Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

В серпні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщина за заповітом та визнання права власності. 25 грудня 2013 року позивачка надала суду уточнену позовну заяву в якій просила, встановити юридичний факт, згідно з яким, вважати [PERSON], яка померла [INFO] р. такою, що прийняла після смерті гр. [PERSON], померлого [INFO] р. спадщину у вигляді 29/100 частин житлового [ADDRESS], що складається з: житлового будинку літера А-1 загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею - 21,3 кв.м. , прибудови літ. а-1, прибудови літ. а, ганку, тамбуру; сараю літ. Г; споруд № 2, 6, 8, 9, I, а також визнати за нею- [PERSON]., право власності в порядку спадкування за заповітом, складеним на її ім'я 06.08.2002 р. [PERSON], яка померла [INFO] р. та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] в Реєстрі за №4780 від 06.08.2002 р. на 29/100 частин житлового [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що згідно договору купівлі-продажу від 18.05.1947 р., посвідченим Михайлюковою Т.Г., головою квартального комітету по вул. Гончарова Красногвардійського району м. Дніпропетровська, чоловіку її хрещеної матері [PERSON] - [PERSON] належить ? будинку за адресою: [ADDRESS], що складає 29/100 частин будинку, за зазначеною адресою. У технічному паспорті від 1991 р. на ім'я [PERSON], відображено, що загальна площа 29/100 частин будинку складає 40,4 кв.м., житлова площа - 21,3 кв.м. 05.05.1957 р. [PERSON] одружився зі [PERSON], свідоцтво про одруження від 05.05.1957 р. серії [NUMBER], актовий запис №670, видане бюро ЗАГС Красногвардійського району м. Дніпропетровська. [PERSON] помер [INFO] р., про що свідчить свідоцтво про смерть. На момент його смерті з ним разом постійно проживала та була зареєстрована дружина [PERSON], цей факт також підтверджується записами у домовій книзі. З 2002 р. позивачка почала постійно проживати у [ADDRESS], разом зі своєю хрещеною матір'ю [PERSON], оскільки остання була незрячою та не в змозі була себе обслуговувати, потребувала догляду та піклування, ми вели з нею сумісне господарство. Цей факт встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2010 р. [PERSON] померла [INFO] р. (свідоцтво про смерть, від 21 березня 2007 р., видане відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2371. За життя, [PERSON] склала заповіт від 06.08.2002 р. на ім'я позивачки, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (зареєстрований у реєстрі за № 4780), згідно якого все майно, яке на день її смерті виявиться їй належним, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. Оскільки [PERSON] була незрячою, мала поганий стан здоров'я, вона фактично прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права після смерті чоловіка [PERSON], що належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.1947 р., посвідченим Михайлюковою Т.Г., головою квартального комітету по вул. Гончарова Красногвардійського району м. Дніпропетровська. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 04.08.2011 р. вона отримала відмову нотаріуса у оформленні спадщини після смерті [PERSON] на 29/100 частин житлового будинку [ADDRESS], на підставі того, що в неї відсутні правовстановлюючі документи на зазначену частину домоволодіння та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок. В зв'язку з вищевикладеним позивачка звертається за захистом своїх порушених прав до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Дніпропетровської міської Ради за довіреністю Максименко С.М. позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог . Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18 травня 1947 року, посвідченого Михайлюковою Т.Г., головою квартального комітету по вул. Гончарова Красногвардійського району м. Дніпропетровська, [PERSON] належить ? будинку за адресою: [ADDRESS], що складає 29/100 частин будинку, за зазначеною адресою. 05 травня 1957 року [PERSON] одружився зі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 05.05.1957 року, актовий запис №670, видане бюро ЗАГС Красногвардійського району м. Дніпропетровська. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 31 липня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1289. На момент смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON] постійно проживала разом із ним за адресою: [ADDRESS] та була зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується записами у домовій книзі. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, а згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Правовими підставами виникнення права власності на жилі будинки, які збудовані до 2004 року та на які відсутні правовстановлюючі документи є створення майна, придбання за договорам купівлі-продажу, дарування, набуття у порядку спадкування тощо. Таким чином, хоча за життя [PERSON] не дотримався належного оформлення Державної реєстрації прав власності на житлові будинки, але факт наявності права власності на 29/100 частин житлового будинку [ADDRESS] має місце на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.1947 року. Як вбачається з викладеного, вищевказані правовідносини між сторонами виникли у 1996 році, тобто на час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який і слід застосовувати під час вирішення даного спору. Так, згідно ст.549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як вбачається, судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала із своїм чоловіком [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яка належала останньому згідно договору купівлі-продажу від 18.05.1947 року, посвідченому Михайлюковою Т.Г., головою квартального комітету по вул. Гончарова Красногвардійського району м. Дніпропетровська, а після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] року залишилася проживати за вищевказаною адресою, заяви про відмову від спадщини [PERSON] до нотаріальної контори не подавала. Враховуючи вище зазначені обставини, [PERSON] фактично вступила в управління і володіння спадковим майном- квартирою[ADDRESS], тобто [PERSON] є такою, що в силу положень Цивільного кодексу УРСР (1963 року) прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, з 2002 року позивачка [PERSON] почала постійно проживати у [ADDRESS], разом зі своєю хрещеною матір'ю [PERSON], оскільки остання була незрячою та не в змозі була себе обслуговувати, потребувала догляду та піклування, ми вели з нею сумісне господарство, що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2010 року. За життя, [PERSON] 06 серпня 2002 року склала заповіт на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 4780, згідно якого все майно, яке на день її смерті виявиться їй належним, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, від 21 березня 2007 року, видане відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2371. Після смерті [PERSON], позивачка [PERSON] залишилася проживати у спірному домоволодінні, де мешкає по теперішній час, тобто фактично прийняла спадщину. Крім того, позивачка звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщина, однак нотаріусом їй було запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується листом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 04.08.2011 року. Як вбачається з викладеного, вищевказані правовідносини між сторонами виникли у 2007 році, тобто на час дії Цивільного кодексу України (2004 року) року, який і слід застосовувати. Так, згідно ч.1 ст.1268 ЦК України (2004 року), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України (2004 року), спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, в судому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], яка з 2002 року постійно проживала разом зі [PERSON] у квартирі [ADDRESS], фактично прийняла спадщину, яку заповідала її [PERSON] у своєму заповіті від 06 серпня 2002 року, після смерті [PERSON] в 2007 році, а тому за нею слід визнати право власності на спадкове майно. Враховуючи викладене, а також що в судому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved