Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Представник позивачів адвокат Процан Ю.Г. звернувся до суду з позовом у якому просить скасувати рішення Бузівської сільської ради Жашківського району, Черкаської області та відповідні свідоцтва про право власності на нерухоме майно: № 25-І/VI від 29.05.2009 року, № 10- I/VI від 28.11.2011 року та рішення виконавчого комітету Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області № 34 від 29.05.2009 року № 65, № 71 від 10.11.2011 року та № 10-I/VI від 28.11.2011 року ... «Про надання дозволу на оформлення права власності на нерухоме майно СВК «Бузівка»», та «Про оформлення права власності майна на СВК «Бузівка» з наданням свідоцтва про право власності на нерухоме майно» та стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 61\~164,00 грн. В обгрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до інформаційного повідомлення №02-18/104 від 18 лютого 2019 року Бузівської сільської ради Жашківського району, Черкаської області стало відомо, що рішеннями сільської ради с. Бузівка, Жашківського району, Черкаської області №25-1/VI від 29 травня 2009 року, №10-1/VI від 28 листопада 2011 року, рішенням Виконавчого комітету Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області №34 від 29 травня 2009 року, № 65 від 29 травня 2009 року, № 71 від 10 листопада 2011 року, №10-1/VI від 28 листопада 2011 року, частки майна, що знаходяться у спільній частковій власності громадян (Позивачів), без їх відома і належного дозволу, передано у власність збанкрутілого СВК «Бузівка», а потім передано у власність ПСП «Канюківське». При прийнятті рішення власники майнових сертифікатів належно повідомлені не були і повноважень про передачу своїх прав нікому не надавали. Від 04 березня 2000 року до січня 2009 року в ході реорганізації КСП «Бузівське» в СВК «Бузівка» належним чином не було дотримано вимоги Законів України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», «Про сільськогосподарську кооперацію», «Про місцеве самоврядування в Україні». Усупереч чинному законодавству України, арбітражний керуючий СВК «Бузівка» Давидюк Т.П. звернувся з клопотанням до Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області та її Виконкому у якому просив надати дозвіл на оформлення права власності на нерухоме майно СВК «Бузівка» та про оформлення права власності майна на СВК «Бузівка», а саме: 1.Овочесховище з підвалом (А) по [ADDRESS] площа 1302,3 кв.м., вартістю 61400,00 грн.; 2.Навіс тракторного стану (Г), по [ADDRESS] площа [ADDRESS] кв.м., вартістю 38 230,00 грн.; 3.Об`єкти нерухомості, які знаходяться за адресою [ADDRESS] : -Т-1, Т-2 корівники площею 3466,5 кв.м., вартістю 179\~780, 00 грн.; -У-1 корівник площею 814,3 кв.м., вартістю 47\~215,00 грн.; -Ф-1 корівник площею 784,8 кв.м. вартістю 41\~762,00 грн.; -А-1 санпропускник площею 155,2 кв.м., вартістю 37\~560,00 грн.; -Г-1 приміщення свинарника (незавершене будівництво); 4.Комплекс нежитлових будівель, яке знаходиться в [ADDRESS] : -Свинарник Е [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] площею 804,1 кв.м. вартістю 3637,00 грн; -Свинарник Ж-1, ж площею 873,9 кв.м вартістю 3953,00 грн.; -Свинарник З-1 площею 1111,9 кв.м. вартістю 5029,00 грн.; -Корівник М-1 площею 1607,9 кв.м. вартістю 6538,00 грн.; -Корівник О, о площею 1744,1 кв.м. вартістю 7681,00 грн.; -Корівник П-1, п площею 1673,4 кв.м. вартістю 6781 грн.; 5.Сіносховища А, Б по [ADDRESS] ) [ADDRESS] вартістю 22\~224,00 грн.; 6.Літні табори [INFO] одиниці по [ADDRESS] . Спірними рішеннями відповідачів, а саме рішеннями сільської ради с. Бузівка, Жашківського району, Черкаської області № 25-1/VI від 29 травня 2009 року, №10-1/VI від 28 листопада 2011 року та рішеннями Виконкому №34 від 29 травня 2009 року, №65, №71 від 10 листопада 2011 року, №10-1/VI від 28 листопада 2011 року неправомірно було задоволено клопотання арбітражного керуючого та надано дозвіл на оформлення вказаного вище майна на СВК «Бузівка», яке 15 січня 2009 року визнано банкрутом. Відповідачі вийшли за межі своїх повноважень визначених статтями 26, 27, 30, 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порушили право власності позивачів позбавивши їх права на майно, за захистом якого вони звернулися до суду. Про те, що їх майно належить уже ПСП «Канюківське» вони дізналися в жовтні 2018 року лютому 2019 року від сільської ради, а тому вважають, що початком перебігу строку позовної давності є отримання офіційних інформаційних витягів щодо власників нерухомого майна 13 лютого 2019 року. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Процан Ю.Г., підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та додатково просив винести окрему ухвалу щодо посадових осіб Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області, які підробили офіційні документи, рішення органу місцевого самоврядування. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що керівник ПСП «Канюківське» їх ошукав, забрав їхнє майно незаконно, нічого не сплативши за майнові паї. Представник відповідачів - сільський голова Фуркало О.В., у судовому засіданні та відзиві на позов позовні вимоги визнав частково. Вимогу щодо скасування рішень сільської ради та Виконавчого комітету визнає, оскільки сільська рада та її виконавчий орган вийшли за межі своїх повноважень. В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу просить відмовити, оскільки бюджетом сільської ради фінансування таких витрат не передбачено. Представник третьої особи ПСП «Канюківське» Стельмах А.С. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю. Вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності, ПСП «Канюківське» є добросовісним набувачем майна, купило його на законних підставах, СВК «Бузівка» як юридична особа ліквідоване. Позивачі раніше звертатися до суду з подібними позовними вимогами, які були предметом розгляду і порушення порядку придбання майна ПСП «Канюківське» не встановлено, права позивачів не порушені. Приватний нотаріус Шелудько В.П. у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, письмових пояснень на позов не надала. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного. У судовому засіданні 25.09.2019 року свідок [PERSON] пояснила, що позивачів знає, не перебуває з ними у родинних відносинах, не приязних відносин немає. Працювала в КСП «Бузівське» з 1979 року дояркою. У 2000 році відбулося розпаювання майна, але присутньою на загальних зборах вона не була. Після зборів отримала Сертифікат про право на частку майна. Свою частку майна вона не продавала і не здавала в оренду. Не була членом кооперативу. Даний Сертифікат був у неї вдома. Зазначає, що в КСП «Конюківське» право на користування її майном не передавала. Як дане майно потрапило до підприємства вона не знає, лише нещодавно вона дізналася, що її частка майна передана підприємству. Від сільської ради дізналася, що майно яке їй належить перейшло у власність [PERSON] . Плату за частку майна не отримує. Також у неї є земельний пай, який вона здає в оренду німцю [PERSON] , за який отримує кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачів знає, не перебуває з ними у родинних відносинах, не приязних відносин немає. Працювала в колгоспі на полі. У 2000 році відбулося розпаювання майна, але присутньою на загальних зборах вона не була. Даний Сертифікат вона не передавала в кооператив Бузівка. Право власності на частку майна вона не передавала в КСП «Конюківське», та право на користування ним нікому не передавала. За дане майно вона кошти не отримує. В кооперативі Бузівка вона не працювала. Сертифікат про право власності на частку майна нікому не продавала. У 2018 році вона дізналася від людей, що дане майно не належить їй. Також зазначила, у 2008 році отримала свідоцтво про право на спадщину. У 2010 році їй перейшов у спадок сертифікат про право власності на частку майна. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачів знає, не перебуває з ними у родинних відносинах, не приязних відносин немає. Працювала в КСП «Бузівка» 35 років. У 2000 році відбулося розпаювання майна, видали сертифікати про право власності на частку майна. Була присутня на зборах, на яких були присутні близько 200 чоловік. Право на користування даним сертифікатом вона нікому не передавала. 2018-2019 році вона звернулася до сільської ради, щоб дізнатися де її майно, а їй повідомили, що її сертифікат нічого не вартий і дане майно не належить їй. Та сказали, що її майно добровільно передали [PERSON] , керівнику КСП «Конюківське». Кошти за майно вона не отримувала. Також зазначила, що в неї є земельна ділянка, яку вона здає в оренду німцю Бертольду, та за яку вона отримує кожен рік 3 тони зерна. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачів знає, не перебуває з ними у родинних відносинах, не приязних відносин немає. Працювала в КСП «Бузівка» 17 років. У 2000 році відбулося розпаювання майна, була присутня на загальних зборах. На зборах вирішувалося питання про розпаювання. Отримала сертифікат про право власності на частку майна. Право на користування майном вона нікому не передавала. У 2018 році вона дізналася від людей, що її майно перейшло у власність Шевченку, керівнику КСП «Канюківське». Виплати за користування її майном не отримувала. Також вказує, що зверталася за захистом своїх прав, але результату не було. Зазначає, що в неї є земельна ділянка, яку вона здає в оренду і отримує кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працювала в колгоспі « [PERSON] », а потім в КСП «Бузівське», загальний стаж 38 років. На загальних зборах при розпаюванні КСП не була присутня, але в 2000 році отримала сертифікат на майно вартістю 9855 грн. Сертифікат не передавала в кооператив, в оренду не здавала та не продавала. Знала, що [PERSON] (ПСП «Канюківське») користується її майном років два, але нічого не платив за користування ним. Даний сертифікат вона не продавала, не передавала в КСП «Канюківське», земельну ділянку в оренду не здавала. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що працювала в КСП «Бузівське» приблизно 32 роки та була на зборах при розпаюванні даного КСП. У 2000 році отримала сертифікат на майно на суму 6407 грн., який не продавала, в оренду не здавала, майно за сертифікатом в ПСП «Канюківське» не передавала. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала в КСП «Бузівське» та після його розпаювання в 2000 році отримала сертифікат на земельний пай вартістю 1861 грн. Даний сертифікат нікому не передавала, майно в оренду не здавала. Вважає, що належним їй майном користується Шевченко (ПСП «Канюківське»), однак ніяких коштів за користування не платив. Свідок [PERSON] пояснив, що він після розпаювання колгоспу « [PERSON] » отримав майновий сертифікат на 13000 грн., який не продавав, не передавав в оренду, в статутний фонд кооперативу не передавав. Дізнався, що його майном користується ПСП «Канюківське» в минулому році, не вимагав орендної плати чи відшкодування вартості майна. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була присутня на загальних зборах в 2000 році при розпаюванні колгоспу та отримала майновий сертифікат вартістю 13000 грн. та її чоловік також отримав майновий сертифікат. Даний сертифікат в кооператив не здавала, з вимогою про виплату до ПСП «Канюківське» не зверталася, ніяких грошей ні вона, ні чоловік не отримували. Їй відомо, що її майно використовує ПСП «Канюківське», однак будь-яких коштів за це ні вона, ні її чоловік не отримують. Судом встановлено, що позивачі є власниками права на частку майна, що знаходилось у спільній частковій власності КСП «Бузівське» с. Бузівка, Жашківського району, Черкаської області. Зокрема, вартість майнового паю у майні КСП «Бузівське» згідно Свідоцтв про право на частку майна, що знаходиться у спільній частковій власності, виданих на підставі рішення зборів уповноважених членів сільгосппідприємства від 04 березня 2000 року №1, а також успадкованих прав, становить: [PERSON] 3922 грн.; [PERSON] 12038 грн.; [PERSON] 884 грн.; [PERSON] 11085 грн.; [PERSON] 3288 грн.; [PERSON] 571 грн.; [PERSON] 1311 грн.; [PERSON] 9298 грн.; [PERSON] 6330 грн.; [PERSON] 9334 грн.; [PERSON] 5644 грн.; [PERSON] 17774 грн.; [PERSON] 7339 грн.; [PERSON] 1396 грн.; [PERSON] 3683 грн.; [PERSON] 13862 грн.; [PERSON] 9438 грн.; [PERSON] 16395 грн.; [PERSON] 2691 грн.; [PERSON] 17990 грн.; [PERSON] 12300 грн.; [PERSON] 5810 грн.; [PERSON] 9731 грн.; [PERSON] 8976 грн.; [PERSON] 3360 грн.; [PERSON] 5965 грн. Згідно протоколу загальних зборів членів колгоспу від 04 березня 2000 року № 1 (а.с. 264 Т. 2) затверджено наслідки інвентаризації майнових паїв та створено комісію по перевірці списків на сертифікати та майнових паїв. Перелік конкретного майна, яке підлягає розпаюванню на майнові паї, зборами не затверджувався, майно в натурі не виділялося. На даних зборах було створено СВК «Бузівка», який є правонаступником КСП «Бузівка». Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15 січня 2009 року у справі №10/5297, СВК «Бузівка» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Давидюка Т.П. Згідно протоколу двадцять п`ятої сесії Бузівської сільської ради (а.с. 215-218 Т. 1) від 29 травня 2009 року, рішення сільської ради № 25-1/V «Про оформлення права власності на майно СВК «Бузівка» прийнято: за -13, проти 1, утримався -1. Згідно даного рішення, надано дозвіл на оформлення права власності на нерухоме майно СВК «Бузівка» згідно додатку 1 (а.с. 224-225 Т. 1) а саме: літні табори, приміщення санпропускника, приміщення свинарника, сіносховище, навіс тракторного стану. Інших рішень про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, на даній сесії не розглядалось та не виносилось, оскільки в протоколі сесії вони не вказані, в оригіналах матеріалів даної сесії вони відсутні. Крім цього, згідно протоколу Виконавчого комітету Бузівської сільської ради від 10 листопада 2011 року №11 (а.с. 222 Т. 1), прийнято одноголосно рішення Виконкому №65 «Про оформлення права власності на комплекс нежитлових будівель СВК «Бузівка», а саме: чотири свинарники, два корівники, овочесховище. Інших рішень про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, на даному засіданні Виконавчого комітету сільської ради не розглядалось та не виносилось, оскільки в протоколі вони не вказані, в оригіналах матеріалів Виконкому вони відсутні. Разом з тим, сільською радою видано ряд інших рішень як сесії, так і виконкому, про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за СВК «Бузівка», які на сесії та засіданні виконкому сільської ради не розглядались, що викликає обґрунтовані сумніві у їх законності. На підставі рішень сесії сільської ради та Виконавчого комітету сільської ради, було видано свідоцтва про право власності та зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, які були продані за договорами купівлі-продажу покупцю - ПСП «Канюківське». Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27 грудня 2011 року у справі №10/5297 затверджено звіт ліквідатора СВК «Бузівка» та сільськогосподарський обслуговуючий кооператив «Бузівка» ліквідований як юридична особа у зв`язку з банкрутством. Жоден пайовик не був визнаний конкурсним кредитором у справі про банкрутство та кредиторських вимог до СВК «Бузівка» не пред`являв. Статтею 2 Указу Президента України від 29 січня 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки»\~передбачено здійснення комплексу організаційних заходів, зокрема щодо запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); забезпечення вільного здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину; виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна. Відповідно до пункту 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого\~наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, чинного на час виникнення спірних правовідносин, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Згідно пункту 9 вказаного Порядку,\~виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. При цьому, саме по собі використання розпайованого майна підприємством-правонаступником (користувачем), переданого йому в користування без внесення його особами, які мали право на майновий пай, в якості пайових внесків до статутного фонду при його утворенні не призводить до виникнення в членів кооперативу права на отримання паю при виході з нього. Право на майновий пай виникає у члена КСГП, засвідчується відповідним документом майновим сертифікатом і не пов`язується з конкретним майном до його виділення в натурі. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачам виділялось в натурі на паї майно, зокрема те, відносоно якого були прийняті оспрювані рішення, суду не надано. Оскільки позивачі є власником майнового паю, засвідченого відповідним документом, свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСГП «Бузівське», не пов`язаного з виділеним у натурі майна, підстав вважати що він є співвласником частки у праві спільної часткової власності\~\~колективного підприємства немає. На це вказує також Верховний суд у своїй постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 700/474/15-ц, провадження № 61-10699 св 18. Згідно зі ст.\~55\~Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України, закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачами не надано суду жодного доказу, що саме те майно, на яке видавались оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування, підлягало розпаюванню та виділялось в натурі співвласникам майнових паїв. Натомість допитані свідки підтвердили, що майно в натурі на паї жодним чином не виділялось. За викладених обставин, позивачами не доведено яке право порушено відповідачами у справі при прийнятті спірних рішень. Наявність процесуальної заінтересованості, як передумова порушення цивільної справи у суді, буде у сторони в тому випадку, якщо вона є стороною у спірному матеріальному правовідношенні і вважає, що її суб`єктивне право порушено, не визнане чи оспорюється. При зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу. У даній справі, ні позивачами ні їх представником не доведено юридичну, а не суб`єктивну заінтересованість у справі. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутій проти Хорватії" (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці у рішенні від 13 травня 1980 року в справі "Артіко проти Італії" (п. 35), рішенні від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" (п. 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Більше того, в судовому засіданні встановлено, що об`єкти нерухомого майна, на які видавались спірні рішення органу місцевого самоврядування на даний час належать на праві власності ПСП «Канюківське», до якого позовні вимоги не пред`являлись. Оскільки ПСП «Канюківське» є повним власником спірного майна, воно має бути співвідповідачем у справі, а не третьою особою без самостійних вимог, проте позивачами клопотань про залучення як співвідповідача ПСП «Канюківське» у суді не заявлялось, хоча суд таке право сторонам роз`яснював. Скасування спірних рішень сільської ради та її виконкому, ставить під сумнів право власності на майно ПСП «Канюківське», а тому суд також не може прийняти визнання позову відповідачем сільською радою, оскільки таке визнання позову порушує право власності власника майна. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Частиною 4 ст. 51 ЦПК України передбачено, що про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. З матеріалів справи вбачається, що позивачами вказане вище клопотання не заявлялося, що теж є для підставою для відмови у позові. Також, суд не вирішує питання про застосування у даній справі строку позовної давності, заявленого представником ПСП «Канюківське», оскільки останній не є відповідачем. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з викладених обставин, суд не має законних підстав для задоволення позовних вимог, а тому дійшов до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed