Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 17.01.2006 року між сторонами був укладений кредитний договір. Позичальниці були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідачка не виконує покладені на неї зобовязання. Тому позивач звернувся до суду; просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки наявну заборгованість, та судові витрати. Представник позивача не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що заборгованість перед позивачем є повністю сплаченою на підставі двох судових наказів №2-н-505 від 02.10.2007 р. та №2-н-472 від 18.09.2007 р., виданих Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з неї заборгованості на користь банку на загальну суму 5801,78 грн. За таких обставин, відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Як зазначає представник позивача, відповідно до укладеного договору №б/н від 17.01.2006 року [PERSON] (далі - Відповідачка) отримала кредит у розмірі 5 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ч.4 ст.202 ЦК України, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як вбачається з матеріалів позову, що були надані банком, зокрема Заяви (яка разом з "Умовами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами" складає між Відповідачкою і банком договір про надання банківських послуг) договір між відповідачкою [PERSON] та банком був підписаний 02.03.2006 року. Своїм підписом у Заяві відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з "Умовами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами" складає між Відповідачкою і банком договір. Отже, з наданих до суду матеріалів можна зробити висновок про те, що між сторонами виникли договірні відносини з 02.03.2006 року. А представник банку покликається на те, що договірні відносини між сторонами виникли 17.01.2006 року. Проте належні і допустимі докази на підтвердження даної обставини не були надані суду. Крім того, відповідачкою була подана відповідь Управління з координації та контролю за виплатою пенсій від 04.08.2011 р. № 3232/04-04 (на її запит щодо утримань з пенсії), згідно якого з пенсії [PERSON] проводилися відрахування відповідно до судових наказів №2-н-505 від 02.10.2007 р., та №2-н-472 від 18.09.2007 р., виданих Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з неї заборгованості на користь "ПриватБанку" на суму 5 801, 78 грн.; та дві постанови про стягнення виконавчого збору на суму 580,17 грн., а всього на суму 6 381, 95 грн. Утримання проводились з 01.11.2008 року по 31.08.2011 року у розмірі 20% пенсії. Станом на 01.09.2011 року заборгованість утримана у повному розмірі. Один з таких судових наказів був виданий про стягнення з відповідачки заборгованості на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до умов укладеного договору від 02.03.2006 року. Отже, представник позивача не довів суду, що у позивачки є заборгованість перед банком на підставі укладеного договору від 17.01.2006 року. У відповідності до положень ст. 57 ЦПК України, суд на підставі доказів встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов недоведеним; та дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed