Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

30 березня 2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника - адвоката [PERSON], до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору про надання послуг, укладеного 25 квітня 2017 року, та стягнення суми завдатку в розмірі 4500,00 грн. та судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 квітня 2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір, предметом якого є виготовлення та поставка металопластикових конструкцій. Згідно умов договору виконавець - ФОП [PERSON] взяв на себе зобов'язання доставити виготовлені (під замовлення за індивідуальними розмірами і індивідуальної конфігурації) металопластикові конструкції, а замовник - [PERSON] взяв на себе зобов'язання оплатити і прийняти готові вироби. При укладенні договору [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] завдаток у розмірі 4500,00 грн., про що зазначено у договорі. Протягом 2-х місяців з дня укладення зазначеного договору [PERSON] очікував виконання умов договору - виготовлення та поставлення металопластикових конструкцій, при цьому неодноразово звертався до ФОП [PERSON] з вимогою виконання вимог договору, проте це результатів не дало. Із зазначених підстав він був вимушений звернутися до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з відповідною заявою, за результатами розгляду якої йому було роз"яснино його право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав у позовному провадженні. Вважає, що оскільки ФОП [PERSON] не були виконані умови договору: виготовлено та поставлено металопластикових конструкцій, а тому наявні наслідки порушення умов договору - розірвання договору та повернення завдатку. Позивач та його представник, кожен в окремості, у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність. Відповідач ФОП [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що після укладення договору з позивачем ним на виконання умов договору були виготовлені (під замовлення за індивідуальними розмірами і індивідуальної конфігурації) металопластикові конструкції, проте їх доставка мала відбутися після оплати [PERSON] частини несплачених коштів, тобто для доставки та монтажу виготовлених виробів [PERSON] повинен був доплатити 2820,00 грн. Після виготовлення (під замовлення за індивідуальними розмірами і індивідуальної конфігурації) металопластикових конструкцій він повідомив [PERSON] про необхідність внесення залишкової частини коштів, на що останній повідомив, що не буде сплачувати ще кошти, оскільки є інші виробники, які готові виготовити такі ж металопластикові конструкції, але дешевше, та вимагав повернути суму завдатку. Внаслідок не сплати 2820,00 грн., тобто не виконання замовником умов договору ним металопластикові конструкції не поставлені до теперішнього часу. У разі внесення коштів у розмірі 2820,00 грн., що передбачено договором, він готовий поставити та провести монтаж металопластикови конструкцій позивачеві протягом 14 робочих днів. Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. (а.с. 23-24) Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача та його представника, відповідача, кожного в окремості, наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного. Закон України «Про захист прав споживачів», із наступними змінами і доповненнями, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги /п.3/, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22). Згідно ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Наслідки порушення умов договору щодо строків виконаних робіт передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України в межах здійснення замовником права перевірки у будь-який час ходу та якості роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Згідно ч.1 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах. Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору. Відповідно до ч.14 ст.8 ЗУ "Про захист прав споживачів" та пп.4 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" саме на продавця, виготівника (підприємство, яке виконує їх функції) покладено обов'язок довести, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання. Отже, міжнародними правовими актами, які є частиною національного законодавства України, передбачено, що споживач перебуває у нерівних умовах порівняно із виконавцем послуг, а тому саме на відповідача покладено обов'язок по доведенню факту належного виконання ним взятих на себе зобов'язань та по спростування вимог споживача, висунутих у претензії. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 квітня 2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір, предметом якого є виготовлення та поставка металопластикових конструкцій. (а.с. 6) Згідно п. 2.1 Договору від 25.04.2017р. вартість виробів складає 7320,00 грн. Згідно п. 3.3 Договору від 25.04.2017р. замовник зобов"язується сплатити вартість замовлення, що складає 7320,00 грн. Згідно п. 3.4 Договору від 25.04.2017р. після виконання п. 3.3 Договору виконавець зобов'язується доставити виготовлені вироби на протязі 14 робочих днів. Згідно п. 4.1 Договору від 25.04.2017р. у разі невиконання замовником п. 3.3 Договору виконавець має право не доставляти вироби до моменту виконання замовником п. 3.3 Договору. Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів та встановлено у судовому засіданні [PERSON] сплатив на виконання умов договору від 25.04.2017р. лише завдаток у розмірі 4500,00 грн. від загальної суми договору - 7320,00 грн. Таким чином, що ФОП [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а посилання позивача на істотне порушення відповідачем умов договору, порушення Закону України „Про захист прав споживачів" та завдання майнової шкоди є необґрунтованими. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Outcome: dismissed