Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача Харківської міської ради 2 622 000 гривень, визнати незаконним пункти 22 та 23 рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.03.2013 року №152 «Про відновлення та належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою стан», визнати дії посадових осіб та комунальних служб Харківської міської ради по знищенню гаражу та частини саду та самої ділянки такими що порушують Закон України «Про виконавче провадження», кваліфікувати скоєні дії як кримінальні злочини. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що рішенням Дзержинського районного суд міста Харкова від 30.03.2012 року, залишеним без змін Апеляційним судом Харківської області від 18.03.2013 року, задоволено позов Харківської міської ради, та визнано недійсним державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1179,2 га по [ADDRESS] від 07.11.2001 №4240, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.11.2001р. № 2-2034 (зареєстровано у виконавчому комітеті Харківської міської ради за № 771 від 19.12.2001) між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1179,2 га по [ADDRESS] 10.12.2001 №4127. Зобов'язано [PERSON] повернути земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 20.03.1997р. №54/6 про надання дозволу гр. [PERSON] на будівництво гаражу розміром 7х6м. на земельній ділянці, наданій під садівництво по [ADDRESS]. Визнано недійсним Державний акт від 05.12.1996р. серія ХР-31-01-028607 на право приватної власності на землю загальною площею 0,1189 га по [ADDRESS] для ведення садівництва, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №776. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 22.02.1999р. №8, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради [PERSON] на право приватної власності на гараж літ. «А» пл. 41, 4 кв.м. на приватній садовій ділянці по [ADDRESS]. Зобов'язано гр. [PERSON] звільнити земельну ділянку загальною площею 0,1189 га по [ADDRESS] шляхом демонтажу гаражу та іншого нерухомого майна, що розташоване на вказаній земельній ділянці, привести земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан та повернути територіальній громаді міста в особі Харківської міської ради. Пунктами 22 та 23 рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.03.2013 року №152 «Про відновлення та належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою стан» огорожу по [ADDRESS] та капітальний гаражний бокс на два гаражі з огорожею по [ADDRESS] було включено до переліку самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у приданий для використання територіальною громадою міста стан. Крім того свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують також тим, що посадовими особами Харківської міської ради та іншими особами було знищено майно належне їм на праві власності, а саме гаражний бокс, огорожу, плодові дерева, кущі чим завдано Позивачам матеріальну шкоду на загальну суму 2 622 000 гривень. В судовому засіданні позивачі просили позов задовольнити повністю та визнати незаконним пункти 22 та 23 рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.03.2013 року №152 «Про відновлення та належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою стан», визнати дії посадових осіб та комунальних служб Харківської міської ради по знищенню гаражу, частини саду та самої ділянки такими що порушують Закон України «Про виконавче провадження», кваліфікувати скоєні дії як кримінальні злочини, стягнути завдану матеріальну на загальну суму 2 622 000 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надав письмові заперечення на позов, в яких позов не визнав, посилаючись на те, що розмір матеріальної шкоди є непідтвердженим, позивач не є власником гаражу оскільки договір купівлі-продажу визнано недійсним, а земельна ділянка на який знаходилось майно належить територіальний громаді м. Харкова. Крім того рішення виконавчого комітету Харківської від 20.03.2013 року №152 «Про відновлення та належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою стан», прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. В зв'язку з вищезазначеним просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суд міста Харкова від 30.03.2012 року, залишеним без змін Апеляційним судом Харківської області від 18.03.2013 року, задоволено позов Харківської міської ради, та визнано недійсним державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1179,2 га по [ADDRESS] від 07.11.2001 №4240, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.11.2001р. № 2-2034 (зареєстровано у виконавчому комітеті Харківської міської ради за № 771 від 19.12.2001) між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1179,2 га по [ADDRESS] 10.12.2001 №4127. Зобов'язано [PERSON] повернути земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 20.03.1997р. №54/6 про надання дозволу гр. [PERSON] на будівництво гаражу розміром 7х6м. на земельній ділянці, наданій під садівництво по [ADDRESS]. Визнано недійсним Державний акт від 05.12.1996р. серія ХР-31-01-028607 на право приватної власності на землю загальною площею 0,1189 га по [ADDRESS] для ведення садівництва, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №776. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 22.02.1999р. №8, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради [PERSON] на право приватної власності на гараж літ. «А» пл. 41, 4 кв.м. на приватній садовій ділянці по [ADDRESS]. Зобов'язано гр. [PERSON] звільнити земельну ділянку загальною площею 0,1189 га по [ADDRESS] шляхом демонтажу гаражу та іншого нерухомого майна, що розташоване на вказаній земельній ділянці, привести земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан та повернути територіальній громаді міста в особі Харківської міської ради. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2013 року по справі №6-13490св13 вказане рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30.03.2012 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 18.03.2013 року залишені без змін. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином 18.03.2013 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30.03.2012 року, яким визнано недійсним свідоцтво про право власності від 22.02.1999р. №8 на гараж літ. «А» по [ADDRESS], та на земельні ділянки площею 0,1179,2 га по [ADDRESS] та 0,1189 га по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] набрало законної сили, після його перегляду Апеляційним судом Харківської області. Відповідно до статті частини першої статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За таких обстав суд приходить до висновку, що позивачі станом на 22.03.2013 року не були власниками гаражу літ. «А» по [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,11792 га по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1189 га по [ADDRESS]. Згідно із ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно із ст.80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності. Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2014 року №1445004 земельна ділянка площею 0,11792 га по [ADDRESS] належить на праві власності територіальній громаді міста Харкова, в особі Харківської міської ради. Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.03.2014 року №1750079 земельна ділянка площею 0,1189 га по [ADDRESS] належить на праві власності територіальній громаді міста Харкова, в особі Харківської міської ради. Таким чином вимоги Позивача що до відшкодування вартості вказаних земельних ділянок є необґрунтованими, оскільки вказані земельні ділянки належать на праві власності Відповідачу. Відповідно до ст. 6, 7 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Згідно з п.7 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 40 "Про благоустрій населених пунктів" самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. З метою впорядкування відносин у сфері благоустрою м. Харкова, Харківська міська рада прийняла рішення від 29.04.2009 р. № 114/09 (зі змінами та доповненнями від 16.11.2011 р. № 504/11), яким внесено зміни до Правил благоустрою території міста Харкова, відповідно до яких Розділ 5 доповнений параграфом 5.10 «Порядок звільнення території міста Харкова від безхазяйного майна, самовільно розміщених об'єктів, малих архітектурних форм, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів, механізмів». Згідно п.5.10.2. зазначеного параграфу, положення даного параграфу розповсюджуються на випадки виявлення самовільно розміщених об'єктів, споруд, тимчасових споруд торговельного, побутового чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, малих архітектурних форм, кіосків, павільйонів тощо. Під самовільним розміщенням об'єктів розуміється встановлення, розміщення, інші дії, пов'язані з зайняттям території міста Харкова, що здійснені без належного дозволу, встановленого чинними актами законодавства, рішеннями Харківської міської ради, її виконавчих органів, з відхиленням проекту тощо. На підставі вказаних Правил, виконавчим комітетом приймаються рішення про звільнення території міста Харкова від об'єктів, передбачених у Розділі 5, параграфу 5.10. Пунктом 5.10.5. Правил встановлено, що при виявленні безхазяйного майна, випадків самовільного розміщення зазначених у п. 5.10.2. цього параграфу об'єктів, на підставі інформації, отриманої від Управління земельних відносин Харківської міської ради, адміністрацій районів Харківської міської ради та інших органів, уповноваженими особами Інспекції з благоустрою та екології міста Харкова Управління екології та благоустрою Департаменту комунального господарства Харківської міської ради складається акт. Згідно з п. 5.10.8. цих Правил на підставі акту Інспекції з благоустрою та екології міста Харкова Управління екології та благоустрою Департаменту комунального господарства Харківської міської ради власнику об'єкту, якщо встановлено особу, що здійснила розміщення (будівництво) майна (об'єкта), від якого звільняється територія міста Харкова, надається повідомлення (припис) у двох примірниках про усунення порушень шляхом самостійного проведення демонтажу об'єкту у триденний термін. Відповідно до п. 5.10.13. Правил, звільнення території міста Харкова від зазначених у п. 5.10.2. цього параграфа об'єктів здійснюється підприємствами комунальної власності територіальної громади міста Харкова, уповноваженими рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. До виконання заходів зі звільнення території можуть залучатися інші підприємства та організації. Згідно п. 5.10.14. територія міста Харкова звільняється від самовільно розміщених об'єктів (майна) після прийняття виконавчим комітетом Харківської міської ради відповідного рішення. Пунктами 22 та 23 рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.03.2013 року №152 «Про відновлення та належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою стан» огорожу по [ADDRESS] та капітальний гаражний бокс на два гаражі з огорожею по [ADDRESS] було включено до переліку самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у приданий для використання територіальною громадою міста стан. 24.03.13 року за заявою [PERSON] від 23.03.13 року слідчим Гребенюк К.О. Дзержинського РВ ХМУ України в Харківський області зареєстровано кримінальне провадження №12023220480002046. Належних та допустимих доказів вчення посадовими особами Харківської міської ради злочинів суду не надано. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №11 від 29.12.1976 року "Про судове рішення" (з наступним змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміють втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, реальні збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: - протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; - шкідливий результат такої поведінки - збитки, їх наявність та розмір; - причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; - вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Так, протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши думку сторін по справі, суд приходить до висновку, що Позивачами по справі належними та допустимими доказами вчинення Відповідачем дій по знищенню належного їм на праві власності майна, а тому у діях відповідача відсутні всі елементи складу цивільного правопорушення. Статтею 19 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою. Згідно статті 1166 цього кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів статті 1192 вказаного кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином полагодження речі та відшкодування збитків законодавець ставить на один рівень поновлення прав. Відтак, відшкодування шкоди майну має безпосередньо пов'язуватись із поновленням прав, а поновлення прав має відбуватись з тією повнотою, яка б забезпечувала відновлення того становища, яке існувало до їх порушення іншою особою. Згідно вимог статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вичиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Разом з тим, із встановлених судами обставин справи вбачається, що у разі відновлення становища, яке існувало до знесення гаражу та огорожі вони б знову були розміщені на земельній ділянці належній Відповідачу та з порушенням цільового призначення земельної ділянки, що прямо суперечило б приписам статей 12, 83 Земельного кодексу України, та рішенню Дзержинського районного суду міста Харкова від 30.03.2012 року, в тому числі в частині зобов'язання [PERSON] звільнити земельну ділянку загальною площею 0,1189 га по [ADDRESS] шляхом демонтажу гаражу та іншого нерухомого майна, що розташоване на вказаній земельній ділянці, привести земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан та повернути територіальній громаді міста в особі Харківської міської ради. Крім того, відсутні підстави вважати, що зазначені у позові у цій частині наслідки, є майновою шкодою для Позивачів, оскільки він сам повинен був користуватись своїми правами таким чином, щоб не порушити при цьому прав інших осіб, зокрема відповідача, а тому повинен був вчинити дії, спрямовані виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30.03.2012 року яке є обов'язковим для Позивачів. Суд не вбачає в діях Відповідача порушення порядку виконання судових рішень встановленого Законом України «Про виконавче провадження» оскільки Позивачем не доведено вчинення Відповідачем дій направлених на примусове виконання рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved