Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року стягнуто з нього (позивача) на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 09.06.2015 року. до досягнення дитиною повноліття. Позивач також зазначив, що його сімейний та матеріальний стан на даний час змінився в порівнянні з тим періодом, коли винесено зазначене рішення про стягнення аліментів, оскільки в нього (позивача) на утриманні тепер його дружина, яка в червні 2015 року втратила роботу, по-друге, його (позивача) старша донька шкільного віку, яка проживає разом з ним, потребує більших витрат на її розвиток і навчання, по-третє, його (позивача) батько непрацездатного пенсійного віку, який також проживає разом з ним однією сім`єю, потребує догляду, почав хворіти, при цьому, він (позивач) сплачує комунальні послуги за квартиру та дачний будинок, які належать батькові, оскільки пенсії останнього не вистачає, в зв`язку з чим він (позивач) повинен скорочувати витрати на утримання родини та витрачати виключно 3/4 частини свого доходу, враховуючи, що 1/4 частина стягується на утримання молодшої доньки [PERSON] . При цьому, відповідач отримує відповідно до довідки про сплату аліментів суми в розмірі 26 000,00 грн., 12 000,00 грн., 7 000, грн., які він (позивач) не впевнений, що вона витрачає їх на дитину. Крім того, відповідач усно підтверджує, що кошти, які вона не витрачає на утримання дитини, вона зберігає вдома на майбутнє навчання молодшої доньки [PERSON] . З огляду на зазначені вище обставини та з посиланням на ст. 192 СК України, посилаючись на зміну його сімейного та матеріального стану, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього (позивача) на користь відповідача [PERSON] на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року, на утримання дитини неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його (позивача) заробітку та стягнути з нього ( [PERSON] ) на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/8 частини з усіх видів його (позивача) заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання рішення суду законної сили, щомісячно. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року залишено без змін. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів призначено до судового розгляду. При цьому, відзначається, що 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Лозниця О.О. Цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів передано на розгляд за підсудністю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України до Ленінського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 липня 2018 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу, ухвалено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. При цьому, при проведенні підготовчого судового засідання, позивач [PERSON] 18.12.2018 року подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року, на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його (позивача) заробітку та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) позивача, щомісячно, починаючи з набрання рішення суду законної сили. Заява про зменшення позовних вимог мотивована тим, що позивачем було запропоновано відповідачу укласти мирову угоду про зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] та визначення розміру аліментів на рівні 16,5% (1/6) від усіх видів доходу позивача, однак представником позивача було отримана відмову, без пропозицій власних умов її укладення. Представник позивача [PERSON] адвокат Петрушина К.І. (діє на підставі ордеру серії КС № 505952 від 29.12.2018 року) в судовому засіданні, а також позивач [PERSON] будучи присутнім в судовому засіданні 19.04.2019 року, позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог,підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позові та заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та в її інтересах представник - адвокат Лозниця О.О. в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали в повному обсязі, заперечували щодо їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позов та доповненні до відзиву на позовну заяву, на обґрунтування яких зазначено, що твердження позивача про те, що у нього змінився сімейний стан не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року про стягнення аліментів, сім`я позивача складалась з дружини, доньки та батька та при розгляді справи про визначення розміру аліментів судом було враховано, що позивач має ще одну дитину, на утримання якої також сплачує аліменти. Окрім цього, [PERSON] наголошував на тому, що він має батька похилого віку, який потребує його догляду та матеріальної допомоги. Враховуючи те, що інших членів сім`ї ніж ті, про яких зазначав позивач при розгляді справи в Солом`янському районному суді м. Києва, у позивача не має, це вказує, що його сімейний стан не змінився. Крім того, позивач вказує, що у нього змінився матеріальний стан, а тому він просить зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/8 частини його доходів. При цьому, в своєму позові позивач посилається на те, що на його утриманні, у зв`язку із втратою роботи з 2015 року перебуває дружина. Однак, дружина позивача є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених для неї щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, до позову не додано. Також, позивач вказує на те, що він утримує майно свого батька - сплачує комунальні платежі за квартиру та дачний будинок. Однак, позивачем не надано доказів наявності майна у власності, за яке необхідно сплачувати комунальні платежі, не надано доказів матеріального стану його батька та що пенсії батька не вистачає на оплату комунальних платежів за користування, наданих комунальними підприємствами послуг. Отже, наведене свідчить, що докази зміни його матеріального стану в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивач вказує, що відповідач, відповідно до довідки про сплату аліментів отримує суми в розмірі 26 000, 00 грн., 12 000, 00 грн., 7 000, 00 грн., однак не зазначає суду, що вказані суми виплачувалися з метою погашення існуючої заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки. Враховуючи викладене відповідач та в іі інтересах представник вважали, що в позовних вимогах позивачу необхідно відмовити, в зв`язку з відсутністю об`єктивних доказів зміни обставин для позивача, в розумінні ст. 192 СК України. Крім того, як вбачається з доповнення до відзиву на позовну заяву, позивач зазначає про те, що він брав участь в утриманні дитини ще до встановлення рішенням Солом`янського районного суду м. Києва обов`язку сплати аліментів, а саме: починаючи з лютого 2012 року, однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки грошові кошти на утримання доньки відповідач почала отримувати від позивача, починаючи з березня 2013 року по вересень 2014 року в розмірі 550 грн. Враховуючи, що грошові кошти надходили нерегулярно та в різних сумах [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Таким чином, відповідачем не було надано доказів направлення та отримання [PERSON] аліментів на дитину, починаючи з лютого 2012 року по квітень 2013 року. Крім того, безпідставними є твердження позивача, що починаючи з січня 2015 року відповідачу перераховувалися кошти ДП «Антонов» на утримання доньки, оскільки кошти від підприємства позивач почала отримувати на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва про стягнення аліментів, починаючи з лютого місяця 2016 року. При цьому, позивач не наводить доказів того, що його матеріальне становище погіршилося для зменшення розміру аліментів. Так, як вбачається з наданих позивачем довідок про отриманні прибутки за 2015 - 2017 роки, його матеріальне становище суттєво поліпшилось, оскільки у 2015 році йому було нараховано 136 470 грн., у 2016 році - 494 107 грн., у 2017 році - 450 391, 70 грн. Враховуючи наведене, доказів того, що у позивача погіршився майновий стан не надано, а отже підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Крім того, надані позивачем копії чеків за період з 2015 року по 2017 рік не містять даних про особу, яка є їх платником, а тому не є належними доказами у справі. Також, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лозниця О.О. поданий відзив на заяву про зменшення позовних вимог, зареєстрований судом 18 січня 2019 року за вх. № 1219, на обґрунтування якого зазначено, що підставами для зменшення розміру аліментів позивач зазначає, що він має один єдиний вид заробітку - заробітну плату, як працівник на ДП «Антонов»; що 17.12.2012 р. він звернувся до бухгалтерії ДП "Антонов" із проханням про відрахування по 33% його заробітку на утримання [PERSON] та [PERSON] ; що після 18.01.2016 р. сплата аліментів на [PERSON] здійснювалась у розмірі 33 % згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва, а також, що станом на сьогодні, на утриманні позивача перебуває 3 особи: батько-83 років, дружина - 45 років та донька -16 років. Однак, наведені позивачем обставини, не підтверджують наявність підстав, які передбачені ст. 192 СК України щодо зменшення призначеного рішенням суду розміру аліментів, а тому позовні вимоги позивача підлягають відхиленню. Зокрема, представник відповідача вказала, що позивач зазначає про те, що він відраховує 1/6 частину заробітку на користь [PERSON] для формування сімейного бюджету для цілей використання членами його родини під час його відряджень. Однак, у відповіді на адвокатський запит ДП "Антонов" листом від 03.01.2019 р. № 408/69-19 повідомлено, що аліменти направляються лише на [PERSON] на ім`я [PERSON] . Вказана відповідь ДП "Антонов" спростовує твердження позивача про те, що він відраховує 1/6 частину заробітку на користь [PERSON] . Враховуючи наведене, у позивача з 18.01.2016 р. сімейний стан не змінився, стан його здоров`я не погіршився, майновий стан поліпшився, а отже підстави для зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої [PERSON] в розумінні ст. 192 СК України, відсутні. Окрім того, представником позивача [PERSON] - адвокатом Петрушиною К.І. подано до суду 11.02.2019 року письмові пояснення щодо відзиву на заяву про зменшення позовних вимог, які зареєстровані в суді за вх. № 3312, в яких представник позивача заявлені в заяві про зменшення позовних вимог від 17.12.2018 року вимоги підтримала, та додатково зазначила, що у своєму відзиві на заяву про зменшення позовних вимог відповідач помилково стверджує, що у позивача відсутні підстави для зменшення позовних вимог. Так, як зазначалось усно та письмово у попередніх судових засіданнях під час розгляду справи Подільським районним судом міста Києва, позивач є пенсіонером за вислугою років, має відповідне посвідчення. Відтак, факт призначення позивачу пенсії за вислугу років свідчить про конкретний причинно-наслідковий зв`язок між втратою професійної працездатності та роботою, яку він виконує. При цьому, як вбачається із доказів, наявних в матеріалах справи, позивач і далі продовжує працювати в сфері авіації, на тій самій посаді, що і до отримання пенсії за вислугу років. Тобто, позивач, усвідомлюючи необхідність забезпечення та утримання, фактично, чотирьох людей, а саме: себе, дружини, неповнолітньої доньки та батька, а також сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , змушений продовжувати виконання шкідливих робіт, що стали підставою для призначення йому пенсії за вислугу років. Крім того, безпідставними є і твердження відповідача про сімейний статус позивача. Так, позивач був одружений із [PERSON] із липня 2002 року та заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 року, даний шлюб було розірвано. В подальшому, в серпні 2017 року, між позивачем та [PERSON] знову було укладено шлюб. Відтак, після призначення розміру аліментів Солом`янським районним судом міста Києва, у позивача змінився також і сімейний стан. Стосовно сплати аліментів на утримання дітей представник позивача зазначила, що у своєму відзиві на заяву про зменшення позовних вимог відповідач посилається на відповідь ДП «Антонов», із якої нібито вбачається, що позивач не сплачує жодних «аліментів» на утримання своєї старшої доньки - [PERSON] . Натомість, відповідач невірно трактує термін «аліменти» в розумінні Сімейного кодексу України, у зв`язку із чим приходить до помилкових висновків. В той же час, позивач дійсно не сплачує призначені судом грошові кошти - аліменти на утримання своєї старшої доньки [PERSON] , оскільки такого рішення суду не існує. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відрахування грошових коштів у розмірі 16,5% (33% / 2) від заробітної плати позивача, відбувається на підставі поданої ним до ДП «Антонов» заяви. Дані грошові кошти дійсно не можна вважати аліментами, оскільки вони сплачуються не на підставі рішення суду. Втім, як вбачається із усіх довідок про прибутки позивача, що наявні в матеріалах даної справи, такі кошти на утримання старшої доньки [PERSON] на постійній основі відраховувались, починаючи із 2012 року. Окрім того,у своєму відзиві на заяву про зменшення позовних вимог відповідач стверджує, що позивач ніколи не сплачував грошових коштів на утримання [PERSON] шляхом відрахування із заробітної плати на підставі згаданої вище заяви, наданої позивачем до ДП «Антонов». При цьому, як вбачається із довідок про прибутки позивача, копії яких містяться в матеріалах справи, такі грошові кошти дійсно відраховувались із лютого 2012 по січень 2013 року, а також із січня по грудень 2015 року. Узагальнення сплачених грошових коштів на утримання [PERSON] протягом періоду часу із 2012 року міститься у Додатку 5 «Загальний розрахунок сплачених коштів на утримання [PERSON] », поданого до Подільського районного суду міста Києва разом із клопотанням від 22.02.2018 про приєднання доказів до матеріалів справи. Натомість, відповідач не надає жодного обґрунтованого доказу неотримання останньою грошових коштів на утримання [PERSON] із 2012 по 2015 рік. Усе вказане вище дає підстави стверджувати, що пояснення, наведені відповідачем у поданому до суду відзиві на заяву про зменшення позовних вимог, не відповідають дійсності, є оманливими та необґрунтованими. В свою чергу, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лозниця О.О. надані додаткові письмові пояснення по справі, згідно з якими, твердження позивача про те, що у нього змінився сімейний стан після винесення Солом`янським районним судом м.Києва рішення від 18.01.2016 року, оскільки він 30.08.2017 року уклав шлюб з [PERSON] , є безпідставним, оскільки з доказів, долучених позивачем до позовної заяви вбачається, що з [PERSON] позивач проживав з липня 2012 року. Крім того, позивач вказував у позові про те, що його дружина не працює з 2015 року. Також, позивач вказує на те, що з 2007 року він є пенсіонером за вислугою років. Тобто, позивач додатково до заробітної плати отримує також пенсійні виплати, згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення», інформацію про що він приховував, що спростовує твердження позивача про те, що його дохід це тільки заробітна плата. Враховуючи наведене, просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Петрушину К.І., відповідача [PERSON] та в її інтересах представника - адвоката Лозницю О.О., дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року,яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №3789ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Матеріальне становище і сімейний стан особи, зобов`язаної надавати дитині утримання, та особи, яка одержує аліменти, не є незмінними чинниками. Оскільки матеріальне становище і сімейний стан, а також стан здоров`я, зазначених у законі осіб (платника аліментів та одержувача аліментів) можуть протягом часу існування аліментного зобов`язання змінюватися, закон передбачає, що особа, яка сплачує аліменти, може звернутися до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів, якщо істотно погіршилось її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або покращилось матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, правове значення при вирішенні спору має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, який би був обґрунтованою підставою для задоволення позову або для відмови у позові. З огляду на зазначені правові норми судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, з рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року, (справа № 758/6457/14-ц), яке набрало законної сили, яким встановлено, що з червня 2011 року до липня 2012 року сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 02.12.2011 року по відділу РАЦС Солом`янського районного управління юстиції м. Києва серії [NUMBER] , запис акту № 3548. З липня 2012 року сторони припинили спільне проживання, позивач ( [PERSON] ) повернувся до дружини, з якою перебував у зареєстрованому шлюбі та має старшу доньку, [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом відзначається, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року (справа № 758/6457/14-ц), яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 09 червня 2015 року до досягнення нею повноліття, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, в порядку ст. 192 СК України, з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили, позивач як на підстави позовних вимог зазначив, що він має єдиний від заробітку - заробітну плату, яку отримує в ДП «Антонов; крім того, вказав на зміну його (позивача) сімейного стану у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] ; на теперішній час на його (позивача) утриманні перебуває три особи: батько похилого (непрацездатного) віку, дружина [PERSON] , яка втратила роботу та старша донька [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що наведені вище позивачем обставини не підтверджують наявність підстав, які передбачені ст. 192 СК України щодо зменшення призначеного рішенням суду розміру аліментів, виходячи з наступного. Зокрема,18 січня 2016 року Солом`янським районним судом м.Києва, яке набрало законної сили, було винесено рішення, яким встановлено розмір аліментів, які будуть стягуватися з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення донькою повноліття в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу). При цьому, відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує сімейний стан та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Як вбачається із змісту зазначеного судового рішення, позивач [PERSON] вказував на те, що на його утриманні є неповнолітня донька [PERSON] , та він має батька похилого віку, який потребує догляду та якому він надає матеріальну допомогу, та, відповідно, вказані [PERSON] обставини були враховані при винесенні судом рішення, що, в свою чергу, свідчить про те, що при винесенні рішення Солом`янським районним судом м.Києва було враховано ті обставини, що на утриманні позивача [PERSON] перебуває неповнолітня донька, а також те, що він (позивач) надає допомогу своєму батьку, що, в даному випадку не є новими обставинами, за яких наявні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача [PERSON] . Крім того, суд вважає безпідставним твердження позивача про зміну його сімейного стану після винесення Солом`янським районним судом м.Києва рішення від 18.01.2016 року про стягнення з нього аліментів, так як він 30.08.2017 року уклав шлюб з [PERSON] , з тих підстав, що з [PERSON] позивач [PERSON] уклав шлюб 05 липня 2002 року, що підтверджується фотокопією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №716 від 05.07.2002 року. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 22 червня 2011 року (справа №2-3493/11), яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис №716), - було розірвано. 30 серпня 2017 року позивач [PERSON] повторно зареєстрував шлюб з [PERSON] , актовий запис №2116 від 30.08.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Поряд з цим, з наданих позивачем до позову доказів, зокрема, рішення Подільського районного суду м.Києва від 17 лютого 2015 року за позовом [PERSON] , останній в позові зазначив, що з вересня 2012 року він відновив подружні відносини з першою дружиною [PERSON] , матір`ю старшої доньки [PERSON] , та в подальшому судом встановлено, що з липня 2012 року [PERSON] припинив спільне проживання з [PERSON] та повернувся до дружини, з якою перебував у зареєстрованому шлюбі та має старшу доньку [PERSON] , [INFO] , та, відповідно, вказана обставина, яка встановлена зазначеним судовим рішенням, в порядку ст.82 ЦПК України є такою, що не підлягає доказуванню. Крім того, судом відзначається, що факт реєстрації позивачем [PERSON] шлюбу з [PERSON] 30.08.2017 року, після винесення судом рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на переконання суду, не доводить факту погіршення його (позивача) майнового стану, більш того, твердження позивача про те, що він має на утриманні дружину віком 45-ти років, також не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки, як встановлено під час судового розгляду справи, дружина позивача [PERSON] є молодою, працездатною особою, однак не працює (зі слів позивача), займаючись при цьому домашнім господарством, вихованням доньки [PERSON] та здійснює догляд за батьком позивача. Окрім того, позивач зазначив, що на його утриманні знаходиться також батько [PERSON] , якому 82 роки, непрацездатного пенсійного віку, якого він (позивач) доглядає та утримує, крім того, утримує майно свого батька, а саме: сплачує комунальні послуги за квартиру та дачний будинок, які належать батькові, так як пенсії останнього не вистачає, при цьому, судом відзначається, що надані в якості доказів на підтвердження зазначених обставин копії чеків, квитків, інших платіжних документів, що підтверджують загальні витрати позивача [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Додаток №9), та копії сплачених позивачем рахунків на оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] за період 2015 -2017 років (Додаток №11), за відсутності об`єктивних доказів щодо розміру отриманої батьком позивача [PERSON] - [PERSON] пенсії, інших можливих доходів, доказів матеріального стану його (позивача) батька, а так само доказів того, що останній потребує фінансової допомоги, придбання ліків та сплати комунальних платежів, доказів сплати саме позивачем комунальних послуг за квартиру, яка належить батькові позивача, або ж надання йому на це коштів, не є належними доказами в розумінні положень ст.77 ЦПК України, що, з огляду на викладене вище, свідчить про безпідставність тверджень позивача, та, відповідно, не є підставою для зменшення розміру аліментів. Щодо зміни матеріального становища позивача [PERSON] , що є підставою для зменшення розміру аліментів, судом відзначається, що після винесення 18 січня 2016 року Солом`янським районним судом м.Києва рішення про стягнення з останнього аліментів, матеріальний стан позивача поліпшився, і, зокрема, як видно з довідок про отримані позивачем доходи за місце роботи в ДП «Антонов», за період з 2015, 2016, 2017, 2018 року, у 2015 році позивачу було нараховано - 136 470 грн.; у 2016 році - 494 107 грн., у 2017 році - 450 391, 70 коп., у 2018 році (за 11 місяців) 980 052, 10 грн., що не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] . Судом також відзначається, що надані позивачем в якості доказів (Додаток 9) копії чеків, квитків, інших платіжних документів) (Т.1 а.с. 175 - Т.2 а.с.236 ), не містять даних про особу, яка є їх платником, на підставі чого в розумінні ст.77 ЦПК України не є належними доказами, так як не доводять факту витрат понесених саме позивачем [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами (ст.ст.77, 78 ЦПК України) ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тим самим, судом відзначається, що відповідно до ст.81 ЦПК України та змісту положень ст.192 СК України позивач [PERSON] повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я (чи інших обставин), що настали саме після ухвалення Солом`янським районним судом м.Києва 18 січня 2016 року судового рішення, яким визначено розмір аліментів/ Разом з тим, переконливих та безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язуються матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, а ті обставини, на які позивач посилався, як на підстави для зменшення розміру аліментів, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для зменшення розміру аліментів. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом під час судового розгляду справи встановлено, що з моменту винесення 18 січня 2016 року Солом`янським районним судом м.Києва рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його доходу (заробітку), сімейний стан позивача [PERSON] не змінився, стан його (позивача) здоров`я не погіршився, майновий стан поліпшився, наявність стабільного доходу позивача, більш того відсутність юридично значимих обставин, які б унеможливлювали позивачу сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з урахуванням при цьому інтересів та потреб саме дитини, у розмірі ј частини його (позивача) доходів, у зв`язку з чим у задоволенні пред`явлених позовних вимог про зменшення розміру аліментів з ј до 1/6 частини його (позивача) заробітку (доходу) позивачу [PERSON] слід відмовити за недоведеністю позивачем визначених законом, а саме: ч. 1 ст. 192 СК України, підстав для зменшення розміру аліментів. На підставі ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами судові витрати по справі залишити по фактично понесеним останніми. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 180, 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed