] Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - позивач по справі [PERSON] Інші спадкоємці - дружина померлого [PERSON] - [PERSON] та його дочка [PERSON] від прийняття спадщини та частки в спільному майні подружжя відмовились, що вбачається із оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 1101/08 до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а. сп. спр. 2-4). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що свідоцтво про право власності на домоволодіння в матеріалах технічного паспорту відсутнє (а.с.14 -16). Відповідно до довідки виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 15.08.2017 року № 260 житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] належав [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.12). Згідно довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 29.08.2017 року за №357 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.13). Відповідно до рішення 13 сесії 21 скликання Івашковецької сільської Ради народних депутатів від 29.12.1993 року, [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.32). На зазначеній земельній ділянці знаходиться спадковий будинок. Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніна О.О. від 13.09.2017 року позивачеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], відмовлено. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.7). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] та зі звіту №264-030917 про оцінку житлового будинку вбачається, що спадкове домоволодіння складається із житлового будинку, 1957 року забудови під літерою "А" загальною площею 59,4 м. кв., в тому числі житловою площею 43,3 м. кв., з верандою "а", літньою кухнею "Б", сараєм "В", входом в підвал "в", погребом "В1", огорожею "1-3". Загальна вартість нерухомого майна становить 27010 грн. (а.с. 14 - 25). Таким чином, факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку по [ADDRESS] підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими і перевіреними судом. При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця [PERSON] на момент закінчення будівництва, зокрема зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Закону України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року" Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постанову Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українські РСР", Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 - 24. За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухоме та рухоме майно. Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Рішенням виконавчого комітету Шаргородської районної ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року № 244 "Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району зобов'язано виконкоми сільських рад забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах Шаргородського району Вінницької області [PERSON] був головою двору, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], до складу якого входить і житловий будинок з господарськими будівлями, 1957 року забудови, що підтверджується даними погосподарських книг (а.с.26-30). Відповідно до довідки виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за № 355 від 14.09.2017 року, [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, відповідно до запису у погосподарській книзі сільської ради №2 особовий рахунок був зареєстрований та проживав в [ADDRESS]. З померлим на день смерті була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] (а.с.10). Таким чином, на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок по [ADDRESS] Вінницької області було набуто та посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому зазначений житловий будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1269, 1270, 1276 ЦК України. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини. В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право позивача [PERSON] на отримання у власність спадкового майна порушено і підлягає судовому захисту. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved