Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказав, що Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" є правонаступникол акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п. 1.3. Статуту, що зареєстрований 06.06.2012 р.. Відповідно до Кредитного договору №014/17-40/1458-36 від "09" серпня 2007 р. (далі - договір) Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було надане [PERSON] кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 17000 доларів США строком до 09.08.2014 року із сплатою 13,5 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а такоа проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п 3.2. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ у економіці України, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 25 лютого 2011 року була укладена Додаткова угода №014/17-40/1458-36/1 до Кредитного договору, згідно до умов якої Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції і Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди . Відповідно до умов Кредитного договору та Додаткової угоди Відповідач щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити погашення кредиту не пізніше 09.02.2014 р. Крім того, Відповідач зобов'язався сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,50 % річних. Відповідачем не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 08.07.2014 р. заборгованість по кредиту 2 337,84 дол. США (27 381,46 грн.), з яких прострочена сума боргу складає 1 600,93 дол.Відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 08.07.2014 р. по сплаті відсотків становить 288,53 дол. США (3 379,35 грн.). Згідно ст.624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору у випадку порушення Відповідачем графіку так кредиту та відсотків, встановлених договором, Позивач нараховує [PERSON] пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 08.07.2014 р. пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 1 540,59 дол. (18 043,84 грн.). Таким чином, станом на 08.07.2014 р. загальна заборгованість [PERSON] перед Позивачем за Кредитним договором №014/17-40/1458-36 від "09" серпня 2007 року у сумі 4 166,96 доларів США (48 804,65 гривень), у тому числі: заборгованість за кредитом - 2 337,84 доларів США (27381,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків - 288,53 доларів США (3 379,35 грн.); пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків - 1 540,59 доларів США (18 043,84 грн.), які позивач просив суд стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати у справі. У судове засіданні представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, надав суду заперечення до позовної заяви, у зв'язку з чим, на підставі із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, відповідача на підставі наявних у справі доказів, про судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в зв'язку з наступним. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Згідно з ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що Відповідно до Кредитного договору №014/17-40/1458-36 від "09" серпня 2007 р. Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" є правонаступникол відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п. 1.3. Статуту, що зареєстрований 06.06.2012 р.).було надане [PERSON] кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 17000 доларів США строком до 09.08.2014 року із сплатою 13,5 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а такоа проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п 3.2. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ у економіці України, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 25 лютого 2011 року була укладена Додаткова угода №014/17-40/1458-36/1 до Кредитного договору, згідно до умов якої Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції і Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди . Відповідно до умов Кредитного договору та Додаткової угоди Відповідач щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити погашення кредиту не пізніше 09.02.2014 р. Крім того, Відповідач зобов'язався сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,50 % річних. Відповідачем не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 08.07.2014 р. заборгованість по кредиту 2 337,84 дол. США (27 381,46 грн.), з яких прострочена сума боргу складає 1 600,93 дол. Відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 08.07.2014 р. по сплаті відсотків становить 288,53 дол. США (3 379,35 грн.). Згідно ст.624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору у випадку порушення Відповідачем графіку так кредиту та відсотків, встановлених договором, Позивач нараховує [PERSON] пеню у розмірі 0, 5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 08.07.2014 р. пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 1 540,59 дол. (18 043,84 грн.). Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Нормами статей 610-611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки. Таким чином, усі зібрані у справі докази та їх оцінка у сукупності вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання і з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. Разом із тим, як вбачається із заперечень, відповідач заявляє про застосування судом строків позовної давності щодо заборгованості за кредитом, відсотками та пенею. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно п. 1.2-1.3 кредитного договору, погашення заборгованості по кредиту здійснюється відповідно графіку погашення щомісячними платежами. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до повного погашення кредитної заборгованості (п. 9.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 09 серпня 2014 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів з 15 лютого 2011 року, що вбачається із доданого до позову розрахунку, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 28 липня 2014 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначалося вище, відповідно п. 1.2-1.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 15 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року та в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року. Таку ж позицію викладено в Постанові ВСУ від 19 березня 2014 року, справа № 6- 20цс14, в якій суд дійшов висновку про те, «що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних: коштів і процентів за користування кредитом. повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу». Оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовом 28.07.2014 року, він має право на стягнення заборгованості за кредитним договором починаючи з 28.07.2011 року. Натомість у позові заявлено вимогу про стягнення боргу з 15.02.2011 року, що не відповідає закону. Враховуючи вищенаведене та подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками у період з 15.02.2011 року по 28.07.2011 року, що з врахуванням наданого суду розрахунку із застосуванням курсу долару станом на дату розрахунків- 11,712292 грн., складає за тілом кредиту 1172,96 доларів США, що еквівалентно - 13723, 63 грн. та за відсотками 128, 86 доларів США, що дорівнює 1507, 66 грн. Отже до стягнення підлягає заборгованість за кредитом - 1164, 88 доларів США , що еквівалентно 13643,41 грн. ( 2337, 84 долара США ( 27381, 46 грн.) - 1172, 96 доларів США ( 13738,05 грн.)), заборгованість за відсотками 159, 67 доларів США ( 1870, 10 грн.) (( 288, 53 долара США (3379, 35 грн.)- 128, 86 доларів США ( 1509, 25 грн.) Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення пені суд приходить до наступних висновків. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За приписами ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з позовної заяви та розрахунку наданому відповідачем, банк розрахував штрафні санкції починаючи з 15.07.2011 року по 08.07.2014 року, тобто протягом трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з кредитного договору, а саме пунктом 12.4 кредитного договору сторони визначили, що до правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки ( ст.. 257, 259 ЦК України) Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, сторони, укладаючи кредитний договір, дійшли згоди про зміну тривалості позовної давності до всіх елементів кредитних правовідносин, в тому числі щодо нарахування пені з одного року до трьох років. Сторони установили інший період у часі, зі спливом якого наступають юридичні наслідки, передбачені ст.. 267 ЦК України, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Отже враховуючи домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності , суд бере до уваги те, що розрахунки пені за цими правовідносинами, Банком проведені за трирічною межею, враховуючи, що до суду Банк звернувся 28.07.2014 року, то пеня має бути розрахована з 28.07.2011 року, тоді як розрахована з 15.07.2011 року (13 днів) , а тому визначену Банком суму пені зменшує до 1532, 22 доларів США (17945, 80 грн.) замість 1540, 59 доларів США грн. (18043, 84 грн.). Наданий банком розрахунок відповідачем не спростовано у передбачений ЦПК України спосіб, а тому суд визнає його належним доказом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позичальник за кредитним договором допустив неналежне виконання його умов щодо повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, а тому застосовуються наслідки, передбачені положеннями ЦК України, умовами кредитного договорів. При цьому судом застосовується позовна давність. Доводи про зменшення розміру неустойки оскільки вона значно перевищує суму боргу судом відхиляються з огляду на наведене. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Заборгованість за договором позики з врахуванням застосування строків позовної давності складає заборгованість за кредитом 1164, 88 доларів США , що еквівалентно 13643,41 грн., заборгованість за відсотками 159, 67 доларів США ( 1870, 10 грн.), а всього 1324, 55 долара США (15513, 51 грн.), а розмір неустойки дорівнює 1532, 22 долара США ( 17945, 80 грн.), що не може бути визнано як значне перевищення розміру збитків. Крім того, відповідач не надав доказів щодо наявності інших істотних обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру пені згідно зі ч. 3 ст. 551 ЦК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, усі зібрані у справі докази та їх оцінка у сукупності вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог частково і з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль », як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ст. 88 ЦПК України на стягнення відповідачів понесених документально підтверджених витрат, зокрема судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial