Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити юридичний факт, що [PERSON] [INFO] року народження за національністю по лінії батька, [PERSON] є «Поляк» та зобов'язати Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни (виправлення) в актовий запис № 2328 про народження [PERSON] у книзі записів актів громадянського стану про народження, що був вчинений 16 серпня 1947 року Московським бюро ЗАГС м. Києва, в графі «національність» батька [PERSON] вказавши «поляк» замість «українець». Свою заяву мотивує тим, що він народився [INFO] року у м. Києві, мої батьки: [PERSON] та [PERSON]. У свідоцтві про моє народження від 27 липня 1963 р. (повторне), актовий запис про реєстрацію народження №2328 від 16 серпня 1947 року, зроблений Московським бюро ЗАГСу міста Києва, у графі «національність» батька записано «українець», у графі національності матері записано «українка». У свідоцтві про одруження позивача [NUMBER] від 12 березня 1971 р., актовий запис №226 від 12 березня 1971 p., зроблений Московським бюро ЗАГСу м. Києва національність позивача у відповідній графі зазначено, як «українець». Дід позивача - [PERSON] згідно з Архівною довідкою №01-29/3-128 від 11.02.2016р., наданою Державним архівом Харківської області народився [INFO] року про що Успенською церквою слободи Дворічної Куп'янського повіту Харківської губернії зроблено метричний запис №95 в якому зазначено, що його батьки «слободы Двуречной билетный солдат [PERSON] сын [PERSON] и законная жена [PERSON] дочь, оба православные», відомості про національність його та його батьків відсутні. Батько позивача - [PERSON] народився [INFO] року про що було складено метричний запис №109 від 08.07.1912 року тією ж Успенською церквою слободи Дворічної Куп'янського повіту, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00016925838 від 27.07.2016р., відомості про національність його та його батьків відсутні. Також зазначає, що у даному Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян прізвище батька позивача записане, як «[PERSON]», прізвища його батька та матері також відповідно, як [PERSON]» та «[PERSON]». Така розбіжність вочевидь виникла внаслідок лінгвістичної помилки, оскільки згідно з архівною довідкою Державного архіву Харківської області від 11.02.2016 р. прізвище діда позивача, зазначено, як «[PERSON]», у свідоцтві про шлюб та про смерть батька позивача він також записаний, як «[PERSON]», я у свідоцтвах про народження, одруження, у паспорті також записаний, як «[PERSON]», що у повній мірі підтверджено Експертним висновком № 056/484-а Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України від 26 серпня 2016 року зробленого на запит позивача, у якому зазначено, що записи прізвища українською мовою [PERSON] [PERSON] та [PERSON], [PERSON] попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах зазначеної особи є ідентичними. Відомостей про національність батька позивача немає в жодному офіційному документі, що зберігся. Проте, з самого дитинства з розповідей рідні позивача по батьковій лінії, батька та його батька мого діда [PERSON], якого я добре пам'ятаю мені відомо, що ми за походженням є поляками. [PERSON] зазвичай всі,- батько позивача, позивач, старший брат, його донька (племінниця), називали по польському «[PERSON]» і він сам себе так називав. [PERSON] ('«[PERSON]») розповідав, що його батько хоч і проживав у Харківській губернії тодішньої Російської Імперії, проте знав польську мову, відчував себе поляком, розповідав про наше польське коріння, однак у ті часи ставлення до поляків було у Російській Імперії досить ворожим. Польщі, як держави не існувало взагалі, відбувались численні польські повстання, які царським урядом жорстоко придушувались, особи польської національності переслідувались. Тому здійснення відповідного таїнства, як хрещення, шлюб та відспівування у церквах не православного віросповідання особливо у східних губерніях теперішньої України могло б бути небезпечним і тому доводилось приховувати своє коріння та релігійну приналежність. Пізніше, вже у зв'язку з політикою радянської влади, також факт польського походження доводилось приховувати, жоден римо-католицький костел на території УРСР не діяв, римо-католицька церква була під забороною, то ж в радянський період ні батько позивача, ні позивач, ніхто з родини не мали змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання так як боялись політичних переслідувань та репресій. Однак, з самого дитинства, в родині дотримувались польських національних традицій, святкували католицькі та національні свята, вивчали польську мову. Хоча мати позивача і не належала до польської національності, вона з повагою ставилась до національних почуттів свого чоловіка, дітей, а згодом і онуків. Коли батько позивача помер у 1990 році, його було поховано на Байковому цвинтарі у м. Києві, а в пам'ять про його національне самовизначення на могильній плиті було виконано напис польською мовою. Похований він в тій частині цвинтаря де знаходяться, як давні, так і сучасні поховання представників польської меншини м. Києва. Син позивача - [PERSON], 1972 р.и. від народження також виховувався у польських традиціях, з дитинства вивчав польську мову, читав польські книжки і на даний момент захоплюється польською літературою, історією, досконало володіє польською мовою. У серпні 1991 року, коли відновив свою роботу у Києві Олександрівський Римо-Католицький Костел, разом з іншими парафіянами та молоддю їхав у організоване ним паломництво до польської Ченстохови на зустріч із Папою Римським, відтоді ми відвідуємо цей костел на всі великі римо-католицькі релігійні свята, з початку 90-х років часто бувають у Республіці Польща (що підтверджується відмітками у і юрті та відповідними фотографіями). Вдома знаходиться велика бібліотека польських книжок, яку почав збирати батько позивача, потім в міру можливостей продовжив я, а потім і мій син, иривозячи з Польщі, купуючи у букіністичних магазинах, книжкових базарах, тощо. Серед книжок є книжки польських авторів-класиків, історична, релігійна, розважальна, а сучасна польська література. Як реліквію родина позивача зберігала книжку польською мовою «Наука релігії на основі історії», яку дід позивача привіз з Польщі, на території якої воював ще під час її світової ї та яку подарував мені з написом польською мовою: «Внукові в день його 16-річча діда [PERSON] [INFO]». Позивач намагається регулярно оглядати польське телебачення, дивитись польські фільми, слідкує за політичними подіями та культурним життям Польщі, сучасною польською літературою, кінематографом, тощо. Вважає себе представником польської етнокультурної традиції, вихований в дусі поваги до свого історичного походження і тому бажаю офіційно відновити та іти своє етнічне польське походження. У судове засідання заявник не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та винести рішення згідно вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Із змісту заяви вбачається, що позивач народився [INFO] року у м. Києві, мої батьки: [PERSON] та [PERSON]. У свідоцтві про моє народження від 27 липня 1963 р. (повторне), актовий запис про реєстрацію народження №2328 від 16 серпня 1947 року, зроблений Московським бюро ЗАГСу міста Києва, у графі «національність» батька записано «українець», у графі національності матері записано «українка». У свідоцтві про одруження позивача [NUMBER] від 12 березня 1971 р., актовий запис №226 від 12 березня 1971 p., зроблений Московським бюро ЗАГСу м. Києва національність позивача у відповідній графі зазначено, як «українець». Дід позивача - [PERSON] згідно з Архівною довідкою №01-29/3-128 від 11.02.2016р., наданою Державним архівом Харківської області народився [INFO] року про що Успенською церквою слободи Дворічної Куп'янського повіту Харківської губернії зроблено метричний запис №95 в якому зазначено, що його батьки «слободы Двуречной билетный солдат [PERSON] сын [PERSON] и законная жена [PERSON] дочь, оба православные», відомості про національність його та його батьків відсутні. Батько позивача - [PERSON] народився [INFO] року про що було складено метричний запис №109 від 08.07.1912 року тією ж Успенською церквою слободи Дворічної Куп'янського повіту, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00016925838 від 27.07.2016р., відомості про національність його та його батьків відсутні. Судом встановлено, що позивач звертався до Голосіївського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою до зміни національності свого батька з «українець» на «поляк» в актовому записі про народження та зміни своєї національності з «українець» на «поляк» в актовому записі його шлюб, проте, у відповіді від 22 вересня 2016 р. № 3906/02-20 за підписом начальника відділу І.А. Пасічник позивачу було в цьому відмовлено з посиланням на правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Мінюсту від 12.01.2011 №96/5 (зі змінами), в зв'язку відсутністю підстав для внесення таких змін відділом державної реєстрації актів цивільного стану та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду.(а.с. 5) Згідно зі ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 зазначено, що для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Статтею 19 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" визначено, що реєстрація народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені та по батькові провадиться органами реєстрації актів громадянського стану в книгах спеціального зразка, які є єдиними доказами засвідчених у них фактів. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано ст. 23 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. 19 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5. Згідно з п.п. 1.1 цих Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Пунктом 1.7. Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Згідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Встановлення факту національності заявника має юридичне значення, оскільки невірне зазначення національності, позбавляє його права скористатися одержанням окремих пільг як до громадянина польського походження. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON], заінтересована особа: Голосіївський районний у м. Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення - підлягають задоволеню.

Outcome: approved