Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що 19.05.2016р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 004188 фінансового лізингу, за яким мала придбати автомобіль Toyota Rav 2013 року випуску вартістю 352 400 грн. Представник відповідача [PERSON] повідомив їй, що вона повинна сплатити авансовий платіж в розмірі 20% вартості автомобілю, вона сплатила 79000 грн., 24.05.2016р. їй подзвонила представник відповідача [PERSON], сказала, що їй необхідно сплатити 60 % вартості автомобіля, в той же день вона сплатила 211440 грн. 30.05.2016р. їй подзвонив представник відповідача [PERSON], який сказав, що автомобіль не може бути доставлений, так як автовоз, що перевозив автомобіль попав в ДТП. Просить визнати договір фінансового лізингу недійсним, оскільки в договорі лізінгу не вказані індівідуальні ознаки автомобілю, умови договору лізінгу щодо сплати адміністративного платежу, зміни вартості автомобіля, 40% штрафу при розірванні договору, є несправедливими в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", відповідач ввів її в оману щодо предмету і ціни договору, просить стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за договором в розмірі 290440 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позивач повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.66). Відповідач, що належним чином за місцем реєстрації повідомлений про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань не надходило (а.с.64). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем був укладений договір № 004188 фінансового лізингу від 19 травня 2016 року (далі - договір лізінгу), за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізінгу у вигляді "ТОYOTA RAV4", Comfort, 22/дизель, АТ, 4х4 та передати цей автомобіль у користування позивача, який, в свою чергу, зобов'язувалась сплачувати лізінгові та інші платежі відповідно до умов договору. Договір лізінга передбачає право позивача набути автомобіль у власність в порядку, передбачену договором та чинним закондавством України. (а.с.31-36). Згідно з додатком 1 до договору лізінгу вартість автомобілю "ТОYOTA RAV4" складає 30940, 12 доларів США, авансовий платіж у розмірі - 50,00%, сума якого становить - 15470,06 доларів США; щомісячний авансовий платіж - 1289,17 доларів США; адміністративний платіж (10%) 3094,01 доларів США; комісія за передачу (3%) 928,20 доларів США., за курсом долара 25,50, вартість предмета лізінгу на дату підписання 788973,00 грн. Відповідно до п.1.7 договору лізінгу, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 120 (ста двадцяти робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 Договору. Термін передання Лізингоодержувачеві в користування Предмета Лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від Лізингодавця (включаючи випадки затримки поставки Продавцем/Постачальником транспортного засобу), при чому лізингодавець бере на себе зобов'язання письмово або в телефонному режимі повідомити лізингоодержувача про причини та приблизні терміни затримки у випадках затримки поставки транспортного засобу Продавцем/Постачальником - після отримання від нього відповідної інформації при цьому Лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання предмету Лізингу в користування без укладення Додаткових угод до даного Договору. Згідно із п. 4.1. договору лізінгу, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 (ста двадцяти) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністативного платежу; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.1 ст.9 даного Договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7 ст.1 даного Договору. У разі затримкм терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета Лізингу може бути відповідно змінено. Відповідно до п. 8.2 договору лізінгу, сторони погоджуються що лізингові платежі та інші платежі, що мають бути сплачені за цим Договором на користь лізингодавця відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ "Райффайзен Банк Аваль"(www.aval.ua) при продажу долару, (надалі "обмінний курс долара до української гривні") станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших платежів, які мають бути сплачені лізингоодержувачем за цим договором на дату оплати даних платежів. Згідно із п. 8.3 договору лізінгу сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладення даного договору може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. П.9.1 договору лізінгу передбачено авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного даному Договорі та у додатку № 1 до даного договору. Згідно із п. 9.2 договору лізінгу лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж, на умовах викладених у даному договорі, впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного Договору платежами, які визначені в Додатку №1 до даного договору. На авансовий платіж який сплачується у відповідності до Додатку № 1 не нараховуються жодні відсотки. Відповідно до п. 10.1 договору лізінгу лізинговий періодичний платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсоток річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предсмета лізингу); - комісія за супроводження Договору в розмірі 7 відсотків. Згідно із п. 11.1 договору лізінгу після завершення терміну лізингу за даним договором, лізингоодержувач придбає предмет лізингу у лізингодавця за викупною вартістю, що буде визначена лізингодавцем з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань, щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають сплаті за цим договором. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за договором, а також виходячи з припущення, що відповідає законодавство України, що регулює відносини сторін за договором, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх неалежних до сплати платежів за Договором, купівельна ціна предмета лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. П.12.1 договору лізінгу передбачено , що лізингоодержувач який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця із зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% (сорок відсотків) лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно до п. 12.2 договору лізінгу лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п.9.2 даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж за вирахуванням 10 % від сум сплаченого авансового платежу, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 (тридцяти ) банківський днів з моменту отримання від лізингоодержувача власник банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти. Позивач на виконання умов договору лізінгу 19.05.2016 року сплатила авансовий платіж в розмірі 79000 ,00 грн. та 24.05.2016 року авансовий платіж у розмірі 211440 грн. 00 коп. (а.с. 39). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Суд приходить до висновку, що п. 12.1 договору лізінгу встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вищезазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 19 травня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 12.1, розділ 12 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання договору лізінгу недійсним та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за договором коштів в розмірі 290440,00 грн. (79000 + 211440) грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3455,60 грн.

Outcome: approved