Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

09 березня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано. У шлюбі з відповідачем, [INFO] року у них народився син [PERSON], який проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач з 2015 року не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. З вересня 2016 року син позивача та відповідача відвідує навчальний заклад "Казка", де відповідача [PERSON] жодного разу ніхто не бачив. Відповідач не відвідує дитину ані у школі, ані вдома; не знає нічого про вподобання сина, однак отримує матеріальну допомогу від держави на утримання дитини. У зв'язку із вказаними обставинами позивач [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився; про час, дату та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином. У судовому засіданні 30.05.2017 представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просили позов задовольнити. Також, [PERSON] пояснила суду, що вона є бабусею [PERSON] та приблизно на початку листопада 2014 року вона забрала онука з Криму, оскільки його мати не здійснювала за ним належний догляд. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 30.05.2017 позов визнала та надала суду такі показання. Відповідач свого сина бачила приблизно три роки тому. Раніше відповідач [PERSON] працювала та жила у Криму з сином, однак позивач наполіг на тому, щоб вона віддала дитину йому. Вказує на те, що вона залишилася проживати у Криму, а позивач поїхав до Миколаївського району; з цього часу вона не спілкувалася ані з позивачем, ні з дитиною, оскільки знала, що їй у цьому відмовлять. Представник Органу опіки та піклування у судовому засіданні 30.05.2017 пояснив суду, що позивач [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO]. За результатами розгляду заяви Орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до його дитини - сина [PERSON]. У судове засідання 05.07.2017 представники позивача та органу опіки та піклування не з'явилися; при цьому звернулися до суду з заявами про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання 05.07.2017 не з'явився. Заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшло. Причини своєї неявки суду не повідомила. Заслухавши в судовому засіданні 30.05.2017 пояснення представників позивача, відповідача, свідків, представника Органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] (а. с. 10). Рішенням № 4 комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської райдержадмінстрації від 31.01.2017 вирішено службі у справах дітей райдержадміністрації (Бичковій) підготувати проект висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а. с. 4). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї [PERSON] від 18.01.2017, [PERSON] з дружиною [PERSON] не проживає з березня 2015 року, розлучені з листопада 2016 року. У жовтні 2014 року вся сім'я виїхала до Криму (разом з двома неповнолітніми дітьми: донька [PERSON], [INFO] (яку батько удочерив) та син [PERSON], 2013 р.н.). Зі слів батька, у зв'язку зі складними життєвими обставинами, [PERSON] була вимушена забрати онука [PERSON] до себе у листопаді 2014 року. Батько дитини, повернувшись у березні 2015 року у с. Нечаяне, по теперішній час проживає разом з сином у батьків. [PERSON] має свою окрему кімнату, яка мебльована всім необхідним: є ліжко, ігровий стіл, шафа для одягу, крісло-стілець. Дитина забезпечена всім необхідним одягом та взуттям. Створені всі умови для розвитку дитини [PERSON] відвідує Калинівський дитячий садок Березанського району. За весь цей час місцезнаходження матері [PERSON] було невідомо. Вона жодного разу життям сина не цікавилася, участі у його вихованні не приймала, матеріальну допомогу не надавала (УСЗН була нарахована допомога при народженні дитини). [PERSON] займається вихованням сина, працює по найму, на обліку в центрі зайнятості не перебуває (а. с. 5). З характеристики Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 16.02.2017 вбачається, що [PERSON] мешкає у [ADDRESS] тривалий час; розлучений. Має сина [PERSON], [INFO] За вищевказаною адресою проживає з матір'ю [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO] З 2015 року спільно з дружиною не проживає; працює по найму. Син проживає біля батька (а. с. 5). Аналогічний склад сім'ї вказаний у довідці Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про склад сім'ї та проживання (а. с. 6). З характеристики Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 11.05.2017 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає на території сільської ради з дня народження. На даний час проживає біля брата. Дочка - [PERSON], [INFO], знаходиться в інтернаті АР Крим; син [PERSON], [INFO], проживає біля батька. Участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Вживає спиртні напої; працює по найму, характер врівноважений, з сусідами відносин не підтримує (а. с. 41). Відповідно до інформації по Калинівському ДНЗ <Казка Березанського району Миколаївської області, [PERSON] зарахований та відвідує дитячий садок з вересня 2016 року. [PERSON] та бабуся [PERSON] беруть активну участь у вихованні та утриманні [PERSON]; є активними учасниками всіх заходів, які проводяться у дитячому садку; надають спонсорську допомогу. Хлопчик спокійний, урівноважений та вихований (а. с. 7). Згідно з довідкою Нечаянської амбулаторії ЗПСМ [PERSON], [INFO], соматично здоровий. Опікуни дитини виконують рекомендації лікаря у дообслідуванні та лікуванні у повному обсязі (а. с. 8). Відповідно до висновку від 21.03.2017 № 120/23-02/19/17 органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], по відношенню до сина [PERSON], [INFO], Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON], [INFO] (а. с. 25-26). Свідки [PERSON] та [PERSON], будучи допитаними у судовому засіданні, підтвердили обставини на які позивач посилався у позовній заяві та вказували на те, що з часу коли [PERSON] забрала онука [PERSON] жити до себе, то вони відповідача [PERSON] разом з дитиною не бачили. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON] та не виконує батьківський обов'язок по відношенню до нього, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення, дитину не відвідує, маючи можливість проводити час з сином не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз'єднанні сім'ї, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0.721193334.1 від 09.03.2017. Крім того, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Outcome: approved