Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів, узагальнені доводи інших учасників справи. Представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON], посилаючись на наступне. Діду позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON], а відповідно батькові відповідача [PERSON], [PERSON] виконкомом Сталінської райради депутатів було надано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] під забудову (договір на право забудови на зміну втраченого під час війни від 25.09.1950 року). [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER], а/з №18). Згідно заповіту від 10.02.1961 року він заповідав домоволодіння [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] і сину [PERSON] [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] та рідним братом відповідача [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.02.1968 року визнано право власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за заповітом в рівних частинах кожному за [PERSON] та [PERSON] Договором від 24.12.1968 року між співвласниками [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про порядок користування будинком та земельною ділянкою. Як вбачається з довідки КП "ХМБТІ" від 23.11.2007 року №1302200 житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] належав на праві власності співвласникам наступним чином: 1/ 2 частина [PERSON] на підставі рішення народного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року, 1/ 2 частина - [PERSON] на підставі рішення народного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року. Рішенням виконкому Фрунзенського району м. Харкова від 20.07.1977 р. №206/2 було надано дозвіл співвласникам будинку [PERSON] та [PERSON] на знесення старого будинку літ. "А-1" та на будівництво нового будинку на місті старого зі збільшенням житлових розмірів на 1 метр вглиб подвір'я. Старий будинок літ. "А-1" розміром 6,95x8,65 знести, зобов'язано [PERSON] та [PERSON] зареєструвати побудову в МіськБТІ. Будівництво будинку здійснювали разом брати [PERSON] та [PERSON], в 1981 році будівлю будинку та відповідних прибудинкових споруд було закінчено, що вбачається з копії техпаспорту на будинок від 23.11.2007 року. В експлуатацію будинок не було введено. [INFO] померла [PERSON] Після її смерті залишились спадкоємці її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.11.2008 року (справа№2- 564/2008) задоволено позов [PERSON], визнано за ним право власності на приміщення в житловому будинку літ. «А-1»: І - сіни площею 4,5 кв.м; ІІ - комору 0,9 кв.м; 1 - коридор площею 6,7 кв.м; 2 - кухню площею 9,5 кв.м; 3 - передпокій площею 15,8 кв.м; 4 - житлову кімнату площею 12,0 кв.м; 5 - житлову кімнату площею 24,3 кв.м; 7 - житлову кімнату площею 12,7 кв.м; 8 - вбиральню площею 4,4 кв.м; 9 - кухню площею 3,2 кв.м; загальною площею 94,0 кв. м, житловою 49,0 кв.м. Також визнано за ним право власності на надвірні споруди: гаражі літ. «Л», літ. «М», сарай літ. «Н», розташовані на території домоволодіння по [ADDRESS]. Крім того, судом було встановлено, що спадкоємці [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняли, відмовились від неї на користь [PERSON] Зазначене рішення зареєстровано в КП "ХМБТІ". Друга частина будинку літ. "А-1" загальною площею 83,6 кв.м та житлової площею 45,3 кв.м, та складається: з житлової кімнати 2-4 площею 8,7 кв.м., житлової кімнати 2-5 площею 6,4 кв.м, житлової кімнати 2-6 площею 19,6 кв.м, житлової кімнати 2-7 площею 10,6 кв.м, коридору 2-1 площею 4,8 кв.м., кухні 2-2 площею 10,2 кв.м., вбиральні 2-3 площею 4,0 кв.м., комори 2-8 площею 3,3 кв.м., передпокою 2-9 площею 8,9 кв.м, коридору 2-10 площею 7,1 кв.м., та надвірних споруд: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», «И». Ця частина будинку належала та знаходилась в користуванні [PERSON] Батько позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про смерть [NUMBER], про що в книзі реєстрації смертей зроблено А/3№4164. 07.12.2011 року [PERSON] було зроблено заповіт, з якого вбачається, що на випадок смерті всю належну йому на праві власності частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель, він заповідав своїм дочкам: [PERSON], 1963 р.н., та [PERSON], 1969 р.н., в рівних частках кожний. Зазначений заповіт посвідчено державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В., р.№3-1427. Після смерті [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини звернулись: позивачка [PERSON] - донька померлого, відповідачка [PERSON] - донька померлого, [PERSON]- дружина померлого, Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №905/2005, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується відповіддю 12-ї Харківської державної нотаріальної контори від 05.02.2013 року №190/01-16. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у відповідності зі ст.ст. 1269,1270 ЦК України, але не отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2015 року, наданої 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, не вбачається підстав видати на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки в матеріалах спадкової справи №905/2005 відсутні документи, підтверджуючі право власності спадкодавця на частину житлового будинку [ADDRESS], в зв'язку з чим немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначає, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняли сама позивачка [PERSON], відповідачка [PERSON] та дружина померлого [PERSON], яка мала обов'язкову частку в спадщині. [PERSON] померла [INFO]. Спадщину після її смерті прийняла її дочка - відповідачка по справі [PERSON] Як було встановлено судовим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.11.2008 року було здійснено погодження будівництва житлового будинку [ADDRESS] з усіма відповідними службами. Згідно Технічного висновку ТОВ "Інститут Харківпроект" (державна ліцензія АВ №356121) про стан будівельних конструкцій та можливість їх подальшої експлуатації, відповідно до якого, на момент обстеження технічного стану будівельних конструкцій житлового будинку літ."А-1", прибудов літ."А1" та літ."а1", крилець літ."а2", "аЗ", гаражів літ. "В", "Л", "И", госпобудов літ. "Б", "Е", "Ж", "З", "И", "Н", "К", "О" в домоволодінні по [ADDRESS] задовільний. Будівельні роботи виконані на 100%. Експлуатація житлового будинку, прибудов, гаражів та госбудівель можлива лише після погодження зі службами міста у встановленому порядку. Згідно висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 24.03.2008 року №86-3.1 житловий будинок, прибудови, ганки, гаражі та госбудівлі в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] за результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи приміщення відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України. Відповідно до листа з Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області від 01.04.2008 р. №5-25-235 вищезазначене управління не заперечує проти подальшої експлуатації об'єкту, а саме: будинку, прибудов, ганку, гаражів, господарчих прибудов на території домоволодіння по [ADDRESS] при умові врахування інтересів власників і суміжних користувачів та дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства. Як вбачається із листа з відділення Державного пожежного нагляду Фрунзенського районного відділу від 26.03.2008 р. №511/1175 Фрунзенський районний відділ ГУ МНС України в Харківській області не заперечує проти збереження самовільно побудованих житлового будинку літ."А-1", прибудов літ."А1", літ."а1", крилець літ."а2", літ."аЗ", гаражів літ."В", "Л", "М", господарських прибудов літ."Б", "Е","Ж","3","И","Н","К","0" в домоволодінні по [ADDRESS] з можливістю їх подальшої експлуатації. Таким чином, виконані всі вимоги щодо погодження подальшої експлуатації побудованого житлового будинку та господарських споруд домоволодіння [ADDRESS]. Житлова будівля нічиїх прав не порушує. Крім того, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.06.2009 року (справа№2-1167/2009) було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визначення часток в зазначеному домоволодінні та рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.06.2010 року вказане рішення було скасовано та в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Як свідчить вказане рішення апеляційного суду, відмовляючи [PERSON] в задоволені вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з посиланням на вимоги ст.ст. 331,376 ЦК України, виходив з того, що частина будинку, побудована [PERSON] не прийнята в експлуатацію і останній права власності на неї не набув. Позивач вказує, що відповідно до ст. 182 ЦК України передбачається обов'язкова державна реєстрація виникнення права власності на нерухоме майно. У відповідності до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, спадкоємець особи, яка здійснила будівництво, але не оформила право власності належним чином, спадкує права зазначеної особи, зокрема, щодо володіння ним, що надає йому право на вчинення дій з оформлення права власності на будівництво. Оскільки спадкування охоплює сукупність всіх прав та обов'язків (за винятком зазначених законом, які не можуть входити до складу спадщини), можна зробити висновок, що спадкуванню підлягають і права та обов'язки щодо об'єкта будівництва, який знаходився у фактичному володінні спадкодавця або був розташований на його земельній ділянці. А отже, з огляду на ст. 1218 ЦК України такі права та обов'язки можуть успадковуватись, бо вони не припиняються внаслідок смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Виходячи з того, що на момент смерті [PERSON] належала 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS], позивачці [PERSON] з урахуванням заповіту від07.12.2001 року та обов'язкової частки [PERSON], яка складає 1/12 частин, будуть належати 5/24 частин зазначеного домоволодіння (1/2ч. - 1/12ч. : 2 = 5/24ч.). Відповідно відповідачці [PERSON] будуть належати 7/24 частин, з яких: 5/24 частин - частка за заповітом, 1/12 частка успадкована після смерті матері. З врахуванням наведеного [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 5/24 частин житлового будинку [ADDRESS], конкретно на приміщення в житловому будинку літ. "А-1": житлової кімнати 2-4 площею 8,7 кв.м., житлової кімнати 2-5 площею 6,4 кв.м, житлової кімнати 2-6 площею 19,6 кв.м, житлової кімнати 2-7 площею 10,6 кв.м, коридору 2-1 площею 4,8 кв.м., кухні 2-2 площею 10,2 кв.м., вбиральні 2-3 площею 4,0 кв.м., комори 2-8 площею 3,3 кв.м., передпокою 2-9 площею 8,9 кв.м, коридору 2-10 площею 7,1 кв.м., та надвірних споруд: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», «И» в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO]. 06.04.2018 року, спираючись на відповідь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.01.2018 року, якою визначено, що частка приміщень в житловому будинку «А-1», а саме : житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридор 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», які побудовані станом на 1981 рік становять 36/100 частин, адвокат [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за [PERSON] право власності на 15/100 частин житлового будинку [ADDRESS], а конкретно на перелічені вище приміщення, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], та вважати, що частка [PERSON] буде становити 21/100 частин. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позову. Пояснив, що в 1977 році узгодивши разом з іншими членами родини питання поліпшення житлових умов він разом із братом [PERSON] повністю знесли житловий будинок та надвірні споруди на земельній ділянці по [ADDRESS] та розпочали будівництво нового будинку. В цей час мати [PERSON] переїхала на час будівництва мешкати до їхньої сестри [PERSON] , яка на той час вже отримала житлову квартиру, а також періодично мешкала у їхнього брата [PERSON] Документи, що стосуються забудови, на теперішній час у відповідача не збереглися. Проте він зазначає, що будівництво будинку закінчилося в 1979 році, в будинку вже було проведено електроенергію, він вселився в будинок (в свою половину) та після цього провів в будинок воду та газ. Мати [PERSON] померла в 1978 році та за життя в новий будинок вселитися не встигла. В 2008 році він зайнявся оформленням документів на будинок, звернувся з приводу складання технічного паспорту на будинок. На прохання [PERSON], яка перебувала зареєстрованому шлюбі з 02.02.1980 року з [PERSON], у технічному паспорті на будинок було зазначено, що рік забудови ново побудованих споруд є 1981 рік, замість 1979 року. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, 01.12.2015 року адвокат [PERSON] в інтересах відповідачки [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] Представник Харківської міської ради на підставі довіреності від 27.12.2016 року Мироненко О.О. в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову. На обґрунтування власної позиції по справі зазначив, що Харківська міська рада в повному обсязі заперечує протии позовної заяви [PERSON], оскільки доводи викладені в ній вважає не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного. По-перше, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Інспекція державногоархітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим навстановлення факту готовності об'єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти.Прийняття в експлуатацію об'єктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Вимогам діючого законодавства передбачений певний порядок набуття права власності та право на виконання будівельних робіт та введення об'єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, однак, задоволення позовної вимоги про визнання права власності буде таким, що направлено не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку. Законом України, який введений державою для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Доказів про наявність у позивача прав власності та дозвільних документів на правовиконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію увстановленому законодавством порядку до матеріалів позовної заяви не долучено. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а є лише власником будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва. По-друге:позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів з питання встановлення факту готовності побудованого об'єкту до експлуатації та прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, таким чином, його право не можна визнати порушеним. Крім того, передумовою для виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є прийняття такого нерухомого майна в експлуатацію. Як випливає зі змісту та структури ч. 2 ст. 331 ЦК України, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватися передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення ЦК України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку (будівлі, споруди тощо) після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на таке майно. Однак до цього, не будучи житловим будинком (будівлею, спорудою тощо) з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві власності. Також вказував, що спадкоємці не в змозі набувати права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на таке майно. Самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна не підлягають поділу. Крім того, вважає, що визнання права власності на самочинно побудовані об'єкти в судовому порядку призведе до негативних наслідків, а саме до вибуття із володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у власності територіальної громади міста Харкова та зробить неможливим використання її для власних або інших цілей. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. 01.12.2015 року адвокат [PERSON] в інтересах відповідачки [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] Вказував, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 02.02.1980 року, який зареєстрований Фрунзенським відділом ЗАГС а/з №61. Виходячи з цього на момент смерті [PERSON] йому та його дружині [PERSON] на праві спільної власності належала 1/ 2 частка домоволодіння [ADDRESS], а відповідно розмір частки [PERSON] складав 1/ 4. З врахуванням наведеного позивачці [PERSON] на підставі заповіту від 07.12.2001 року та обов'язкової частки [PERSON], яка становить 2/48 частки, належать 5/48 часток домоволодіння [ADDRESS], відповідачці [PERSON] - 19/48 часток вказаного домоволодіння, з яких 5/48 часток - частка за заповітом, 14/48 часток - успадкована після смерті матері. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом прийнято до сумісного розгляду та об'єднано в одне провадження з цивільною справою за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. На підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.03.2016 року за клопотанням адвоката [PERSON] було витребувано інвентарну справу на домоволодіння [ADDRESS] у Харківського міського голови. На підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в редакції Закону України № 1618-IVвід 18.03.2004 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 року за клопотанням адвоката [PERSON] в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було витребувано інформацію: яку частку в будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] складають: житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридир 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З». Встановлені судом обставини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що виконкомом Сталінської райради депутатів [PERSON] було надано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] під забудову (договір на право забудови на зміну втраченого під час війни від 25.09.1950 року ( т.1, а.с.143) . [PERSON] помер [INFO]. Згідно заповіту від 10.02.1961 року він заповідав домоволодіння [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] і сину [PERSON] Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.02.1968 року визнано право власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за заповітом в рівних частинах кожному за [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.148-150). Договором від 24.12.1968 року між співвласниками [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про порядок користування будинком та земельною ділянкою (т.1, а.с.151). Рішенням Фрунзенського РВК № 206/2 від 20.07.1977 року [PERSON] та [PERSON] дозволено побудувати будинок на місці старого будинку літ. «А-1» зі збільшенням житлових розмірів на 1 метр вглиб подвір'я. Будинок літ. «А-1» розміром 6,95x8,65 знести, зобов'язано [PERSON] та [PERSON] зареєструвати побудову в Міськ БТІ (т.1, а.с.17). [PERSON] померла [INFO] (т.1, а.с.137). Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та ці обставини сторони не заперечували, що співвласниця будинковолодіння [PERSON] доводилася матір'ю співвласнику [PERSON], а також матір'ю відповідача [PERSON], свідками [PERSON], [PERSON] В свою чергу співвласник будинковолодіння [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] (від шлюбу з [PERSON]) та відповідачки [PERSON] (від шлюбу з [PERSON]) (т.1, а.с.10,11,140 ). Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], в 1977 році, узгодивши разом з іншими членами родини питання поліпшення житлових умов, вони разом із братом [PERSON] повністю знесли житловий будинок та надвірні споруди на земельній ділянці по [ADDRESS] та розпочали будівництво нового будинку. В цей час мати [PERSON] тимчасово переїхала мешкати до їхньої сестри [PERSON], а інколи мешкала у їхнього брата [PERSON] Відповідач зазначає, що будівництво будинку закінчилося в 1979 році, будинок був електрифікований, він вселився в побудовану для себе половину та після цього провів в будинок воду та газ. Мати [PERSON], яка померла в 1978 році, за життя в новий будинок вселитися не встигла. В 2007 році він зайнявся оформленням документів на будинок, звернувся з приводу складання технічного паспорту на будинок до КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації». На прохання [PERSON], яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.02.1980 року з [PERSON], у технічному паспорті на будинок було зазначено, рік забудови новостворених споруд - 1981 рік, замість 1979 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила ту обставину, що після знесення старого будинку новий будинок за рахунок власних коштів стали будувати два брати [PERSON] та [PERSON], їхня мати [PERSON] участі в будівництві не приймала, будинок був побудований в 1979 році, проте, мати [PERSON] померла в 1978 році і в новостворений будинок за життя не вселилася. Відповідно до повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» від 23.11.2007 року на вказану дату право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння зареєстровано за [PERSON] та на 1/2 його частину - за [PERSON] на підставі рішення народного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року, старий житловий будинок знесений. В 1981 році було побудовано новий будинок літ. А-1 з надвірними будівлями, на підставі рішення Фрунзенстького РВК №206/2 від 20.07.1977 року. Житловий будинок в експлуатацію не зданий (т.1, а.с.16). Досліджені в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] свідчать, що перші поточні зміни після проведеної забудови будинковолодіння відображені в акті від 07.12.1981 року, в якому засвідчений факт забудови за вказаною адресою житлових будинків «А-1» та «А1-1» наступних надвірних споруд: льох - «Б», сарай - «Д», вбиральня - «Г», гараж - «В», сарай - «Е», «Ж», «З», рік забудови значиться як 1979 рік. Рішенням Фрунзенського районного суду від 26.11.2008 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Харківської міської ради, треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку забудови-задоволено та визнано за [PERSON] право власності на приміщення в житловому будинку літ.«А-1»: 1 - сіни площею 4,5 кв.м., II - комора - 0,9 кв.м, 1 - коридор 6,7 кв.м., 2 -кухня 9,5 кв.м., 3 - передпокій - 15,8 кв.м., 4 - житлова кімната - 12,0 кв.м., 5 - житлова кімната - 24,3 кв.м., 7 - житлова кімната - 12,7 кв.м., 8 - вбиральня - 4,4 кв.м., 9 кухня - 3,2 кв.м., загальною площею 94,0 кв.м., житловою площею - 49,0 кв.м. по [ADDRESS] та на гаражі літ. «Л», «М» та сарай «Н», розташовані на території будинковолодіння по [ADDRESS] в порядку забудови (т. 1, а.с. 25-28). Вказане рішення зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно (т.1, а.с.9, 157-158). Судом також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що батько позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (т.1, а.с.12). Матеріали справи також свідчать про те, що 07.12.2001 року [PERSON] склав заповіт, всю належну йому частину спірного будинковолодіння заповідав своїм донькам: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (т.1, а.с.14). Матеріали справи також свідчать про те, що на момент смерті в спірному будинковолодінні разом зі спадкодавцем [PERSON] проживали його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] При цьому з боку відповідачки [PERSON] надано суду будинкову книгу, з якої вбачається, що дружина [PERSON] - [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) була зареєстрована в будинковолодінні по [ADDRESS] до реєстрації шлюбу з [PERSON] 02.02.1980 року - з 13.01.1969 року, а як слід відповідачка доводить, що до реєстрації шлюбу її батьки мешкали однією сім'єю та спільними сумісними зусиллями здійснювали забудову житлового будинку (т.1, а.с.171-193). На момент відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] його дружина [PERSON] ([INFO]) була непрацездатною за віком, а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині, що відповідає положенням ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] та донька [PERSON] звернулись із заявами до 12-ї Харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та 30.08.2005 року із заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка [PERSON] ( т.1, а.с.15). [INFO] померла [PERSON], спадщину після якої прийняла відповідачка [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована в спірному будинковолодінні разом зі спадкодавцем (т.1, а.с.136). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2015 року, наданої 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, нотаріусом було відмовлено видати на ім'я позивачки [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, підтверджуючі право власності спадкодавця на частину житлового будинку [ADDRESS] (т.1, а.с.34). На підтвердження того, що за життя [PERSON] набув право власності на 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS], з боку позивачки [PERSON] надано довідку КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації», з якої вбачається, що приміщення в житловому будинку літ. «А-1»: житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридор 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», які побудовані станом на 1981 рік складають 36/100 часток ( т.2, а.с. 109-110 ). Норми права, що підлягають застосуванню. Стаття 1216. Поняття спадкування Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217. Види спадкування Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218. Склад спадщини До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 316. Поняття права власності Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317. Зміст права власності Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 331. Набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва Право власності на новостворене нерухомемайно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, що затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року (втратила чинність 13.12.1995 року) І. Пункт 1. Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. ІІ. Пункт 4. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. ІУ. Пункт 24. В разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Пунктом 11 переліку до вищезазначеної Інструкції, передбачено, що одним з правовстанавлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь, є рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію. Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1935, якою затверджено тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 05.08.1992 року, є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва. Позиція суду. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як свідчить позовна заява позивачка [PERSON] просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на 13/100 частин житлового будинку та надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] конкретно на приміщення в житловому будинку літ. «А-1»: житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридор 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З». Спадкуванням є перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 1217 - 1222 ЦК України. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Спираючись на дані інвентаризаційної справи, технічного паспорту на будинковолодіння, складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.11.2007 року, позивач доводила, що після знесення старого будинку на території земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], за рахунок власних зусиль її батька [PERSON] та [PERSON] був збудований новий житловий будинок та надвірні споруди, частина побудованих [PERSON] приміщень становить 36/100. З матеріалів інвентаризаційної справи, технічного паспорту на будинковолодіння, вперше складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.11.2007року, відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від23.22.2007 року, у сукупністю з поясненнями відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] встановлено, що на протязі 1977 року було здійснено повне знесення старого будинку на території земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], а станом на 1979 році будівлю будинку та відповідних прибудинкових споруд було закінчено. В експлуатацію будинок не введено. Відповідна частина новоствореного житлового будинку у встановленому порядку КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] не зареєстрована. В той же час на підставі рішення Фрунзенського районного суду від 26.11.2008 року за [PERSON] в порядку забудови визнано право власності на приміщення в житловому будинку літ.«А-1»: 1 - сіни площею 4,5 кв.м., II - комора - 0,9 кв.м, 1 - коридор 6,7 кв.м., 2 - кухня 9,5 кв.м., 3 - передпокій -15,8 кв.м., 4 - житлова кімната - 12,0 кв.м., 5 - житлова кімната - 24,3 кв.м., 7 - житлова кімната - 12,7 кв.м., 8 - вбиральня - 4,4 кв.м., 9 кухня - 3,2 кв.м., загальною площею 94,0 кв.м., житловою площею - 49,0 кв.м. та на гаражі літ.«Л», «М» та сарай «Н», розташовані на території будинковолодіння по [ADDRESS]. Право власності на відповідні приміщення зареєстровані за [PERSON] КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином, судом встановлено, що право власності на будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці за кожним, зареєстрованє за ними за № 3993 на підставі рішення народного районного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року, було фактично припинено в наслідок зносу вказаного будинковолодіння. Як випливає зі змісту та структури ч. 2 ст. 331 ЦК України, яка чинна на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватися передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цивільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УкраїнськоїPCP, що затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року і яка регулювала виникнення права власності на час закінчення будівництва в 1979 році (Інструкція втратила чинність 13.12.1995 року), реєстрацію будинків із обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевихрад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ типу Української PCP, що належать місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємства і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності і здійснювалася вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п. 4 цієї Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Пунктом 27 Інструкції врегульовано, що в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Пунктом 11 переліку до вищезазначеної Інструкції, передбачено, що одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь, є рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію. Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1935, якою затверджено тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 05.08.1992 року, є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ , що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва. Внаслідок з'ясування усіх обставин справи судом встановлено, що після забудови в 1979 році новоствореного житлового будинку та надвірних споруд по [ADDRESS] в експлуатацію вони прийняті не були, на рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності в порядку забудови не ухвалювалося, реєстрація закінченого будівництвом будинку бюро технічної інвентаризації не проводилася, технічний план на будинковолодіння за життя [PERSON] не складався. Саме з такого розуміння норм матеріального права виходив суд, установивши, що за життя [PERSON] відповідно до положень чинного на час закінчення будівництва законодавства не набув статусу власника новопобудованого житлового будинку і на час смерті [INFO] [PERSON] належна йому частка в будинку не була прийнята в експлуатацію, реєстрація права власності на неї за спадкодавцем відсутня. А тому суд дійшов висновку про те, що спірна частина житлового будинку не є об'єктом права власності та відсутність правових підстав для визнання за спадкоємцями права власності на неї у порядку спадкування. Сказані висновки суду узгоджуються також з висновками, зазначеними у рішенні апеляційного суду Харківської області від 08.06.2010 року, яким було скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.09.2009 року про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток в праві власності в зазначеному будинковолодінні, та в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено ( т.1, а.с. 29-32). Як свідчить вказане рішення апеляційного суду, відмовляючи [PERSON] в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції, з посиланням на ст.ст. 331, 376 ЦК України виходив з того, що частина будинку, побудована [PERSON], не прийнята в експлуатацію і останній права власності на неї не набув. Аналогічних висновків дійшов Фрунзенський районний суд м. Харкова у своєму рішенні від 28.05.2014 року за наслідками розгляду позовних вимог [PERSON] до Харківської міської ради, 3-ті особи: [PERSON], [PERSON], Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, Відділ державної реєстрації речових прави на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки та про визнання права власності за набувальною давністю. Так, в повному обсязі відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції та Апеляційний суд Харківської області в ухвалі від 24.09.2014 року зазначали, що [PERSON] не набув права власності на частину будинковолодіння, право власності на яку просила визнати [PERSON] в порядку набувальної давності. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок. земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Тобто, чинним законодавством встановлено, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, іншу будівлю, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, що співвідноситься із загальним принципом права nemo plus iures transferre potest quam ipse habet - ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Також, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно ненабувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» де зазначено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які використовували в процесі того будівництва. Крім того, згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно таоб'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майноне було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Враховуючи те, що у спадкодавця не виникло права власності на спірне нерухоме -майно, то і перехід цього права до спадкоємця в порядку спадкування відповідно до вимог чинного законодавства не можливий. Аналогічні правові позиції висловлені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у справі №6-568св14, від 23.06.2016 у справі №463/2721/14-ц, від 25.05.2016 усправі №520/11509/14-ц. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені стороною позивача та позивача за зустрічним позовом судові витрати покладаються відповідно на позивача та позивача за зустрічним позовом, яким відмовлено в їх позовах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed