Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В провадженні суду перебуває вищезазначена позовна заява, яка мотивована тим, що позивачі в різний час працювали на Хмільницькому заводі ЗБВ та їхнім сім"ям були виділенні квартири в будинку за адресою: м. Хмільник, [ADDRESS]. Позивачі до сьогоднішнього дня проживають в даних квартирах. Номінально їхній будинок належав Хмільницькій міжколгоспній будівельній організації, правонаступником якої є Хмільницький завод залізобетонних виробів. Однак, при цьому відсутні правовстановлюючі документи на будинок за адресою м. Хмільник, [ADDRESS]. Так, протоколом №11 від 6 червня 1968 року на засіданні виконкому Хмільницької міської ради було затверджено Акт прийому житлового будинку [ADDRESS] в м. Хмільнику на його введення в експлуатацію. Однак, довідкою Державного архіву Вінницької області від 23 лютого 2012 року встановлено, що даний акт відсутній. Також даний документ виявився відсутнім і в Хмільницькому підрозділі КП «ВООБТІ» та КП «Хмільницьке ЖЕК», що підтверджується відповіддю з Хмільницької міської ради на запит адвоката від 21 вересня 2010 року, де також вказано, що даний об'єкт був затверджений і введений в експлуатацію під [NUMBER], а на підставі проведеної інвентаризації 1997 року будинок значиться під [NUMBER] і був намір надати йому [NUMBER], але цього не сталося внаслідок ліквідації комунального підприємства. Крім рішення Хмільницької міської ради, відсутній жодний документ щодо приналежності будинку [ADDRESS], зате є декілька рішень, які суперечать одне одному. Твердження відповідача - ТОВ «Хмільницький завод ЗБВ» про те, що будинок знаходиться на їхньому балансі заперечує Акт прийому - передачі від 1 лютого 2002 року активу і пасиву балансу Хмільницького заводу ЗБВ ТОВ «Хмільницький завод ЗБВ», згідно рішення зборів засновників (Протокол №1 від 25 лютого 2002 року), в якому немає жодного слова про те, що будинок [ADDRESS] в м. Хмільнику Вінницької області був переданий, як основний засіб. Рішенням Хмільницької міської ради від 30 серпня 2001 року №241 було оформлено право загальнодержавної власності Держави в особі Верховної Ради України на 8-квартирний житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Хмільник, [ADDRESS] та видано Свідоцтво про право загальнодержавної власності Державі в особі Верховної Ради України з посиланням на лист директора КП «Хмільницький завод ЗБВ» від 3 серпня 2001 року, який відмовився від спірного будинку та матеріали ВООБТІ від 26 червня 2001 року. Пізніше рішенням Хмільницької міської ради від 21 січня 2002 року було надано право колективної власності колективному підприємству «Хмільницький завод ЗБВ» на 8-квартирний житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Хмільник, [ADDRESS] та дозвіл видати Свідоцтво на право колективної власності Хмільницького заводу ЗБВ на даний будинок. Постановою Хмільницького міськрайонного суду від 16.12.2010 року рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 21 січня 2002 року скасовано. Позивачі стверджують, що постановою суду було доведено, що КП «Хмільницький завод ЗБВ» не є власником будинку. Однак, залишилось Рішення Хмільницької міської ради від З0 серпня 2001 року №241 про оформлення права загальнодержавної власності Держави в особі Верховної Ради України та Свідоцтва про право власності. До 1 січня 2013 року Державна реєстрація прав проводилась реєстраторами Бюро технічної інвентаризації на підставі заяви власника, інших правонабувачів або уповноважених власниками особами. Починаючи з 2001 року і до цього часу Регіональне відділення Фонду державного майна України не здійснювало приватизацію Хмільницького заводу залізобетонних виробів, тому не є органом управління Державним майном, яке перебуває на балансі КП «Хмільницький завод ЗБВ» відповідно не мало повноваження на оформлення права власності на 8-квартирний житловий будинок по [ADDRESS] в м. Хмільнику, Вінницької області. Це трапилося тому, що відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та наданих Фондам Державного майна України повноважень регіональне відділення є органом управління державним майном, яке в процесі приватизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств області та державних підприємств, по яких прийнято рішення про їх приватизацію. Даний житловий будинок не належить до сфери управління Регіонального відділення, тому інформації щодо його форми власності та причини відсутності державної реєстрації немає, про що повідомив Хмільницькій міжрайпрокуратурі, яка розглядала скаргу позивачів, начальник Регіонального відділення П.А.Гижко. В зв'язку із вищевикладеним, рішення Хмільницької міської ради від 30 серпня 2001 року №241 про оформлення права загальнодержавної власності Держави в особі ВРУ та Свідоцтва про право власності на будинок - не діють протягом 12 років, що позбавляє позивачів можливості ставити питання про приватизацію даного будинку. Також в позові зазначено, що спірний будинок стоїть на земельній ділянці, яка належала і якою розпоряджалась Хмільницька міська рада. Рішенням виконавчого комітету Хмільницької Ради народних депутатів від З0 вересня 1998 року за №200 земельну ділянку під спірним житловим будинком було передано в постійне користування КП "Завод ЗБВ". Однак, не відомо чому виділили земельну ділянку КП «Завод ЗБВ», якщо вони не являються власниками даного будинку, та не зрозуміло під яким власне будинком виділено 0,2104 га землі. Технічна документація, яка була виготовлена 3 вересня 1998 року, тобто до винесення рішення Хмільницької міської ради про дозвіл на виготовлення такої документації містить в собі ряд неспівпадань. В пояснювальній записці (лист №3) немає посилання на рішення Хмільницької міської ради, згідно з яким виготовлялась дана технічна документація. Також в даних документах відсутні два листи (6 і 7), а вкладений лист без номера говорить про виконання робіт по земельній ділянці гуртожитку по [ADDRESS] в м. Хмільнику. На листку 8 - Акт визначення та погодження меж землекористування заводу ЗБВ тер. 8-квартирного житлового будинку без дати та адреси. Даний лист не містить підписів землекористувача, представника виконкому та представника суміжних землекористувачів Попель або Пугачової, так як є один нерозбірливий підпис. Таким чином, технічна документація по встановленню зовнішніх меж землекористування для видачі Державного Акту на право постійного користування земельною ділянкою (як написано на титульній сторінці « 2-х» квартирного житлового будинку) не відповідає вимогам оформлення документів даної категорії, а тому і незаконно була затверджена рішенням Хмільницької міської ради для видачі Державного акту. Тим більше, що на титульній сторінці вказаного Державного акту вказано №002859 серії І -ВН, а на зворотній сторінці цього ж Акту вказано серію І-ВН та №002882. У відповідності до Реєстраційної картки кадастрового обліку земельних ділянок - власником землі с ТЗВ «Хмільницький завод ЗБВ» (невідомо чому), в графі 1.8 (документ на право власності на об'єкт нерухомого майна) запис відсутній, а в графі 1.9.(документ на право на земельну ділянку) посилання на Державний акт на право постійного користування землею - серії ВН №0129 та серії ВН №0130 від 11 листопада 1998 року, однак Державних актів за такими номерами немає. Під такими номерами є тільки реєстрація в Книзі Державних актів. В зв"язку з чим, позивачі вважають, що Хмільницька міська рада безпідставно надала Хільницькому заводу ЗБВ земельну ділянку, оскільки жодних підстав для цього не було. Крім рішення Хмільницької міської ради про затвердження про затвердження акту введення в експлуатацію спірного будинку, відсутній жоден документ щодо належності будинку [ADDRESS] в м. Хмільнику хоча б якійсь організації або юридичній особі. Таким чином, на думку позивачів, спірний будинок є безхазяйним і до даної ситуації позивачі вважають потрібно застосувати ст. 335 ЦК України, тобто визнати його безхазяйним. Дана стаття передбачає звернення до суду з відповідною вимогою строком в один рік. Будинок являється безхазяйним з 1968 року, тобто протягом 36 років, і позивачі вважають, що цього досить, щоб вирішити їхнє питання. На неодноразові звернення позивачів до відповідачів про надання допомоги у приватизації квартир, Хмільницький завод ЗБВ вимагає, щоб позивачі сплатили вартість будинку, не маючи при цьому на нього права власності, а Хмільницька міська рада вказує про те, що будинок їм не належить.У зв'язку із тим, що питання про приналежність спірного будинку [ADDRESS] в м. Хмільнику Вінницької області стосується кожного з позивачів, допомогти у приватизації житла їм ніхто не бажає, вони вимушені самі звернутись до суду із позовною заявою. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені в позові. Крім того додала, що підставами скасування рішення Хмільницької міської ради №241 від від 30.08.2001 року про оформлення права загальнодержавної власності державі в особі Верховної Ради України є його невиконання напротязі тринадцяти років, що підтверджується відповіддями з Фонду Державного майна України та незареєстрованим свідоцтвом про право власності. Земельна ділянка площею 2104 м.кв. безпідставно надана в постійне користування Хмільницькому заводу ЗБК для обслуговування 8-ми квартирного будинку по [ADDRESS], оскільки на баласі даного підприємства спірний будинок не перебував. В акті прийомки-передачі активів та пасивів балансу Хмільницького заводу залізнобетонних виробів ТОВ "Хмільницький завод залізнобетонних виробів" станом на 01.02.2002 рік зазначений житловий будинок на 8 квартир з залишковою вартістю без зазначення його адреси. Тому зазначений документ не підтверджує перебування спірного житлового будинку на балансі відповідача. Державний акт на постійне користування земельною ділянкою містить в собі багато неточностей та помилок. Зазначені оскаржувані рішення порушують права жильців квартир на приватизацію будинку в якому вони тривалий час проживають. Представник відповідача Хмільницької міської ради - в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішення Хмільницької міської ради приймались відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для їх скасування немає. Крім того зазначила, що виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою жодним чином не порушує прав позивачів.Крім того, зазначені в копії державного акту неточності не є підставою для його скасування. Також доповнила, що чинним законодавсвом не встановлені терміни виконання рішення, а тому з підстав, які зазначаються представником позивача рішення скасоване бути не може. В судових дебатах змінила свою позицію та при вирішенні питання щодо скасування рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради №241 від від 30.08.2001 року про оформлення права загальнодержавної власності державі в особі Верховної Ради України та виданого на його підставі свідоцтва про право власності, поклалась на розсуд суду. Щодо іншої частини позовних вимог позиція залишилась незмінною. Представник відповідача ТОВ "ЗБВ" - адвокат [PERSON]- в судовому засіданні просив позов задовольнити частково, а саме скасувати рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради №241 від від 30.08.2001 року про оформлення права загальнодержавної власності державі в особі Верховної Ради України та виданого на його підставі свідоцтва про право власності, в іншій частині позовних вимог відмовити в зв"язку з їх необгрунтованістю. Крім того, до вимог про скасування рішення виконавчого комітету Хмільницької Ради народних депутатів від 30 вересня 1998 року за №200, згідно якого земельну ділянку під спірним житловим будинком було передано в постійне користування КП "Завод ЗБВ" та Державного акту на право постійного користування, при наявності підстав, просив застосувати строки позовної давності. Третя особа - представник Фонду державного майна України в судове засідання не з"явився, при розгляді спору поклався на розсуд суду, при цьому подав свої пояснення в яких зазначив, що інформація про житловий будинок по [ADDRESS] в м. Хмільнику в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно довідок про склад сім"ї позивачі, крім [PERSON], проживають в спірному будинку по [ADDRESS] (а.с.11,16,21,23,29,35,40) Згідно інформації з Державного архіву Вінницької області - 6.06.1968 року було затверджено державний акт прийняття в експлуатацію житлового будинку у м. Хмільнику по [ADDRESS], який належав Хмільницькій міжколгоспній будівельній організації. Однак сам Акт в архіві відсутній (а.с.42-45) Відповідно до акту прийому-передачі активу і пасиву Хмільницького заводу залізобетонних виробів станом на 01.02.2002 року, згідно рішення зборів засновників, по пасиву залишкова вартість 8-ми квартирного житлового будинку складає - 176,6 (а.с. 48) Пунктом 4 рішення №21 від 21.01.2002 року виконавчого комітету Хмільницькї міської ради вирішено оформити право колективної власності КП "Хмільницький завод залізобетонних виробів Вінницького обласного об"єднання по агропромисловому будівництву, в тому числі і на спірний житловий будинок (а.с.49-50) Постановою Хмільницького міськрайонного суду від 16.12.2010 року вищезгадане рішення скасовано (а.с.51) Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради №241 від 30.08.2001 року вирішено оформити право загальнодержавної власності державі в особі Верховної Ради України, в тому числі і на спірний будинок, та видати свідоцтво про право загальнодержавної власності Підставами для прийняття рішення зазначено матеріали ВООБТІ від 26.06.2001 року та лист директора КП "Хмільницький завод ЗБВ" (а.с.52,53). В судовому засіданні було оглянуто вищезазначений лист директора КП "Хмільницький завод ЗБВ" та встановлено, що дане звернення адресовано міському голові про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в м. Хмільнику. Згідно відповідді начальника регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій області, житловий будинок по [ADDRESS] не належить до сфери управління регіонального відділення (а.с.55) За даними Хмільницького структурного підрозділу КП ВООБТІ, реєстрація спірного житлового будинку підрозділом не здійснювалась (а.с.59) Пунктом 8 рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 30.09.1998 року №200 Хмільницькому заводу ЗБВ надано в постійне користування земельну ділянку площею 54514 м.кв., в тому числі площею 2104 м.кв. для обслуговування 8-ми квартирного житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 62,63). На підставі зазначеного рішення було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою (а.с.64-78) Хмільницькою міською радою та ТОВ ЗБВ було відмовлено позивачам в приватизації квартир (а.с. 79-82) Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт і порушення процедури його прийняття. Згідно ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельню ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Позивачі зазначають, що рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 30.09.1998 року №200, згідно якого Хмільницькому заводу ЗБВ надано в постійне користування земельну ділянку для обслуговування 8-ми квартирного житлового будинку по [ADDRESS] є прийнятим як безпідставне, оскільки завод ЗБВ не мав юридичних підстав для звернення до міської ради з вимогою передачі землі. Також, позивачі вказують на численні неточності та порушення в документації при виготовленні оскаржуваного державного акту на право на постійне користування землею. Однак, позивачі, являючись лише квартиронаймачами в будинку по [ADDRESS], не надали суду доказів про порушення, відповідно до ст. 155 ЗК України, їхніх прав як землевласників чи землекористувачів, оскаржуваним рішенням та виданим державним актом на право постійного користування, а тому, навіть з урахуванням зазначених ними порушень, при видачі державного акту, підстав для визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та виданого на його підставі державного акту на землю, суд не вбачає, в зв"язку з чим і відсутні підстави для застосування строків позовної давності про які заявляв представник відповідача Хмільницького заводу ЗБВ. При вирішенні вимог, щодо визнання недійсним та скасування рішення Хмільницької міської ради №241 від 30 серпня 2001 року та свідоцтва про право власності, суд виходить з наступного. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, виконавчий комітет Хмільницької міської ради, безпідставно, фактично здійснив передачу спірного нерухомого майна у власність держави в особі Верховної Ради України. Так, процедура передачі майна в державну власність регулювалася чинним на той час Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", згідно статті 5 якого, лише об»єкти комунальної власності за згодою відповідних органів могли бути передані в державну власність. Тобто, виконавчий комітет, перевищуючи свої повноваження, розпорядився майном, яке не перебувало в комунальній власності, а рахувалось на балансі колективного підприємства "Хмільницький завод залізнобетонних виробів "Вінницького обласного об'єднання по агропромисловому будівництву "Вінницяоблагробуд" та без отримання відповідної згоди передав державі. Крім того, як зазначено в оскаржуваному рішенні, підставою для його прийняття був лист директора КП "Хмільницький завод ЗБВ" від 03.08.2001 року №56/01. Однак, досліджуючи матеріали, які стали підставою для прийняття рішення, судом встановлено, що вищезазначена заява директора заводу, адресована міському голові, стосувалось видачі свідоцтва про право власності на спірний будинок та жодним чином не ставилось питання про оформлення власності держави на спірне нерухоме майно. Тобто, виконавчий комітет Хмільницької міської ради, також прийняв оскаржуване рішення та видав свідоцтво про право власності, безпідставно, жодним чином не аргументувавши своє рішення. За таких підстав, суд вважає, що рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 30.08.2001 року №241, згідно якого вирішено оформити право загальнодержавної власності держави в особі Верховної Ради України та видане на його підставі свідоцтво про право власності, яке на день розгляду справи не зареєстровано в установленому законом порядку та не перебуває на балансі Фонду державного майна України, підлягають до скасування. Не заслуговують на увагу твердження представника позивачів, що підставами для скасування рішення виконавчого комітету та виданого на його підставі свідоцтва про право власності, є невиконання рішення на протязі певного проміжку часу, оскільки на законодавчому рівні строки виконання рішень органів місцевого самоврядування не встановлені. Згідно статті 335 Цивільного Кодексу України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщенні. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення в друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Тобто, діючим цивільним законодавством чітко прописана процедура визнання майна безхазяйним. Процедура по визнанню безхазяйним спірного будинку по [ADDRESS] недотримана, а саме лише посилання позивачів на те, що власника даного будинку не існує напротязі 36 років, не є підставою для задоволення даної вимоги. Порядок приватизації житлового фонду регулюється Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно статті 1 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Стаття 2 Закону визначає об"єкти приватизації до яких належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Чинним законодавством України не передбачена можливість приватизації багатоквартирного житлового будинку, крім того, приватизація розповсюджується лише на житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ, до яких спірний житловий будинок не відноситься, тому підстав для задоволення вимоги про визнання права на приватизацію будинку, що розташований по [ADDRESS] в м. Хмільнику, немає. На підставі ст. 19 Конституції України, ст. 355 Цивільного кодексу України, ст. 155 Земельного Кодексу України, Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",

Outcome: partial