Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 03 березня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL22468. Відповідно до умов даного договору позивач надав [PERSON] на підставі кредитної заявки кредит у розмірі 7 000 дол. США, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати, повернути позивачу суму отриманого кредиту та сплатити плату за користування кредитом. Зазначено, що 10 січня 2012 року ПАТ "Універсал Банк" стало відомо, що [INFO] року позичальник помер. Зобов'язання за кредитним договором залишилися невиконаними. Вказали, що відповідно до ст. 1281 ЦК України, 06 березня 2012 року позивач направив до Першої київської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців боржника [PERSON], яку потім було направлено за належністю до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, яка у червні 2012 року листом повідомила, що претензію неможливо довести до спадкоємців померлого, оскільки свідоцтва про право на спадщину видані. Позивач у позовній заяві вказує, що у паспорті позичальника зроблено відмітку про наявність у нього доньки - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, а [PERSON] свої зобов'язання не виконав, беручи до уваги ст. 1281 ЦК України, ПАТ "Універсал Банк" просив стягнути з спадкоємця [PERSON] на свою користь суму грошових коштів у розмірі 7 146, 05 дол. США, що еквівалентно 57 095 грн. 51 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з тих же підстав просила його задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні. Крім того, просили застосувати строк позовної давності, оскільки ПАТ "Універсал Банк" дізнався про смерть позичальника [PERSON] 03 червня 2009 року, який на той момент вже протягом 10 місяців не виконував свій обов'язок за кредитним договором, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2014 року, тобто з пропуском позовної давності у 2 роки (а.с. 151). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» є повним правонаступником ВАТ «Універсал Банк». Як встановлено у судовому засіданні, 03 березня 2008 року між позивачем [PERSON] був укладений кредитний договір № СL 22468 (а. с. 6-8). Відповідно до п. 1.1. даного договору Кредитор зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а Позичальник зобов'язується погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком 1 та Додатком 2. Згідно Додатку 1 до кредитного договору [PERSON] на підставі кредитної заявки було надано кредит у розмірі 7 000 дол. США, строком до 25.02.2015 року з процентною ставкою 24% річних (а.с. 9). У позовній заяві ПАТ «Універсал Банк» вказує, що 10 січня 2012 року йому стало відомо, що [INFO] року позичальник помер (а.с. 14). Зобов'язання за кредитним договором залишилися невиконаними. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 06 березня 2012 року позивач направив до Першої київської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців боржника [PERSON] (а.с. 15), яку потім було направлено за належністю до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 17). У червні 2012 року Шістнадцята київська державна нотаріальна контора листом повідомила, що претензію неможливо довести до спадкоємців померлого, оскільки свідоцтва про право на спадщину видані (а.с. 18). Позивач у позовній заяві вказує, що у паспорті позичальника зроблено відмітку про наявність у нього доньки - [PERSON], [INFO] (а.с. 19-20). Звертаючись в суд з даним позовом ПАТ «Універсал Банк» посилався на те, що [PERSON], на підставі ст. 1282 ЦК України, як спадкоємець [PERSON] зобов'язана задовольнити вимоги кредитора, а саме сплатити заборгованість на їх користь, яка виникла у [PERSON] станом на 10.01.2012 року у розмірі 7 146, 05 дол. США, що еквівалентно 57 095 грн. 51 коп. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до статті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У судовому засіданні [PERSON] просила застосувати строк позовної давності, оскільки банк дізнався про смерть її батька (позичальника) ще у червні 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2014 році (а.с. 151). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів спадкової справи померлого [PERSON] (а.с. 57-91) останній помер [INFO] року (а.с. 62). 22 травня 2009 року державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори звернувся до ПАТ "Універсал Банк" з запитом щодо надання інформації про рахунки клієнта, у зв'язку з його смертю. Листом від 03 червня 2009 року позивач надав державному нотаріусу довідку про залишок коштів померлого на картковому рахунку (а.с. 71 зворот). Отже строк позовної давності почав свій перебіг 22.05.2009 року та сплив 22.05.2012 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 01 вересня 2014 року. Таким чином, на момент пред'явлення даного позову ПАТ "Універсал Банк" пройшло більше двох років з моменту початку перебігу строку позовної давності, тобто сплив строк позовної давності. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що під час розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, про застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, згідно якого сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи пропуск позивачем строків звернення до суду за захистом своїх прав та наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed