Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою до відповідача КЗ «Молочанська районна лікарня» Токмацької районної ради Запорізької області та просить поновити її на посаді зубного лікаря в Комунальному закладі «Молочанська районна лікарня» Токмацької районної ради Запорізької ради, також просить стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2017 року по день поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог покладається на те, що вона працювала в Комунальному закладі «Молочанська районна лікарня» Токмацької районної ради на посаді зубного лікаря з 09.08.1965 року. Адміністрацією закладу 14.03.2017 року був виданий наказ за № 30 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників КЗ «Молочанська РЛ». Згоди на звільнення у зв'язку з скороченням штату вона не давала. Наказом головного лікаря [PERSON] від 15.05.2017 року вона була звільнена з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що адміністрація закладу в особі головного лікаря не законно її звільнили. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також іншим категоріям працівників. Таким чином, відповідач при скороченні чисельності штату повинен був порівняти кваліфікацію та продуктивність праці всіх зубних лікарів. Проте відповідач пішов іншим шляхом. При звільненні керувався не приписами ст. 42 КЗпП України, а власними бажаннями та особистою прихильністю. Відповідно до запису в трудовій книжці з 13.05.2009 року вона переведена працювати на 0,5 тарифної ставки на посаді зубного лікаря. Інші лікарі мають 2 ставки. Звільнили тільки її. Іншу роботу керівництво закладу не пропонувало. Таким чином, керівництво скоротили її 0,5 ставки при цьому взагалі не звернули увагу на ставки іншого лікаря. Вона має статус «дитина війни», пропрацювала на одній посаді 52 роки. Не має жодного дисциплінарного стягнення. Відповідно до ст. 5 Закону «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни надаються такі пільги: право на переважне залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 21 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, тендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров'я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов'язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов'язаними з характером роботи або умовами її виконання. Крім того, з 15.05.2017 року по 13.06.2017 рік вона знаходилася на курсах підвищення кваліфікації, про що свідчить путівка за № 1665 підписана керівником установи ([PERSON]Р.); свідоцтва № 10088 до диплома, де зазначений заклад в якому вона проходила підвищення кваліфікації, а саме: КВНЗ «Запорізький медичний коледж» ЗОР Відділення післядипломної освіти молодших спеціалістів з медичною та фармацевтичною освітою. Спеціалізація «Стоматологія» (зубні лікарі). Тривалість циклу: 1 місяць 15.05.2017 по 13.06.201 7 рік. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9 Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Отже, в день звільнення її з посади вона не знаходилася на робочому місці, а перебувала на курсах підвищення кваліфікації. Сам керівник закладу підписав їй путівку на курси, їй не було відомо, що керівництво закладу не склало відносно неї наказ про відрядження, так як [PERSON] особисто сказав, що наказ буде. Крім того, 15.05.2017 року це є перший день курсів. Проводяться вони один раз на рік. Явка на них є обов'язкова. Тому, вона не могла не бути на цих курсах, оскільки путівка підписана керівником установи інших документів від закладу не потрібно. Після проходження курсів вона прийшла на робоче місце. Керівнику пред'явила всі необхідні документи, що підтверджують її знаходження на курсах. [PERSON] її усно повідомив про звільнення і не допустив до роботи. Вона звернулася щодо його неправомірних дій до Головного управління держпраці у Запорізькій області, про що свідчить лист від 20.06.2017 р. Листом від 01.08.2017 року їй було повідомлено: під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що 14.03.2017 року відповідно до наказу від 14.03.2017 року № 30 про скорочення чисельності працівників КЗ «Молочанської районної лікарні» Токмацької районної ради Запорізької області її було попереджено про вивільнення з роботи з 15.05.2017 р. в зв'язку із скороченням посади зубний лікар. Від підписання наказу вона нібито відмовилася про що складено акт від 14.03.2017 року № 30. Згідно наказу від 15.05.2017 року № 10-0 її було звільнено 15.05.2017 р. з посади лікар зубний на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України. Від підписання наказу вона нібито відмовилася, про що 15.05.2017 року складений акт. Наказ про звільнення та трудову книжку їй не було вручено. На її домашню адресу відправлено лист повідомлення, що трудова книжка та наказ про звільнення знаходиться у відділі кадрів КЗ «Молочанська РЛ». Щодо її навчання та відпустки, вжитими заходами встановлено, що до керівництва КЗ «Молочанської районної лікарні» ТРР Запорізької області ніяких заяв від неї про відпустку не надходило та направлень на навчання по підвищенню кваліфікації їй не надавалось. При звільненні закладом їй не було вручено копії наказу про звільнення та трудової книжки. Заклад копію наказу про звільнення направив поштовим листом, який вона отримала 07.08.2017 року. Трудову книжку отримала 08.08.2017 року особисто. Відповідно до ст. 47 КЗпП у день звільнення працівника роботодавець зобов'язаний видати йому належно оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення, а також повністю з ним розрахуватися. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП виплата всіх належних працівникові коштів провадиться в день звільнення. Якщо ж у цей час його немає на робочому місці, кошти мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. Працівника письмово повідомляють про суму нарахувань напередодні виплати. Згідно зі ст. 44 КЗпП вивільненому працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Заклад не виконав вимоги встановлені законом. У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Тому, позивач просить поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Крім того, позивач пояснила, що наказ про скорочення штату працівників їй не показували та не вручали, ні особисто, ні в присутності свідків. 14.03.2017 року до неї в кабінет приходила секретар Влєзько Ю.М. та говорила, що в неї закінчився строк курсів підвищення кваліфікації, а їх заклад повинен проходити акредитацію, тому секретар сказала, що вона звільнена, і що коли вона пройде курси підвищення кваліфікації, її знову візьмуть на роботу. Однак цього не сталось, вона пройшла курси підвищення кваліфікації, її звільнили, а на роботу брати знову наміру ніхто не має. Також, перед курсами підвищення кваліфікації вона зверталась до головного лікаря із заявою про надання їй відпустки, однак [PERSON] її не підписав, дану заяву вона не реєструвала, однак він підписав путівку на курси і пообіцяв, що пройде акредитація, вона пройде курси підвищення кваліфікації і він її поновить на роботі. Про скорочення мова взагалі не йшла. Представник відповідача КЗ «Молочанська районна лікарня» Токмацької районної ради Запорізької області, який також є третьою особою [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, надав суду письмові заперечення, відповідно до яких [PERSON] працювала на посаді зубного лікаря, яка відноситься до середнього медичного персоналу, відповідно до Наказу МОЗ України № 33 від 23.02.2000 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я», який був скасовано у відповідності до Наказу МОЗ України від 02.09.2016 року № 928 «Про втрату чинності наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23 лютого 2000 року № 33, а саме відповідно до пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, та з метою надання керівникам закладів охорони здоров'я та їх власникам (головним розпорядником коштів) більшої автономії в прийнятті рішення щодо формування та затвердження штатних розписів цих закладів, виходячи з їх функцій та обсягу медичної допомоги. Також беручи до уваги, що в КЗ «Молочанська районна лікарня» працює лікар стоматолог, що має вищу медичну освіту та обслуговує населення м. Молочанськ та прилеглих сіл. Відповідно до Наказу МОЗ України від 25 грудня 1992 року N 195 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю» визначено, що фахівці з середньою спеціальною освітою, що допущені до роботи в установах охорони здоров'я до 1 січня 1993 року відповідно на посадах середніх медичних і фармацевтичних працівників, в порядку, передбаченому наказами МОЗ СРСР від 9 вересня 1964 р. N 496 (додаток 3), від 21 жовтня 1974 р. N 990 і від 13 липня 1989 р. N 418, зберігають право на допуск до роботи на посадах, які вони обіймали на 01.01.93 р. - подальший перехід на інші посади можливий тільки у відповідності з вимогами даного наказу. Перехід на посаду лікаря стоматолога вимагає наявність вищої медичної освіти, якої у позивача не має. Також згідно з пунктом 15 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров'я, який затверджено Наказом МОЗ від 29.03.2002 р. № 117, лікар зубний має такі завдання та обовязки: керується чинним законодавством України про охорону здоров'я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність закладів охорони здоров'я, організацію стоматологічної допомоги населенню; проводить первинне обстеження ротової порожнини та щелепно-лицевої ділянки; визначає необхідність спеціальних методів дослідження (лабораторних, рентгенологічних, цитологічних); відбирає медикаментозні препарати, готує суміші, пасти для лікування; проводить діагностику та надає першу допомогу при невідкладних станах; бере участь у моніторингу здоров'я населення, сприяє поширенню медичних знань серед населення; дотримується принципів медичної деонтології; веде лікарську документацію; постійно удосконалює свій професійний рівень. Також повинен знати: чинне законодавство та нормативні документи, що регламентують діяльність закладів охорони здоров'я; організацію стоматологічної допомоги населенню; права, обов'язки та відповідальність лікаря зубного; показники роботи лікувально-профілактичних установ, диспансерного нагляду та лікарського контролю; сучасну класифікацію, етіологію, патогенез захворювань ротової порожнини та щелепно-лицевої ділянки; пріоритетні технології, що застосовуються в сучасній стоматологічній практиці; послідовність надання невідкладної стоматологічної допомоги при гострих запальних процесах, травматичних пошкодженнях, кровотечах, а також допомоги при: анафілактичному шоці, гострій серцевій та дихальній недостатності, гіпоксії, набряку гортані, в разі попадання чужорідних тіл у дихальні шляхи, гіпертонічному синдромі; засоби індивідуального захисту від гострої респіраторної вірусної інфекції та особливо загрозливих інфекцій; правила безпеки під час роботи зі стоматологічною апаратурою; правила оформлення медичної документації; сучасну літературу за фахом. Крім того, існують певні кваліфікаційні вимоги. Лікар зубний вищої кваліфікаційної категорії: неповна вища освіта (молодший спеціаліст) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Стоматологія". Спеціалізація за профілем роботи. Підвищення кваліфікації (курси удосконалення тощо). Наявність посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 10 років. Лікар зубний І кваліфікаційної категорії: неповна вища освіта (молодший спеціаліст) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Стоматологія". Спеціалізація за профілем роботи. Підвищення кваліфікації (курси удосконалення тощо). Наявність посвідчення про присвоєння (підтвердження) І кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 7 років. Лікар зубний II кваліфікаційної категорії: неповна вища освіта (молодший спеціаліст) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Стоматологія". Спеціалізація за профілем роботи. Підвищення кваліфікації (курси удосконалення тощо). Наявність посвідчення про присвоєння (підтвердження) II кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 5 років. Лікар зубний: неповна вища освіта (молодший спеціаліст) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Стоматологія". Спеціалізація за профілем роботи. Без вимог до стажу роботи. Таким чином лікувати зуби в Україні зубний лікар не має права (крім невідкладних випадків, наприклад, видалити зуб, але лікування карієсу він законно робити не може), це може робити лише лікар-стоматолог. Крім того, [PERSON] зазначив, що путівку на курси підвищення кваліфікацій він не підписував, інших вільних посад у закладі не було, тому переведення на іншу посаду було неможливим. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial