Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання права власності, мотивуючи позов тим, що відповідно до ордера №26 від 14.03.2006 року виданого начальником Вінницької КЕЧ району на сім'ю з трьох чоловік, [PERSON], її син [PERSON] та дочка [PERSON] отримали право на заселення однієї кімнати площею 24,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Вони займають секцію [ADDRESS], яка складається з двох кімнат та кухні, в якій наявні газова плита, електропостачання, водопостачання та каналізація, коридору, що підтверджується інвентаризаційною справою №3682. Кухня збудована не самовільно, а ще до їх заселення військовими будівельниками. 30.11.2012 року комісією Міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора №14" було проведено обстеження житлових умов позивача, де зазначено що вона займає дві кімнати, житловою площею 24,9 кв.м. та кухню 6,7 кв. м. На займане приміщення відкрито особовий рахунок [NUMBER], нею своєчасно сплачуються комунальні послуги. 12.03.2012 року [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне об'єднання" було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до якого відкриті особові рахунки на кімнату і кухню. Інвентаризаційна справа на гуртожиток була виготовлена 10.09.1998 року та знаходиться в Комунальному підприємстві "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації". Сім'я [PERSON] користується кухнею окремо від інших мешканців гуртожитку, які так само мають окремі кухні. Таким чином її сім'я має право на приватизацію кімнати разом з кухнею, які відокремлені від інших споруд гуртожитку, належать до однієї секції і мають вихід в тамбур та які можна вважати ізольованою квартирою. Просить визнати право власності на квартиру [NUMBER] загальною площею 31,6 кв.м., яка складається з двох кімнат розміром 14,9 кв. м. та 10 кв. м., кухні розміром 6,7 кв. в будинку [ADDRESS] в рівних частках за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON]. підтримав заявлені позовні вимоги з наведених у позові підстав та суду пояснив, що позивач разом з двома дітьми відповідно до ордера №26 від 14.03.2006 року виданого начальником Вінницької КЕЧ району отримали право на заселення однієї кімнати площею 24,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Вони займають секцію [ADDRESS], яка складається з двох кімнат та кухні, в якій наявні газова плита, електропостачання, водопостачання та каналізація, коридору. На займане приміщення відкрито особовий рахунок [NUMBER], позивачем своєчасно сплачуються комунальні послуги, укладено договір про надання житлово-комунальних послуг. Сім'я позивача користується кухнею окремо від інших мешканців гуртожитку, сім'я має право на приватизацію кімнати разом з кухнею, які відокремлені від інших споруд гуртожитку, належать до однієї секції і мають вихід в тамбур та які можна вважати ізольованою квартирою. Іншого житла позивач з дітьми не мають, проживають в гуртожитку тривалий час, зареєстровані в даному житловому приміщенні, позивач хворіє, є інвалідом І групи. Мешканці будинку, в тому числі позивач [PERSON], неодноразово зверталися до Вінницької міської ради із відповідними заявами щодо приватизації житла, однак їм було відмовлено, оскільки кухня не є житловим приміщенням. Вважає, що в даному випадку порушуються права позивача та її дітей на житло. Просить позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. Представник відповідача [PERSON] . в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, зазначила, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, в інтересах малолітньої дитини просить позов задовольнити. Допитана в судовому засіданні як спеціаліст [PERSON] пояснила, що вона працює в Комунальному підприємстві "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації". Будинок [ADDRESS] є гуртожитком. Інвентаризаційна справа на гуртожиток була виготовлена 10.09.1998 року та знаходиться в Комунальному підприємстві "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації". Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, позивач з дітьми займають секцію [ADDRESS], яка складається з двох кімнат та кухні. Сім'я [PERSON] користується кухнею окремо від інших мешканців гуртожитку, інші мешканці теж мають окремі кухні. Сім'я позивача користується кімнатами разом з кухнею, які відокремлені від інших споруд гуртожитку, належать до однієї секції і мають вихід в тамбур та які можна вважати ізольованою квартирою. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, оглянувши в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, Вінницьким КЕЧ району Західного оперативного Командування Міністерства оборони України видано ордер №26 від 14.03.2006 року на ім'я [PERSON], до складу сім'ї входить син [PERSON] та донька [PERSON] на право зайняття однієї кімнати житловою площею 24,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №3682 на будинок по [ADDRESS], в справі міститься план поверху, з якого вбачається, що позивач займає приміщення загальною площею 31, 6 кв.м., які складаються з двох кімнат розміром 14, 9 кв.м. та 10 кв.м, кухні розміром, 6,7 кв. м. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.03.2006 року №811 було передано у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці гуртожиток по [ADDRESS], який перебував на балансі БУ-1 Вінницької КЕЧ району. З акту обстеження житлових умов Міського комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора №14" від 30.11.2012 року вбачається, що [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON] по [ADDRESS] в двох кімнатах площею 24,9 кв. м. та кухні площею 6,7 кв.м. з усіма зручностями. Особистий рахунок відкритий на [PERSON]. Як вбачається з довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне об'єднання" від 12.03.2013 року, особовий рахунок [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] відкрито на власника [PERSON], яка проживає разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON] Між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне об'єднання" 12.03.2013 року укладено договір про надання житлово-комунальних послуг. Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], встановлено, що її батьком є [PERSON], а матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК виданого 19.11.2013 року позивач [PERSON] є інвалідом І групи Б загального захворювання, інвалідність встановлена до 01.12.2014 року. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. В преамбулі Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» вказано, що цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. В статті 1-1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" вказано, що у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); житлова кімната у гуртожитку - окреме житлове приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому; житловий блок (секція) у гуртожитку - житлове приміщення, що складається з декількох (двох і більше) житлових кімнат, мешканці яких мають можливість користуватися допоміжними приміщеннями у гуртожитку. Належність відповідних приміщень до житлового блоку (секції) визначається проектною документацією на гуртожиток; житлові приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них; нежитлові приміщення у гуртожитку - приміщення адміністративного, господарського та іншого призначення (для проведення культурно-масових заходів та навчання, спортивних занять, відпочинку, громадського харчування, медичного і побутового обслуговування тощо), які входять до житлового комплексу гуртожитку, але не належать до житлових приміщень і є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 128, ст. ст. 129, 130 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Порядок користування жилою площею в гуртожитках значається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до п.п. 2, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572 користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" допоміжні приміщення у гуртожитках передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у таких гуртожитках безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до п. 10 ст. 3 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", власники житлових і нежитлових приміщень у гуртожитках є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням гуртожитку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі правомірно проживають в гуртожитку, вселення у гуртожиток і користування житловою площею у гуртожитку відбулося на законних підставах, дані особи зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах, іншого житла не мають, Мешканці будинку, в тому числі позивач [PERSON], неодноразово зверталися до Вінницької міської ради із відповідними заявами щодо приватизації житла, однак їм було відмовлено, оскільки кухня не є житловим приміщенням. В судовому засіданні з пояснень учасників процесу та з оглянутих в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи, встановлено, що будинок [ADDRESS] є гуртожитком. Позивачі проживають в секції [NUMBER], яка складається з двох кімнат та кухні, користуються кухнею окремо від інших мешканців гуртожитку, кімнати та кухня відокремлені від інших споруд гуртожитку та належать до однієї секції. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачі довели обставини, на які посилалися, як на підставу своїх позовних вимог, надали суду докази, що підтверджують позовні вимоги, а тому, з метою захисту житлових прав позивачів, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку представника позивача, який просить судові витрати залишити без відшкодування та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved