Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 78 484,43 грн. та моральну шкоду в сумі 78 484,43 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працює в Державному підприємстві "Конструкторське бюро "Артилерійського озброєння" на посаді оператора верстатів з програмним керуванням 5 розряду, з посадовим окладом 14 700 грн. Щомісячно відповідач здійснював позивачу нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів - виплачував її. Станом на 26.05.2020 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 78 484,43 грн. Вказана сума була нарахована позивачу, однак не була виплачена. Також позивач зазначав, що у зв`язку зі значною затримкою заробітної плати він відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчуванні, що негативно впливає на відносини в родині. Вважає, що своїми незаконними діями ДП "Конструкторське бюро "Артилерійського озброєння" спричинило позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 78 484,43 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 17.06.2020 розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 32-33). 02.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача частково визнав позовні вимоги. Зазначав, що ДП "Конструкторське бюро "Артилерійського озброєння" входить до складу ДК "Укроборонпром", основним статутним завданням якого є виготовлення продукції військового призначення для потреб Міністерства оборони України. Протягом останніх двох років, внаслідок відсутності державного оборонного замовлення, підприємство перебуває в скрутному фінансовому становищі. Керівництвом вживаються всі можливі заходи задля забезпечення підприємства відповідними замовленнями та погашення існуючої заборгованості перед працівниками. Представник відповідача вказував, що 15.06.2020 року [PERSON] було частково погашено наявну заборгованість, та виплачено 7000,00 грн. Також зазначав, що у зв`язку з фактичною неможливістю погашення заборгованості через відсутність коштів на рахунку підприємства, та тривалістю фінансової кризи, працівник [PERSON] не був позбавлений можливості звільнитись із займаної посади за власним бажанням або за порушення умов трудового договору відповідно до п.3 ст. 38 КЗпП України з відповідною компенсацією. В зв`язку із зазначеним, представник відповідача вважає, що моральна шкода заявлена позивачем задоволенню не підлягає. Окрім того зазначав, що прямої вини підприємства у затримці виплати заборгованості по заробітній платі немає, оскільки затримка виплат зумовлена відсутністю фінансових надходжень. На підставі зазначеного, просив суд частково задовольнити вимоги позивача, з урахуванням часткового погашення заборгованості по заробітній платі. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працює в Державному підприємстві "Конструкторське бюро "Артилерійського озброєння" на посаді оператора верстатів з програмним керуванням 5 розряду, з оплатою праці згідно штатного розпису. Згідно довідки ДП "Конструкторське бюро "Артилерійського озброєння" від 26.05.2020 року №111 вбачається, що станом на 26.05.2020 року відповідачем було нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату в сумі 78 484,43 грн. Встановлено, що відповідачем було частково погашено заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу, а саме 15.06.2020 року виплачено 7000,00 грн. Разом з тим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 71 484,43 грн., що не заперечується відповідачем, про що вказано у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем борг по оплаті заробітної плати перед позивачем, виплачений не в повному обсязі, проти чого не заперечує відповідач, суд вважає вимогу позивача про стягнення заробітної плати обґрунтованою, доведеною та такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 71 484,43 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, яку позивач оцінює в 78 484,43 грн., слід зазначити наступне. Позивач зазначав, що у зв`язку зі значною затримкою заробітної плати він відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчуванні, що призвело до розірвання шлюбу. Також вказував, що завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цим сім`ї. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма законодавства містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. У трудових спорах обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди значно завищений позивачем, а тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 5000,00 грн. З огляду на зазначене, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1681,60 грн. (840,80 грн. за вимоги майнового характеру та 840,80 грн. за вимоги немайнового характеру).

Outcome: partial