Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Жмеринської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності квартирі, мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1993 р. за нею [PERSON] та її чоловіком [PERSON], який помер 21.07.2014 р., зареєстровано на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частку квартири, яку вона прийняла шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської міської державної нотаріальної контори. Їх діти [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини після смерті батька, подавши до нотконтори відповідні заяви. При зверненні до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] вона отримала відмову через те, що частка померлого [PERSON] у спільній сумісній власності квартирі по вул. Будівельників, 5/135 м. Жмеринка не визначена. За життя спадкодавця вони не встановлювали часток у спільній сумісній власності квартирі, а в даний час це зробити неможливо в звязку із смертю [PERSON] Невизначеність часток у спірній квартирі позбавляє позивачку права належним чином нею розпоряджатись та оформити свої спадкові права. Просить визначити, що частки її та її померлого чоловіка [PERSON] у квартирі [ADDRESS] становить 1/2. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, позовні вимоги уточнила, просить визначити, що частка її та частка померлого [PERSON] у квартирі [ADDRESS] становить по 1/2 кожного. Додатково пояснила, що померлий [PERSON] її чоловік, із яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до дня смерті та який помер 21.07.2014 року в м.Жмеринка. На час його смерті в квартирі проживала позивачка та її дочка [PERSON]. Син [PERSON] проживав за іншою адресою. Діти звернулись в нотаріальну контору із заявою про відмову від прийняття спадщини, а позивачці відмовили в оформленні документів, оскільки частка чоловіка не визначена. Домовленості про розмір часток із чоловіком не було та позивачка не може переоформити на себе спадщину. Просила позов задовольнити, питання судових витрат вирішити по закону. Представник відповідача, будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 24) в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву, у якій при вирішенні спору покладається на розсуд суду, справу просить розглянути у її відсутність. (а.с. 18, 19) Суд, заслухавши пояснення позивачки, оглянувши позовну заяву, заяву представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 21.11.1965 р. зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Янішевська». (а.с. 4) Із свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1993 року, виданого згідно рішення виконкому Жмеринської міської ради від 11.08.1993 року №877, зареєстрованого Жмеринським відділом Вінницького обласного обєднаного БТІ 12.08.1993 року за №5760, [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], без визначення часток кожного із співвласників (а.с.6). 21.07.2014 р. [PERSON] помер. (а.с. 5) Нотаріус Жмеринської міської державної нотаріальної контори, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.07.2015 року №733/02-31 відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, належної її чоловіку [PERSON], який помер 21.07.2014 р., у звязку з відсутністю у правовстановлюючих документах відомостей про належність спірного нерухомого майна спадкодавцеві, тобто не визначена частка у спільній сумісній власності на квартиру. (а.с. 12). З довідки № 76 від 23.03.2015 року КП «ВООБТІ» вбачається, що згідно інвентаризаційної справи № 7603 на квартиру №135 по вул. Будівельників, б. 5 в м. Жмеринка Вінницької області КП «ВООБТІ» 12.08.1993 р. було зареєстровано право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Жмеринської міської ради 11.08.1993 р. згідно рішення від 11.08.1993 р. № 877. Станом на 18.03.2015 р. квартира в цілому складається з: коридору 135-1, коридору 135-2, ванної 135-3, туалету 135-4, кухні 135-5 кімнати 135-6, кімнати 135-7, балкону, частини підвалу під сарай площею 2,0 кв.м. Загальна площа квартири становить 51,1 кв.м, в тому числі житлова площа 29,0 кв.м. Станом на 18.03.2015 р. самочинно збудованих та переобладнаних приміщень не виявлено (а.с. 11), що також відображено і в технічному паспорті на дану квартиру (а.с.9-10). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.07.2015 р. за № 410019003 після смерті [PERSON] заповіти та спадкові договори не укладались. (а.с. 8) Згідно копії спадкової справи № 245/2014 відкритої після смерті 21.07.2014 р. [PERSON] спадщину після його смерті прийняла його дружина позивачка [PERSON] шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської міської державної нотаріальної контори у визначений ст. 1270 ЦК України строк. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] у строк визначений ст. 1270 ЦК України подали до Жмеринської міської державної нотаріальної контори письмові заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь дружини померлого позивачки [PERSON]В.(а.с. 26-31) Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Отже, вказана вище квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], який помер 21.07.2014 р. Домовленості між співвласниками щодо поділу майна не існує. Вимоги про поділ майна до суду не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 3.4. інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до розясень, що містяться у п. 17 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наведених в постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Тобто визначення часток, про що заявлено стороною спору, що розглядається можливе лише при заявленні та вирішенні вимоги про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, а частка померлого субєкта права спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, в даному випадку позивачкою вимога про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності не заявлялась, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у вказаній частині. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову частково, лише в частині визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судові витрати у вигляді документально підтвердженого судового збору (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 355, 370 ЦК України,

Outcome: partial