Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

26.12.2011 року Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачів в рівних частках на користь Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами за період з 01.04.2008 року по 01.03.2011 року в сумі 3 658,19 грн. та судові витрати у сумі 188,20 грн. Також, Позивач просив зобов'язати [PERSON] укласти Типовий договір «Про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» в редакції Відокремленого структурного підрозділу «Чоколівський» Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві ради, який повністю відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2012 року в задоволені позову Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2013 року скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2012 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та ухвалено нове, яким позовні вимоги КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості задоволено: - стягнуто з [PERSON] на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2008 року по 01 березня 2011 року в сумі 1219 грн. 39 коп. та судові витрати в сумі 35 грн. 76 коп. - стягнуто з [PERSON] на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2008 року по 01 березня 2011 року в сумі 1219 грн. 39 коп. та судові витрати в сумі 35 грн. 76 коп. - стягнуто з [PERSON] на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період 01 квітня 2008 року по 01 березня 2011 року в сумі 1219 грн. 39 коп. та судові витрати в сумі 35 грн. 76 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2012 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2013 року в частині стягнення заборгованості скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд. 18.02.2014 року представник позивача подала заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій просила стягнути з відповідачів відповідно до частки у праві власності заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2008 року по 01.03.2011 року в сумі 2 438,80 грн. та судовий збір в сумі 152,44 грн. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі довідки з головного управління житлового забезпечення (свідоцтва про право власності) від 31 травня 2006 року співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], [INFO] Зазначає, що вищезгадана квартира є трикімнатною, загальною площею 98,0 м2, в тому числі житловою площею 52.10 м2, де зареєстровані та проживають відповідачі. Також зазначає, що між Позивачем і Відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідачі не сплатили своєчасно і в повному обсязі плату за утримання житла та плату за користування житловими послугами, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість за період з 01.04.2008 року по 01.03.2011 року. Позивач зазначає, що Відповідачем-1 в порядку примусового виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 20.03.2013 р. сплачено заборгованість у розмірі 1255,15 грн. та судовий збір у розмірі 35, 76 грн. З огляду на сплату вказаної вище заборгованості та враховуючи частки відповідачів у праві власності, ту обставину, що Відповідачі-1,2, як батьки несуть відповідальність за неповнолітніх дітей, в даному випадку [PERSON] , Позивач просить стягнути з Відповідачів заборгованість за період з 01.04.2008 -01.03.2011 р.р. у розмірі 2 438, 80 грн. , а саме: з Відповідача-1 в розмірі 152, 43 грн., Відповідача-2 в розмірі 1371,82 грн., Відповідача-3 в розмірі 914, 655 грн. та відповідно судовий збір з Відповідача-1 -34,81 грн., Відповідача-2 -70,57 грн., Відповідача-3-47,05 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Відповідач-1 посилався на те, що заборгованість по централізованому опаленню, відсутня надавши довідку з КП «Чоколівське», а тому вважає, що підстав для її стягнення не має. Разом з тим, вважає, що заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території , як і право вимоги Позивача з даним позовом , є необґрунтованим та недоведеним відповідними доказами. Відповідач-1 посилався на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, в той час як жодних угод між ним та Позивачем з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд не укладалось. Вважає, що за відсутністю належним чином укладеного договору , між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини у сфері надання даних послуг та як наслідок Позивач не має права вимоги з даних підстав. Крім того, Відповідач-1 зазначив, що Позивачем не надано доказів в обґрунтування позову , оскільки у встановленому законом порядку межі прибудинкової території не визначені, тарифи не затверджені у встановленому законом порядку та не пройшли державної реєстрації, не визначено перелік послуг, які надаються відповідачам. Також Відповідач-1 посилався на те, що Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження підстав нарахування боргу та його складових, факту надання та отримання Відповідачами житлово-комунальних послуг та підтвердження повноважень та права Позивача на звернення до суду з таким позовом. Крім того, Відповідач-1 вважає, що до даного спору слід застосувати строк позовної давності, подавши відповідну заяву в порядку ст.267 ЦК України. В зв'язку з вищевикладеним, Відповідач-1 просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи - ВСП «Чоколівське» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно вимог касаційної інстанції при повторному розгляді справи, суд першої інстанції має дослідити в повному обсязі розмір тарифу на послуги з централізованого опалення, з якого проводилось нарахування оплати цих послуг, встановити наявність підстав для здійснення нарахування, передбачених ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та з'ясувати встановлений початок перебігу строку позовної давності. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 2438,80 грн., яка складається із заборгованості по централізованому опаленню в розмірі -49,84 грн. та по утриманню будинків та прибудинкової території в розмірі - 2388, 96 грн. Суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. При визначенні спірної заборгованості, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідачів заборгованості по централізованому опаленню в розмірі 49,84 грн., відсутні, оскільки дана заборгованість не підтверджена матеріалами справи та спростовується довідкою ВСП «Чоколівське» та наданими квитанціями Відповідача-1, які досліджені в суді в тому числі порядку нарахування та сплати визначеної заборгованості в цій частині (а.с. 160-198, 211-213, т.4 ). Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по централізованому опаленню в розмірі 49,84 грн. З огляду на викладене, при розгляді даного спору суд має з»ясувати спірні питання щодо наявної заборгованості відповідачів саме по утриманню будинків та прибудинкової території. Судом встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO] на підставі довідки з головного управління житлового забезпечення (свідоцтва про право власності) від 31 травня 2006 року (т.1 а.с.9). Згідно довідки Форми № 3 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.8). Згідно розпорядження Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.02.2008 року та додатку до нього балансоутримувачем будинку [ADDRESS] є КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації . Відповідно до Статуту, КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації є правонаступником КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві ради та його метою , як балансоутримувача, зокрема, є виконання повноважень замовника у сфері житлово-комунальних, предметом діяльності є здійснення функцій замовника у сфері житлово-комунальних послуг для визначення виконавців послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, організація розрахунків та облік надходження коштів за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (квартирної плати), утримання та обслуговування житлових та нежитлових будинків, прибудинкових територій громади м.Києва відповідно до замовлення та договорів, визначення на конкурсній основі виконавців житлово-комунальних послуг тощо. Відповідно до договору від 31.03.2008 року на утримання житлових будинків прибудинкових територій виконавцем послуг з утримання житлових будинків та прибудинкової території визначено КП «Чоколівське» Солом'янської районної у м. Києві ради (т.1 а.с.59-62). З огляду на викладене, суд вважає, що КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, як балансоутримувач спірного будинку та виходячи з укладеного вище договору, має право на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 22 грудня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві ради про визнання незаконним нарахувань за надані житлово-комунальні послуги, заборону здійснювати нарахування за утримання будинку та прибудинкової території та зобов'язання укласти договір на викладених ним умовах, в задоволені якого Позивачу було відмовлено. Рішення набрало законної сили (т.1 а.с.186-189). Даним рішенням встановлено, що позивач ([PERSON]) є споживачем комунальних послуг відповідно до закону, тобто ЗУ «Про захист прав споживача» . Також даним рішенням встановлено та не заперечувалося сторонами, що з моменту набуття права власності на квартиру і до листопада 2008 року житлово-комунальні послуги позивачем сплачувалися, з чого випливає, що з точки зору вище приведеного Закону, сторони вступили в договірні відносини. Таким чином, вказаним рішенням встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері житлово-комунальних послуг. А отже, наявність договірних правовідносини в сфері житлово-комунальних послуг між КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та [PERSON] встановлена вищезазначеним рішенням суду, а тому дані обставини не підлягають доказуванню. Судом встановлено та дані обставини не заперечувалися сторонами, що з листопада 2008 року, відповідачами не сплачується заборгованість по утриманню будинків та прибудинкової території. Як встановлено рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 22.12.2011 року, з листопада 2008 року позивач ухиляється від виконання своїх зобов'язань по сплаті житлово-комунальних послуг, обґрунтовуючи свої дії відсутністю договору між ним та відповідачем та їх неналежною якістю. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово- комунальні послуги залежно від функціонального призначення поділяються, зокрема на: - послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до Закону, перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, в т.ч. встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Статтями 20, 21 вказаного Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. З огляду на викладене та враховуючи рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 22.12.2011 року, суд вважає встановленим, що відсутність укладеного між сторонами Договору на утримання будинків та прибудинкової території, не звільняє відповідачів від сплати виниклої заборгованості на підставі ч.2 ст.642 ЦК України . Що стосується питання порядку формування тарифів, то відповідно до Постанови КМУ № 529 від 20.05.2009 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»: тарифи (нормативні витрати, пов'язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і обговорюються на громадських слуханнях. Таким чином, загальних для всієї України тарифів на житлово-комунальні послуги не існує. Кабінет Міністрів України лише визначає порядок формування таких тарифів, а розміри тарифів встановлюються місцевими органами влади. Відповідно до встановленого Порядку, виконавець доводить розрахунок тарифів до відома власників житлових будинків (гуртожитків), власників квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) та інших споживачів послуг шляхом проведення щодо кожного будинку громадських слухань. Комунальним підприємством «Чоколівське» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації за 7 днів до проведення громадських слухань проінформувало споживачів про їх проведення шляхом розміщенні на інформаційних стендах у під'їздах та біля будинків об'яв із запрошенням прийняти участь у громадських слуханнях щодо тарифів на послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій. Громадські слухання щодо тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку [ADDRESS] були проведені 28.05.2010 (т.1 а.с.92). Відповідно до п. 2.6. та п. 2.7. розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.03.2010 № 187 «Про внесення змін до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03.07.2006 № 955», громадські слухання щодо тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в місті Києві мають відкритий характер і проводяться на засадах добровільності, гласності, відкритості та свободи висловлювань. Громадські слухання вважаються такими, що відбулися, незалежно від кількості присутніх осіб. Таким чином, твердження Відповідача-1 щодо не визначення та не затвердження у встановленому законом порядку тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території, що є підставою для звільнення від сплати заборгованості, є безпідставними. Також судом встановлено та не заперечувалося Позивачем в суді, що нарахування спірної заборгованості здійснювалися згідно діючих Розпоряджень Київської міської державної адміністрації, в тому числі і тих, що не пройшли державну реєстрацію. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2010 року №1221 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій та їх структури" зі змінами, внесеними розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.01.2011року за № 75 "Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2010р. № 1221"у відповідності до ст.31 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» для будинку [ADDRESS] встановлено відповідний тариф. З наданого Позивачем розрахунку та переліку послуг вбачається підстави, порядок нарахування спірної заборгованості , в т.ч. виходячи з її економічної обґрунтованості. Виходячи з вимог ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі , крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов»язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Вбачається, що нарахування спірної заборгованості Позивачем здійснювалося на підставі тарифів затверджених Розпорядженням КМДА, які на момент нарахування заборгованості були чинними та не були визнані недійсними чи скасованими у порядку визначеному законом. Разом з тим, в судовому засіданні Відповідач-1 не навів правових обґрунтувань щодо відсутності підстав для застосування відповідних тарифів на момент їх нарахування Позивачем. Крім того, питання про визнання недійсними певних Розпоряджень КМДА про затвердження тарифів, які були застосовані Позивачем при визначенні спірної заборгованості , Відповідачем-1 не ставилось. Відповідач-1 в судовому засіданні не заперечував свого обов'язку щодо внесення плати за утримання будинку та прибудинкової території, а заперечував щодо підстав застосування Позивачем певних Розпоряджень КМДА, що не пройшли держаної реєстрації. В той же час, Відповідач-1 не надав суду доказів в обґрунтування заперечень проти позову в підтвердження необхідності застосування до спірних правовідносин певного Розпорядження КМДА з відповідним розрахунком заборгованості, з зазначенням економічної обгрунтованості, які на його думку мають бути застосовані Позивачем у дані справі. Суд також звертає увагу на ту обставину, що обов»язок здійснення державної реєстрації Розпоряджень КМДА в силу закону не покладено на Позивача. Щодо доводів Відповідача-1 про надання послуг неналежної якості, то вони також є необґрунтованими, оскільки не доведені належними і допустимими доказами, а отже також не можуть бути підставою для не сплати коштів за спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Крім того, статтею 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлений порядок та підстави оформлення претензій споживачів до виконавців житлово-комунальних послуг, яка передбачає процедуру фіксації факту надання послуг неналежної якості та порядок складання відповідних актів-претензій з метою вирішення питання про перерахунок платежів. Ч.3 даної статті визнає дійсним акт-претензію, підписаний не менш як двома споживачами, у разі неприбуття представника виконавця в погоджений. Згідно з ч.5 даної статті спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Проте, Відповідач-1 не надав суду доказів того, що йому надавалися послуги неналежної якості, а також доказів того, що він не користувався наданими йому послугами. Суд не приймає до уваги надані Відповідачем-1 фотокартки, оскільки на них відсутня дата їх здійснення. Крім того, дані фотокартки не є доказами того, що Відповідач-1 не користувався наданими йому послугами. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що Відповідачами не виконано покладений на них обов'язок по оплаті послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Як вбачається з довідки, виданої КП «Чоколівське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації - у власника житлового будинку [ADDRESS], не має заборгованості за опалення в період 2009-2013 років. Як вбачається з наданих Позивачем розрахунків, заборгованість Відповідачів за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2008 року по 01.03.2011 року складає 3608,35 грн. (т.4 а.с.147-148). Відповідно до постанови ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 28.08.2013 року «Про закінчення виконавчого провадження» вбачається, що з Відповідача-1 на користь Позивача було стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 1255,15 грн. - 35,76 грн. (судовий збір) = 1219,39 грн. (т.4 а.с.128), а тому вказана сума підлягає зарахуванню на користь Відповідача-1. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. У зв'язку з вищевикладеним, з Відповідачів на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території за наступним розрахунком: - 3608,35 : 4 = 902,08 грн. - сума, яка підлягає стягненню в кожного співвласника; - 902,08 : 2 = 451,04 грн. - частка неповнолітнього співвласника, яка ділиться між батьками порівну. Таким чином, з Відповідача-1 та Відповідача-2 підлягає до стягнення 1353,12 грн. (902,08 грн. + 451,04 грн. = 1353,12 грн.), а з Відповідача-3 підлягає до стягнення 902,08 грн. Проте, як вже зазначалося вище, Відповідач-1 сплатив борг в сумі 1219,39 грн., а тому з Відповідача-1 підлягає до стягнення сума боргу в розмірі 133,73 грн. (1353,12 грн. - 1219,39 грн. = 133,73 грн.). З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з Відповідачів на користь Позивача підлягає судовий збір в сумі 107,30 гривень, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України за наступним розрахунком: - 107,30 : 4 = 26,83 грн. - сума, яка підлягає стягненню в кожного відповідача; - 26,83 грн. : 2 = 13,41 грн. - сума, яка ділиться між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 порівну за неповнолітню дитину. Як вбачається за матеріалів справи, Відповідачем-1 було сплачено судовий збір у розмірі 35,76 грн. У зв'язку з вищевикладеним, з Відповідача-1 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 4,48 грн. (26,83 грн. + 13,41 грн. = 40,24 грн.; 40,24 грн. - 35,76 грн. = 4,48 грн.). З Відповідача-2 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 40,24 грн. (26,83 грн. + 13,41 грн. = 40,24 грн.). З Відповідача-3 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 26,83 грн. Згідно вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується доводів Відповідача-1 про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, то суд не приймає їх до уваги, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Вважаючи строк позовної давності пропущеним, Відповідач-1 виходив з того, що перебіг позовної давності переривається саме пред'явленням позову, а не зверненням до суду з заявою про видачу наказу в порядку наказного провадження. Між тим, суд критично оцінює дані доводи, так як відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Як вбачається з матеріалів справи Солом'янським районним судом м. Києва від 06.04.2011 року було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної у м. Києві ради заборгованості по платі за користування житлом та платі за користування комунальними послугами за період з 01.04.2008 р. по 01.03.2011 р. в сумі 3658,19 грн. 10.06.2011 року Солом'янським районним судом м. Києва було скасовано даний судовий наказ, оскільки у сторін існує спір про право. Таким чином, Позивач звертаючись до суду в 2011 році з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Відповідачів на свою користь заборгованості за житлово-комунальні послуги, вважав свої права порушеними з боку [PERSON], [PERSON], та [PERSON], а тому звернувся за захистом цих прав у встановленому законом порядку. Враховуючи, що заява КП ДУОЖФ Солом"янської РДА в м. Києві про видачу судового наказу була задоволена, судом видано судовий наказ від 06.04.2011 року про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивач вважав свої права захищеними і підстав для звернення з позовом до суду на той час у позивача не було. Це право виникло у позивача після скасування судового наказу від 06.04.2011 року відповідно до ухвали суду від 10.06.2011 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем-1 були вчинені дії щодо визнання суми боргу, а саме в листопаді 2008 року сплачено 205,80 грн. при місячному нарахуванні 102,90 грн. Як вбачається з наданого Позивачем розрахунку, в квітня 2009 року Відповідачі сплатили повністю місячне нарахування, а саме 181,26 грн., яких 102,90 грн. - нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 78,36 грн. - нарахування за центральне опалення. Виходячи з вимог ст. ч.1 ст.264 ЦК України, дії Відповідачів суд оцінює, як визнання боргу. З огляду на викладене вище, суд також вважає, що строк позовної давності було перервано в квітні 2009 року. Позивачем пред'явлено позов 26.12.2011 року. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Враховуючи те, що касаційною інстанцію були визначені обставини, які необхідно дослідити в повному обсязі саме щодо розміру тарифу на послуги з централізованого опалення, з якого проводилось нарахування оплати цих послуг, враховуючи те, що суд пришов до висновку про відсутність підстав для стягнення спірної заборгованості в розмірі 49, 84 грн., суд вважає, що при розгляді даної справи були виконані вимог закону в цій частині.

Outcome: partial