Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності посилаючись на те, що 16 січня 2015 року померла мати позивача [PERSON] Позивач в установлений строк подав заяву про прийняття спадщини, проте постановою від 10 вересня 2015 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з ненадання правоустановчого документу. Його мати [PERSON] за життя не зареєструвала за собою право власності на отриману спадщину, на даний час реєстрація за померлою особою є неможливою. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити, визнати за ним право власності на приватизовану земельну ділянку площею 1326 м2, яка знаходиться за адресою м. Полтава, пров. Бойовий,3. Відповідач територіальна громада в особі Полтавської міської ради в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, причина неявки невідома. Третя особа [PERSON] суду пояснив, що він подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь позивача, на спадщину не претендує. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник третьої особи Другої полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою м. Полтава, пров. Бойовий,3 площею 1\~326 м2, згідно державного акту на право приватної власності на землю зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] 13 квітня 2009 року помер [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2012 року, яке видане Другою полтавською державною нотаріальною конторою [PERSON] є спадкоємцем майна померлого чоловіка [PERSON], яке складається з 1/2 частини домоволодіння за адресою м. Полтава, пров. Бойовий,3 та ? частки приватизованої земельної ділянки площею 1326 м2, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку 1000 м2 і ведення особистого підсобного господарства 326 м2 , яка розташована за цією ж адресою. 16 січня 2015 року померла [PERSON]. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За повідомленням Другої полтавської державної нотаріальної контори, після померлої [PERSON] заведена спадкова справа № 184 за 2015 рік. У справі є зава про відмову від спадщини на користь [PERSON] від 08.06.2015 року від сина померлої [PERSON] та заява про прийняття спадщини від 08.06.2015 року від сина померлої [PERSON] . Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалось. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Позивач у встановленому порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], проте постановою Другої полтавської державної нотаріальної контори від 10 вересня 2015 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою м. Полтава, пров. Бойовий, 3 у зв»язку з тим, що не подано правовстановлювальних документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії . Як встановлено в судовому засіданні, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки [PERSON] за час життя не зареєструвала в установленому законом порядку право власності на нерухоме майна, яке належало їй на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю та свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому\~ ст. 1269 ЦК та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст.\~1268, статей\~1296-1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Зі\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до пунктів 33,34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, суд приймає до уваги, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула права власності на спірне нерухоме майно, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved