Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19.12.2011 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір страхування наземного транспорту № 3589054, згідно якого були за страховані майнові інтереси відповідача, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки „TOYOTA" моделі „SEQUOIA". 21.09.2012 р. по вул. Зала Егерсег в м.Херсоні сталося незаконне заволодіння транспортним засобом, про яке відповідач повідомив позивача. Вважає зазначений договір таким, що порушує законні права та інтереси АТ "СК "АХА Страхування", оскільки під час страхового врегулювання заявленої відповідачем події, зникнення застрахованого транспортного засобу позивачем були виявлені обставини та отримані докази того, що відповідач під час укладання договору страхування не повідомив істотні обставини щодо застрахованого майна, а саме: наявності рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 31.01.2011 р., за яким визнано за відповідачем та третьою особою [PERSON] право власності на автомобіль по ? в рівних частках. Крім цього, дозволу іншого співвласника автомобілю на укладення договору страхування не має, а відповідач самостійно розпорядився часткою у праві спільної часткової власності, не повідомляючи іншого співвласника про здійснений правочин. Позивач просив визнати недійсним договір страхування наземного транспорту на підставі ст.ст. 215, 229, 230, 358, 361, 982 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначили, що у задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Посилались на те, що на вчинення договору страхування відповідач був уповноважений згідно нотаріально посвідченої довіреності від 26.01.2010 р., відповідно до Закону України «Про страхування» мають право укладати договори страхування про страхування третіх осіб та призначати вигодонабувачів, а ще до укладання договору позивачеві була надана повна та достовірна інформація, в тому числі копія рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31.01.2011 р., договір реально виконувався сторонами та відповідає вимогам чинного законодавства. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог, в судове засідання не з»явилися, надавши суду заяви про слухання справи у їх відсутність.Проти задоволення позовних вимог заперечували, пояснили, що укладення договору страхування їх прав ні яким чином не порушує та відповідає вимогам закону. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що між АТ "СК "АХА Страхування" та [PERSON] був укладений договір страхування наземного транспорту № 3589054 від 19.12.2011 р., предметом якого був автомобіль марки „TOYOTA" моделі „SEQUOIA", 2008 р.в., реєстраційний номер [NUMBER]. Із пояснень сторін вбачається, що відповідач при укладанні договору страхування надав інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, своєчасно перерахував позивачу страхову премію в сумі 18157,23 грн., і надалі своєчасно інформував його про страховий випадок, що не оспорювалось сторонами по справі та свідчить про виконання договору сторонами. Про це сторони договору страхування зазначили в пункті 17.2. договору. Крім того, як вбачається із пункту 1 договору страхування сторони договору страхування, засвідчили, що цей договір укладено у відповідності з «Правилами № 003 добровільного страхування наземного транспорту». Щодо заявлених позовних вимог про недійсність страхування наземного транспорту № 3589054 від 19.12.2011 р., то суд вважає необхідним відмовити з наступних підстав: Згідно ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або внаслідок впливу тяжких обставин, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також її істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, яке сталося після виконання правочину і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на укладення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Представника позивача було зобов'язано надати для огляду оригінали всіх документів, що наявні у позивача, які надавались [PERSON] під час укладання оспорюваного договору та після настання страхового випадку із транспортним засобом, проте вимогу суду не виконано. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Таким чином, представником позивача не доведено у суді ті підставі, на які він посилався в обґрунтування позову, належних доказів на підтвердження таких суду не надано. На підставі викладеного, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити

Outcome: dismissed