Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про скасування рішення Грушівської сільської ради № 422 від 27 червня 2012 року "Про внесення змін до рішення № 173 від 07 липня 2011 року про зміну земельної ділянки з 0,19 га на 0,1646 га" та про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2013 року. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті свого діда [PERSON] та баби [PERSON], вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В будівельному паспорті на даний будинок, що був виданий [PERSON] зазначено, що під забудову житлового будинку виділена земельна ділянка площею 0,18 га. З схеми забудови присадибної ділянки [PERSON] (експлікації), яка є в наявності у будівельному паспорті, видно, що конфігурація цієї земельної ділянки прямокутної форми, та ширина прямокутника по всій довжині земельної ділянки складає 18 м., а довжина - 125 м. У зв'язку з її постійним користуванням земельною ділянкою, яка рахувалася за спадковим житловим будинком [ADDRESS], площею 0,2250 га, їй згідно рішення Грушівської сільської ради №24 від 06 грудня 2010 р. було надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування цього будинку. В цьому рішенні зазначено, що площа земельної ділянки буде уточнена після проведення контрольних обмірів. У 2010 році відповідачі [PERSON] та [PERSON] самовільно зайняли частину її земельної ділянки площею біля 0,03 га та встановили огорожу з металевої сітки, і на підставі рішення Грушівської сільської ради № 422 від 27 червня 2012 року приватизували земельну ділянку, площею 0,1646 га. Зазначає, що не згідна із даним рішенням, оскільки в відповідачі самовільно зайняли частину її земельної ділянки, площею біля 0,03 га, та порушили межу і межові знаки, які існували з часу забудови земельної ділянки моїми дідом і бабою. Тому ця самовільно зайнята частина земельної ділянки приватизована ними незаконно, та з порушенням межі і межових знаків, які існували з 1965 року. Просить скасувати рішення Грушівської сільської ради № 422 від 27 червня 2012 року "Про внесення змін до рішення № 173 від 07 липня 2011 року про зміну земельної ділянки з 0,19 га на 0,1646 га" та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексовий номер 2885055 від 24 квітня 2013 року - земельну ділянку площею 0,1646 га, за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 2124482000:03:001:0002, яке видане [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Представник відповідача - Грушівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно рішення виконкому Грушівської сільської ради № 7 від 21 серпня 1965 року та свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в [ADDRESS], площею 0,18 га (а.с. 9, 11). Із схеми забудови земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] вбачається, що її довжина становить 125 метрів, а ширина становить 18 метрів, тобто, площа становить 0,2250 га (а.с.8). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2012 року визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Цим же рішенням встановлено, і ніким не оспорювалось, що [PERSON] дійсно користується земельною ділянкою, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно витягу про державну реєстрацію прав, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.14). Із рішення Грушівської сільської ради № 24 від 06 грудня 2010 року вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.14). Згідно рішення Грушівської сільської ради № 422 від 27 червня 2012 року, [PERSON] та [PERSON] змінено розмір земельної ділянки з 0,19 га на 0,1646 га та надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі у сумісну власність даної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.16). Із Акту земельної комісії Грушівської сільської ради від 26 жовтня 2011 року вбачається, що земельна ділянка [PERSON] відгороджена сіткою сусідами [PERSON]. Зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дана сітка протягнута по старих межових знаках. Однак, дані межові знаки не відповідають схемі забудови земельної ділянки, яку представила [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтва про право власності, земельна ділянка [ADDRESS], площею 0,1646 га, належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2013 року [PERSON] зобов'язано усунути та повернути [PERSON] та [PERSON] самочинно захоплену земельну ділянку площею 0,0280 га в [ADDRESS]. Цим же рішенням встановлено, що [PERSON] користується земельною ділянкою, розміром 0,18 га в [ADDRESS] (а.с.33). Із акту земельної комісії Грушівської сільської ради від 20 серпня 2012 року, затвердженого рішенням сесії Грушівської сільської ради № 466 від 30 серпня 2012 року вбачається, що межові знаки між земельними ділянками [ADDRESS] ([PERSON]) та [ADDRESS] ([PERSON]) не порушені (а.с.66-67). Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 199 від 08 травня 2014 року фактична площа земельної ділянки [ADDRESS], якою користується [PERSON], становить 0,1885 га, а фактична площа земельної ділянки [ADDRESS], якою користуються [PERSON] та [PERSON], становить 0,1646 га. Площа земельної ділянки [ADDRESS], що зазначена в схемі забудови даної земельної ділянки не відповідає рішенню виконкому Грушівської сільської ради № 7 від 21 серпня 1965 року та свідоцтву на забудову садиби в сільських населених пунктах, згідно яких [PERSON] земельна ділянка під забудову виділена площею 0,18 га. Фактичні розміри земельної ділянки [ADDRESS], якою користується [PERSON] не відповідають площі, яка зазначена в рішенні виконкому Грушівської сільської ради № 7 від 21 серпня 1965 року та свідоцтву на забудову садиби в сільських населених пунктах. Розмір земельної ділянки [ADDRESS], якою користуються [PERSON] та [PERSON], є збільшений за рахунок земельної ділянки [ADDRESS], якою користується [PERSON], відповідно до схеми забудови присадибної ділянки [PERSON] в с. Грушово. Однак, розмір земельної ділянки [ADDRESS], якою користуються [PERSON] та [PERSON], не має збільшення площі за рахунок земельної ділянки [ADDRESS], якою користується [PERSON], відповідно до рішення виконкому Грушівської сільської ради № 7 від 21 серпня 1965 року та свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах (а.с.164-173). Із висновку судової земельно-технічної експертизи № 214 від 05 грудня 2014 року вбачається, що конфігурація земельної ділянки [ADDRESS], якою користується [PERSON] не відповідає конфігурації земельної ділянки, яка зазначена в схемі забудови присадибної ділянки [PERSON] в с. Грушово від 1965 року. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.ст.10, 11 цього ж Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.60 цього ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 16, 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він не тільки суперечить актам цивільного законодавства, але і порушує цивільні права або інтереси. За змістом ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 78 ЗК України 2001 року, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЗК України 2001 року громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ст. 125 ЗК України 2001 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України 2001 року передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.107 ЗК України 2001 року основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно ч.1 розділу Х Перехідні положення ЗК України 2001 року рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що рішення виконкому Грушівської сільської ради № 7 від 21 серпня 1965 року [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в [ADDRESS], площею 0,18 га. Із ст.188 ЗК УРСР 1922 року вбачається, що складений проект землеустрою пред'являється сторонами на плані і в натурі зі складанням особливого протоколу. При цьому землемір землевпорядник зобов'язаний всіляко прагнути до узгодження побажань сторін, не на шкоду, однак, вимогам землеустрою, вносячи в проект, у випадках необхідності, доцільні зміни та виправлення. Тобто, при визначенні меж земельної ділянки [PERSON] в натурі, яка була виділена йому рішенням виконкому Грушівської сільської ради № 7 від 21 серпня 1965 року в [ADDRESS], площею 0,18 га, мав бути складений проект землеустрою, який мав бути пред'явлений сторонам на плані та в натурі, і мав бути складений особливий протокол. Даний проект землеустрою та особливий протокол, які би визначали фактичні розміри і межі земельної ділянки в натурі, [PERSON], як спадкоємцем [PERSON], суду не представлено. Із ст. 20 ЗК УРСР 1970 року вбачається, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів Згідно ст.22 ЗК УРСР 1970 року приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Частинами 1, 5-7 ст. 17 ЗК України 1990 року визначено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Із ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно зі ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. У матеріалах справи відсутні передбачені ст.188 ЗК УРСР 1922 року, ст.ст. 20, 22 ЗК УРСР 1970 року, ст.ст. 22, 23 ЗК України 1990 року та ст. 125 ЗК України 2001 року докази, які б давали підстави вважати, що у позивача виникло право користування земельною ділянкою в [ADDRESS], або право власності на неї. Тобто, межі земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS], в натурі (на місцевості) не визначені, а відповідно відсутні будь-які докази того, що порушені будь-які права позивача зі сторони відповідачів. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що розмір земельної ділянки в [ADDRESS], якою користується [PERSON], визначений в натурі (на місцевості) схемою забудови земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS], оскільки дана схема щодо площі земельної ділянки (0,2250 га) не відповідає рішенню виконкому Грушівської сільської ради № 7 від 21 серпня 1965 року, свідоцтву про забудову садиби в сільських населених пунктах, згідно яких [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,18 га, та в розумінні ст.188 ЗК УРСР 1922 року, ст.ст. 20, 22 ЗК УРСР 1970 року, ст.ст. 22, 23 ЗК України 1990 року та ст. 125 ЗК України 2001 року не є документом, що підтверджує визначення меж земельної ділянки в натурі. Також, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що вона постійно користувалася земельною ділянкою в [ADDRESS], саме площею 0,2250 га, оскільки ці її твердження спростовуються висновками експертизи про фактичний розмір земельної ділянки та рішеннями Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2012 року та 29 травня 2013 року. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що в позовній вимозі позивача про скасування рішення Грушівської сільської ради № 422 від 27 червня 2012 року "Про внесення змін до рішення № 173 від 07 липня 2011 року про зміну земельної ділянки з 0,19 га на 0,1646 га" слід відмовити, оскільки дане рішення жодним чином не порушує права позивача. Також, не підлягає до задоволення позовна вимога про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексовий номер 2885055 від 24 квітня 2013 року - земельну ділянку площею 0,1646 га, за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 2124482000:03:001:0002, яке видане [PERSON] та [PERSON], оскільки дана позовна вимог є похідною, і відсутні будь-які підстави для її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed