Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Від АТ КБ "Приватбанк" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 5 070 грн 58 коп. за кредитним договором № б/н від 04.12.2012, яка складається з 3 898 грн 81 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 171 грн 77 коп. - 3% річних від простроченої суми. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 04.12.2012 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 04.12.2012, згідно якої отримав кредит у розмірі 9 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні Договору сторони керувались частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг"затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до статті 634 Цивільного кодексу України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 Цивільного кодексу України) та кредитного договору (стаття 1054 Цивільного кодексу України). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі мінімального платежу відповідно до умов Договору. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. 11.02.2016 АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Великобурлуцького районного суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28.03.2016 стягнуто з [PERSON] заборгованість в розмірі 18 088,18 грн нараховану станом на 31.12.2015. Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28.03.2016 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованості становить 9 983,26 грн. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28.03.2016, тобто за період з 04.12.2012 по 31.12.2015, то за період після подання позовної заяви від 11.02.2016, з 12.02.2016 по 30.06.2020, відповідач має заборгованість у розмірі 5 070,58 грн яка складається з наступного: 3 898,81 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 171,77 грн 3% річних від простроченої суми. Вказане стало підставою для звернення з даним позовом. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04.11.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.12.2020 о 09.00 годині. 03.12.2020 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладено. 15.01.2021 сторони повторно на судовий розгляд не з`явилися. Представник позивача Підлужний А.В. подав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , який повідомлявся рекомендованими листами, направленими йому судом на адресу зареєстрованого місця проживання (а. с. 123, 128) та через оголошення про виклик на офіційному веб-сайті суду (а. с. 115, 116, 126, 127), не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Даними анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04.12.2012, довідкою про умови кредитування з використанням платіжної карти "Кредитка Універсальна" 30 днів пільгового періоду, Витягів з "Умов та Правил надання банківських послуг", копії посвідки на постійне проживання [PERSON] , відомостями внутрішньобанківського наказу про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на [PERSON] , Довідкою про надання кредитних карт по договору б/н від 04.12.2012 підтверджується, що 04.12.2012 між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н (а. с. 41-97). Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 01.03.2018, Банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, Статуті Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", затвердженому постановою КМ України від 05.06.2019 № 594 (а. с. 98-104). У зв`язку з невиконанням умов договору, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 18 088,18 грн і рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28.03.2016 по справі № 616/112/16-ц було стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 18088,18 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.12.2012 (а. с. 10-11). Отримані відповідачем кредитні кошти відображені в виписці за договором № б/н станом на 02.07.2020, доданої до позовної заяви, в якій зазначається про користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту (а. с. 19-40). Згідно розрахунків, наданих позивачем, за прострочення виконання грошового зобов`язання, за період з 12.02.2016 по 30.06.2020 відповідач має заборгованість у розмірі 5 070,58 грн яка складається з наступного: 3 898,81 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 171,77 грн - 3% річних від простроченої суми (а. с. 12-18) V. Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами банк звернувся з позовною заявою до суду про стягнення боргу за вищезазначеним кредитним договором. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28.03.2016 по справі № 616/112/16-ц було стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 18088,18 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.12.2012. З дати ухвалення вищезазначеного рішення суду по теперішній час заборгованість за кредитним договором не пошашено. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки він визначений у відповідності до вимог діючого законодавства. За таких обставин, позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та сум, нарахованих у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 898,81 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 171,77 грн 3% річних від простроченої суми, а всього 5 070,58 грн. VІ. Судові витрати. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2 102 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № BOJ62B3549 від 02.10.2020 АТ КБ "Приватбанк" (а. с. 1). Відповідно до другого речення частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved