Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 01 жовтня 1999 року, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2003 року було розірвано. У шлюбі у них народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Згідно Постанови Московського районного суду міста Києва від 16 березня 2001 року у справі №2-1476/1 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідпача, починаючи з 16 березня 2001 року і до повноліття сина. Через ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини за період з 12 квітня 2019 року по 15 жовтня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 210 576, 04 грн., у зв`язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за вказаний період. Ухвалою судді від 18 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відзиву на позов подати відповідь на відзив. У строк визначений ухвалою судді, відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 22 січня 2020 року від позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, у якому позивачка наполягала на задоволенні пред`явлених нею вимог. У свою чергу відповідач подав заперечення на відповідь на відзив в якому повторно зазначив про необґрунтованість позову позивачки. Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали пред`явлені вимоги у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 01 жовтня 1999 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №506. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Постановою Московського районного суду міста Києва від 16 березня 2001 року у справі №2-1476/1 з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 16 березня 2001 року до досягнення сином повноліття. Виконавчий лист №2-476/1 від 16 березня 2001 року, який видано Московським районним судом міста Києва, про стягнення аліментів було направлено для виконання до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві. Згідно довідки про доходи від 11 січня 2002 року за №12, та довідки №23 від 25 січня 2002 року, виданої управлінням податкової міліції ДПА України в місті Києві, аліменти з [PERSON] були утримані тільки починаючи з жовтня по грудень 2001 року (а.с. 11). Довідкою про доходи № 220, виданої управлінням податкової міліції ДПА України в місті Києві від 23 вересня 2002 року, підтверджується здійснення сплати аліментів відповідачем з січня по липень 2002 року (а.с.12). У подальшому рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2003 року шлюб між сторонами розірвано. У зв`язку з втратою оригіналу виконавчого листа, Голосіївським районним судом міста Києва було видано його дублікат №2-476/1 від 07 липня 2010 року (а.с. 16-17). Також рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2010 року відповідача було позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Відповідно до довідки №2171/14-10 від 30 липня 2010 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві, за період з 22 липня 2002 року по 30 липня 2010 року позивач аліментів не отримувала (а.с. 21). Крім того, відсутність оплат по аліментним платежам відповідача підтверджується також наданою позивачкою довідкою-розрахунком державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві Кваснюк Н.В., відповідно до якої станом на 30 липня 2010 року відсутні оплати за аліментними платежами, а сума заборгованості склала 46 167, 11 грн. Відсутність таких оплат підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про неотримання аліментів №442/14 від 07 квітня 2011 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві (а.с. 22-24). Як вбачається із довідки-розрахунку №386/14 від 17 жовтня 2012 року державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві Юркевич К.А., сума заборгованості зі сплати відповідачем аліментів станом на 01 грудня 2010 року склала 49847,55 грн. (а.с. 26). При цьому, згідно розрахунку державного виконавця №155/8 від 08 листопада 2017 року заборгованість з оплати за аліментних платежів відповідачем почала здійснюватись у 2017 році, а сума заборгованості за аліментами склала 144 323, 62 грн. (а.с. 27-28). Також за розрахунком заборгованості по аліментах №155/8 від 05 квітня 2018 року, який складений державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві, заборгованість відповідача по аліментам складала вже 151 235, 64 грн. (а.с. 28-29). Відповідно до довідки ДП «НАЕК «Енергоатом» №201/13 від 12 червня 2018 року, виданої за місцем роботи боржника, розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідачем станом на 08 червня 2018 року стклала 140 462, 34 коп. (а.с. 30). Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Лазюк Д.М. звернувся з вимогою №20550600/20 від 26 вересня 2018 року за місцем роботи відповідача до ДП «НАЕК «Енергоатом», якою зобов`язав повідомити роботодавця про розмір заборгованості та здійснених відрахувань від заробітної плати відповідача (а.с. 31). Згідно звіту про здійснення відрахування ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо [PERSON] вх.№10402 від 24 квітня 2019 року, розмір заборгованості за аліментними платежами відповідача станом на 12 квітня 2019 року становить 124 917, 55 грн. (а.с. 32). Крім того, ДП «НАЕК «Енергоатом» було подано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві звіт про здійснення відрахування щодо [PERSON] №322/15 від 11 липня 2019 року, в якому було визначено розмір відрахувань на сплату аліментів за квітень- червень 2019 року (а.с. 33). Згідно повідомлення державного виконавця про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 02 жовтня 2019 року, відомості про боржника [PERSON] внесені до Єдиного реєстру боржників (а.с. 35). Зі змісту зазначеного повідомлення вбачається, що станом на 02 жовтня 2019 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 02 жовтня 2019 року за період з 16 березня 2001 року по 02 жовтня 2019 року становить 103076, 45 гривні, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №20550600/20 від 03 жовтня 2019 року, станом на жовтень 2019 року заборгованість за виконавчим документом № 2-1476/1 складає 102 107, 01 грн. (а.с. 36). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказує, що відповідач свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, за ним утворилася заборгованість. Як вбачається із наявного у матеріалах справи, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якого загальна заборгованість по аліментам, починаючи за період 12 квітня 2019 року по жовтень 2019 року складає 102107,01 грн. Даних про те, що вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору оскаржений чи визнаний необґрунтованим судом суду не надано. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В ході розгляду справи відповідачем не спростовано того факту, що заборгованість по аліментам сталася саме з його вини. При цьому, із наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у боржника була можливість оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на оскарження зазначеного розрахунку. Посилання відповідача на розрахунок №20550600/20 від 05 лютого 2020 року (а.с. 120) суд не приймає до уваги, оскільки вказаний розрахунок не містить зазначення посадової особи яка його склала, її підпису та печатки відповідного відділу державної виконавчої служби. Всі інші докази, які надані відповідачем в обґрунтування своїх заперечень, суд вважає недостатніми для того, щоб зробити однозначний висновок про відсутність існуючої заборгованість відповідача перед позивачкою. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини до досягнення нею 18 років, аліменти у належний спосіб не сплачував, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не надав, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що з вини відповідача у останнього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення (пені) у розмірі 102 107, 01 грн. Як вбачається із наведеного позивачкою розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів за період з 12 квітня 2019 року по 15 жовтня 2019 року складає 210 576, 04 грн. Відповідно до розрахунку, розмір пені за несплату відповідачем аліментів складає 102 107, 01 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачкою до матеріалів позову, переконливих доказів на його спростування відповідачем не надано. В той же час, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 102 107, 01 грн. пені, яка нарахована на суму заборгованості та складає не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1022 грн. 00 коп. Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved