Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

22 квітня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, зазначаючи, що вона і відповідач у справі є батьками малолітніх дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. З 2009 року [PERSON] проживає від неї і дітей окремо, не виконуючи при цьому жодного з покладених на батьків обов'язків по вихованню і утриманню своїх неповнолітніх дітей, бо педагогічної, матеріальної, фінансової або іншої допомоги не надає. Відповідач веде аморальний спосіб життя, систематично зловживає спиртними напоями, принижує дітей, ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, які присуджені судовим рішенням з 2009 року, на теперішній час їй взагалі невідомо про місце проживання (перебування) відповідача у справі. Оскільки зазначене свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків, просила суд постановити судове рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав по відношенню їх малолітніх синів [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. При цьому суду пояснила, що у відповідача у справі утворилася велика заборгованість зі сплати аліментів на утримання синів, всі питання, пов'язані з вихованням і утриманням дітей, їй доводиться вирішувати самій, відповідач навіть не дає згоди на місце реєстрацію дітей, що унеможливлює їй отримувати на них допомогу від держави. Вона має всі умови для виховання дітей, бо вона має постійне місце проживання у [ADDRESS] Відповідач, навпаки, не цікавиться дітьми, не приділяє їм необхідної уваги, не допомагає їй фінансово утримувати дітей, не займається їх вихованням і духовним розвитком. Відповідач, участь якого в судовому засіданні забезпечена в порядку ст.158-1 ЦПК України в режимі відеоконференції, позовні вимоги позивача не визнав, пояснивши суду, що він засуджений Новоазовським райсудом Донецької області восени 2012 року до 3 років 4 місяців позбавлення волі, у зв'язку з чим він відбуває зазначене покарання у виправній колонії у м.Донецьку. До того, як він почав відбувати покарання, пов'язане з позбавленням волі, він утримував і дружину, і обох синів. На даний час він не має можливості спілкуватися і утримувати дітей, бо відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Він знає, що треба прописати дітей, він не чинить позивачу перешкод в цьому, але ж вона не зверталася до нього з таким проханням, хоча знала про те, що стосовно нього була порушена кримінальна справа, приїздила разом з ним до суду у кримінальній справі, знала, що він засуджений до позбавлення волі. Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд вирішити спір відповідно до добутих у судовому засіданні доказів, надавши суду висновок про недоцільність позбавляти батьківських прав відповідача з метою зберегти біологічну родину і зв'язок між батьком і його малолітніми синами. Прокурор у судовому засіданні просив суд зважити на те, що жодної підстави для позбавлення батьківських прав відповідача позивачем не наведено ні в позовній заяві, ні надано жодного доказу цьому і в судовому засіданні. У зв'язку з зазначеним просив відмовити позивачу у позові. Суд, вислухав у судовому засіданні сторони, представника третьої особи, беручи до уваги міркування прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони у справі є батьками двох малолітніх синів [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] (а.с.10-11). Шлюб між сторонами розірваний 27 січня 2009 року за рішенням суду (а.с.12). З характеристик [PERSON] з дитсадка і [PERSON] зі школи судом встановлено, що позивач зараз перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, мати приділяє дітям достатньо уваги для їх виховання, загального і духовного розвитку (а.с.14). З характеристики з місця проживання позивача судом встановлено, що [PERSON] характеризується позитивно, з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, який не має дати його складання, судом встановлено, що до складу родини позивача у справі крім неї, двох її синів і співмешканця входить малолітня дочка 2012 року народження, будинок у [ADDRESS] перебуває в задовольнімо стані, діти виховані та доглянуті (а.с.16-17). З довідки відділу ДВС Новоазовського райуправлівння юстиції на а.с.20-21 судом встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 32014,12 грн.. З копії вироку Новоазовського райсуду і повідомлення начальника УВП №124 м.Донецька судом встановлено, що [PERSON], засуджений Новоазовським райсудом 05 вересня 2012 року за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у ВК-124 м.Донецька з січня 2013 року (а.с.29;45-49). Відповідач зареєстрований постійно у [ADDRESS] постійно з 2006 року (а.с.26). Згідно з ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України), при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно висновку служби у справах дітей Новоазовської районної державної адміністрації від 26 червня 2014 року судом встановлено, що у зв'язку з тим, що [PERSON] не відмовляється і не відмовлявся від своїх синів, не має на даний час можливості приділяти їм уваги у зв'язку з відбуванням покарання у вигляді позбавлення волі, орган опіки і піклування в даному випадку вважає недоцільним ставити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх синів [PERSON] і [PERSON] (а.с.44). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57- 60 ЦПК України. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини регулюється статтею 157 СК України, де зазначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Виходячи з інтересів дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги обставини тимчасового залишення дітей відповідачем (наявність судимості у вересні 2012 року до міри покарання у вигляді позбавлення волі), враховуючи висновок органу опіки та піклування Новоазовської райдержадміністрації, що відповідач є біологічним батьком двох малолітніх синів [PERSON] і [PERSON], з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно з яким позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, суд вважає, що підстав позбавляти відповідача батьківських прав відносно його малолітніх синів немає. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог суд за правилами ст.88 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» не стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати зі сплатою судового збору в сумі 243,60 грн..

Outcome: dismissed