Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Приватне підприємство "Юхимівське" с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] райдержадміністрації Вінницької області, [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ДП "Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою", з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] міської ради Вінницької області, [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області про скасування державної реєстрації прав власності та інших речових прав, скасування державної реєстрації земельних ділянок, відшкодування збитків. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2017 року ПП "Юхимівське" стало відомо про проведення 14 лютого 2017 року державної реєстрації прав на нерухоме майно земельних ділянок площами 0,9381 га, 0,9382 га, 1,8764 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та проведення 10 квітня 2017 року державної реєстрації інших речових прав на земельні ділянки, а саме: договорів емфітевзису та договору оренди землі, які перебували в оренді приватного підприємства як невитребувані паї на підставі договору від 11.02.2016 року за №1, укладеного між [PERSON] сільською радою Шаргородського району Вінницької області та ПП "Юхимівське". Позивач вважає, що порядок передачі земельних ділянок у власність, державна реєстрація земельних ділянок відбулись з порушенням чинного законодавства та підлягають скасуванню з наступних підстав. Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 25 січня 2017 року за №10 затверджені технічні документації із землеустрою на території, у тому числі [PERSON] сільської ради, розроблені ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут", ФОП "Дікун" та видані документи, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Всупереч вимогам ст. 81 Земельного кодексу України, ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", жодного розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] райдержадміністрацією Вінницької області не видавалось. Крім того, відповідно до розпорядження [PERSON] РДА від 25.01.2017 року №10 технічна документація вище зазначеним громадянам затверджена ФОП «Дікун», тоді як відповідно до витягів з державних земельних кадастрів від 25.05.2017 року, технічна документація затверджена [PERSON], тому позивач вважає, що технічна документація [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] РДА взагалі не затверджувалась, відповідно підстави для виникнення права власності та реєстрації спірних земельних ділянок відсутні. Окрім того, акти погодження меж не підписувалися ані ПП «Юхимівське», ані [PERSON] сільською радою Шаргородського району Вінницької області, які на даний час є суміжними користувачами, натомість кадастрові плани земельних ділянок містять відомості про суміжних співвласників (користувачів), які нібито погодили та підписали акти погодження меж. В порушення вимог ст.ст. 22, 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр", державним кадастровим реєстратором Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі [PERSON] проведено державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 525389200020010426; 0525389200020010427; 0525389200020010425 при явній невідповідності поданих документів вимогам законодавства. Внаслідок неповідомлення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Вінницьким науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою ПП "Юхимівське" про намір виділити земельні ділянки (паї) в натурі та розробку технічної документації по встановленню меж земельних ділянок, які перебували в оренді, ПП "Юхимівське" восени 2016 року проведені роботи та витрачені кошти на підготовку земельних ділянок до посіву, сумарна вартість яких становить 104982 грн. Позивач просив суд: 1. Визнати незаконними та скасувати розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 25 січня 2017 року №10 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою на території Гибалівської, Голинчинецької, Деребчинської, Конатковецької, Лозівської, Рахнівсько-Лісової, Стрільницької, Слободо-Шаргородської, Федорівської, [PERSON] сільських рад та видачу документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки" в частині затвердження технічної документації, розробленої ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ФОП [PERSON], передачі у власність та видачі документів, що посвідчують право власності громадянам: [PERSON] на земельну ділянку площею 1,8764 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525389200:02:001:0425; [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9381 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525389200:02:001:0426; [PERSON] на земельну ділянку площею 0,9382 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525389200:02:001:0427; 2. Скасувати рішення Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області від 03 січня 2017 року про державну реєстрацію земельних ділянок, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на земельну ділянку площею 1,8764 га, кадастровий номер 0525389200:02:001:0425; на земельну ділянку площею 0,9381 га, кадастровий номер 0525389200:02:001:0426; на земельну ділянку площею 0,9382 га, кадастровий номер 0525389200:02:001:0427; 3. Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету [PERSON] міської ради Вінницької області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номера 34102389, 34102512, 34102219 від 02 березня 2017 року, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав власності за номерами записів 19270610, 19270456, 19270722 від 14 квітня 2017 року на земельну ділянку площею 0,9381 га, кадастровий номер 0525389200:02:001:0426, зареєстровану за [PERSON]; на земельну ділянку площею 0,9382 га, кадастровий номер 0525389200:02:001:0427, зареєстровану за [PERSON]; на земельну ділянку площею 1,8764 га, кадастровий номер 0525389200:02:001:0425, зареєстровану за [PERSON] 4. Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету [PERSON] міської ради Вінницької області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номера 34751791, 34753436, 34753777 від 12 квітня 2017 року щодо державної реєстрації інших речових прав, а саме: договору оренди землі, укладеного 03 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] терміном на 49 років, номер запису про інше речове право 19948720 від 10.04.2017 року; договору емфітевзису, укладеного 03 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] терміном на 50 років, номер запису про інше речове право 19949091 від 10.04.2017 року; договору емфітевзису, укладеного 03 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] терміном на 50 років, номер запису про інше речове право 19949285 від 10.04.2017 року. 5. Стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" на користь ПП "Юхимівське" 104982,00 грн. завданих збитків та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача ПП "Юхимівське" с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області за довіреністю від 30 травня 2017 року [PERSON], підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Представники третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПП "Юхимівське" підтримали. Вважають, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки (паї) та зареєструвавши свої права, не повідомивши сільську раду, лише з участю представників ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", які є розробниками документації із землеустрою, в порушення вимог законодавства, без представника сільської ради та суміжних землекористувачів, закріпили межові знаки, не погодили та не підписали акт погодження меж, тому позов ПП "Юхимівське" є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] ( т.1 а.с. 134 153) та третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнали та вважають, що позивач не має права на звернення до суду, оскільки його права та інтереси жодним чином не порушенні, а позов до суду є безпідставним. Суду пояснили, що 11.02.2016 року між [PERSON] сільською радою та ПП "Юхимівське" укладено договір оренди невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) розміром 13,6059 га, строком на 11 місяців до 31.12.2016 року. Відповідачами зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на належні їм в порядку спадкування земельні ділянки, а 10.04.2017 року зареєстровані договори оренди та емфітевзису, з передачею відповідно до цих договорів в користування третій особі [PERSON] Строк дії договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 11.02.2016 року закінчився 31.12.2016 року, і з цього часу ПП "Юхимівське" не є учасником будь яких правовідносин щодо земельних ділянок, які належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], в тому числі стосовно актів державної влади, що їх стосуються, а також подальших дій щодо реєстрації цих земельних ділянок та прав на них. Таким чином, права та інтереси ПП "Юхимівське" відповідачами жодним чином не порушені, отже підстави для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів у ПП "Юхимівське" відповідно до змісту позовної заяви, долучених до неї документів та пояснень представника позивача в судовому засіданні відсутні, а вимоги є незаконними і необґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] РДА Вінницької області за довіреністю від 25.07.2017 року [PERSON] (т.1 а.с.131) позовні вимоги ПП «Юхимівське» не визнав. Суду пояснив, що 18.07.2007 року розпорядженням голови [PERSON] РДА №312 "Про затвердження акту розподілу земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) та погодження технічної документації із землеустрою, щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі із складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадян, власникам сертифікатів на території [PERSON] сільської ради" було погоджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі із складанням документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянам, власникам сертифікатів на території [PERSON] сільської ради, розробленої ДП "Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою". У пункті 4 даного розпорядження зазначено про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, серед яких були померлі [PERSON] та [PERSON] Отже, документація із землеустрою на спадкові земельні ділянки почала виготовлятися ще у 2007 році. У 2016 році відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] оформили свої спадкові права на земельні частки (паї), а далі і право власності на спадкові земельні ділянки. Порядок виділення в натурі земельних часток (паїв) регулюється ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", відповідно до якого виділення земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку або проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки. Статтею 11 вказаного Закону передбачено, що встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.14 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується органами виконавчої влади. Оскаржуваним розпорядженням голови [PERSON] РДА № 10 від 25 січня 2017 року, винесеним відповідно до вимог чинного законодавства, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в тому числі відповідачам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради. Розробником документації був ДП "Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою". Підставами для виконання робіт були договори із замовниками, технічні завдання, свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2016 року та технічна документація по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) в межах [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 18.06.2007 року. Отже, вимога позивача про скасування розпорядження голови [PERSON] РДА № 10 від 25 січня 2017 року не має правового обґрунтування, ніяким чином не порушує прав позивача і задоволенню не підлягає. Представник відповідача ДП "Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою" за довіреністю від 28.08.2017 року ( т.1 а.с. 204) [PERSON] позовні вимоги ПП "Юхимівське" не визнала. Суду пояснила, що порядок виділення в натурі земельних часток (паїв) регулюється ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Ще у 2007 році на підставі ч.4 ст.3 вказаного Закону, за заявами власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) був розроблений проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Зазначеною документацією із землеустрою були охоплені всі землі, які йшли під паювання, в томі числі і померлих громадян, які перебували у списках осіб, які набули право на земельну частку (пай), тому відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] заяви про виділення паю не мали подаватися, оскільки ці події відбулися ще у 2007 році і мають наслідки виготовлення проекту землеустрою, яким встановлено порядок видачі державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, в тому числі і [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" в проекті землеустрою визначаються місця розташування земельних ділянок, їх межі, площа, цільове призначення, дія обмежень у використанні. Отже, всі необхідні рішення і дії стосовно земельних часток (паїв), що виділялися померлим, в тому числі і встановлення меж, були здійснені, але відсутність інформації про спадкоємців не давала можливості виготовити обмінні файли та внести в базу Державного земельного кадастру спадкові земельні ділянки. Відомості про земельну ділянку в ДЗК вносяться з обмінного файла, який містить серед іншого, прізвище власника земельної ділянки. Як вбачається із технічної документації обмінні файли на земельні ділянки померлих громадян не виготовлялися, отже спадкові земельні ділянки не пройшли державної реєстрації. Саме на виготовленні обмінних файлів закінчився процес виготовлення технічної документації у 2007 році. З отриманням свідоцтв про право на спадщину відповідачами, шляхом виготовлення технічної документації на підставі обмінних файлів, була проведена державна реєстрація земельних ділянок на їхні імена. Отже, виготовлення документації із землеустрою спадкоємцями власників невитребуваних паїв має на меті лише внесення земельної ділянки до бази ДЗК з даними про спадкоємця власника. Всі інші дії були зроблені ще у 2007 році у проекті землеустрою. Жодними законодавчими актами не передбачено повторне отримання спадкоємцями дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі. Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" земельні ділянки, які їх власники будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками лише по окружній межі єдиного масиву. А таке закріплення відбулося ще в період виготовлення проекту землеустрою щодо території організації земельних часток, як того вимагав діючий Закон. Землі такого єдиного масиву в той час використовувалися орендарем ПП "Юхимівське". Статтею 13 вказаного Закону передбачено право сільської ради лише до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельні ділянки передавати невитребувані паї в оренду, при цьому законом не встановлено обовязку власника сертифікату або його спадкоємця повідомляти орендаря невитребуваних земельних часток (паїв) про набуття ним права власності на земельні ділянки. Щодо претензій ПП до технічної документації, яку виготовляв інститут, то це питання ніяким чином не стосується ПП "Юхимівське". Технічна документація продукт діяльності, послуга, яка виконувалася на замовлення відповідачів, котрі жодних претензій до якості виконаних робіт не мають. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області за довіреністю від 20.01.2017 року [PERSON] ( т.2 а.с.22) в судовому засіданні позовні вимоги ПП "Юхимівське" не визнала, вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Суду пояснила, що відповідно до вимог ст.13 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної ради чи РДА можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок повідомляються про результати розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Частиною 6 ст.19 ЗУ "Про оренду" передбачено, що особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку земельну ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обовязково зазначається у договорі оренди земельної ділянки. Позивачем суду надано копію договору оренди №1 невитребуваних (нерозподілених) часток (паїв) між [PERSON] сільською радою та ПП "Юхимівське" від 11.02.2016 року, який діє до 31.12.2016 року та до моменту отримання власниками паїв документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку. Отже право на використання позивачем земельних ділянок відповідачів припинилося. Крім того, означений договір не підписаний орендарем, не зареєстрований в журналі реєстрації та обліку договорів оренди невитребуваних (нерозподілених) паїв. Тобто, позивач взагалі, за загальними нормами цивільного законодавства, не мав права користуватися не витребуваними земельними частками, яке настає з моменту реєстрації такого права. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули права власності на спадкові земельні ділянки у спосіб, визначений діючим законодавством, надали необхідний пакет документів, на підставі яких Відділом Держгеокадастру у [PERSON] районі Вінницької області проведено реєстрацію спадкових земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Частиною 10 статті 24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" встановлено виключні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, це такі як: поділ чи обєднання земельних ділянок та, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника. Таким чином, вимоги ПП "Юхимівське" про скасування рішення Відділу Держгеокадастру у Шаргородському району від 03.01.2017 року про державну реєстрацію земельних ділянок площею 0,9381 га, 0,9382 га та 1,8764 га, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є безпідставними і задоволенню не підлягають. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] міської ради Вінницької області за довіреністю від 28.11.2017 року (т.1 а.с.96) [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки державним реєстратором виконавчого комітету [PERSON] міської ради проведено державну реєстрацію інших речових прав, таких як договір оренди землі, укладений 03.03.2017 року між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], двох договорів емфітевзису від 03.03.2017 року, укладених між відповідачами [PERSON], [PERSON] та третьою особою [PERSON], на підставі вимог діючого законодавства та пакету, наданих документів. Підстав для відмови у реєстрації у державного реєстратора не було. Позивачем не наведено також підстав для скасування судом реєстрації речових прав відповідачів. Крім того, оспорювана процесуальна дія ніяким чином не стосується ПП "Юхимівське", не порушує його прав і інтересів, а позовна вимога до третьої особи взагалі не передбачена діючим цивільним процесуальним законодавством. За загальним правилом, визначеним у частині 1\~статті 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1\~статті 60 ЦПК України\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, за змістом\~ст.11 ЦПК України, право визначення меж та предмету позову, а також підстав позову, надано позивачеві. Впродовж всього судового розгляду справи представник позивача ПП "Юхимівське" [PERSON] своїх вимог не змінювала, наполягала на їх задоволенні. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зборами власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради ПП "Юхимівське" с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області від 20.07.2006 року затверджено проект землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) та погоджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів. Із оглянутої в судовому засіданні технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки земельних часток (паїв) громадян на території [PERSON] сільської ради (ПП "Юхимівське") Шаргородського району Вінницької області вбачається, що відповідно до протоколу розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів по [PERSON] сільській раді Шаргородського району Вінницької області від 20.07.2006 року [PERSON] виділено земельну частку (пай) під номером 234 і 05.08.1997 року [PERSON] РДА видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0373737, [PERSON] виділено земельну частку (пай) під номером 235 та 05.08.1997 року [PERSON] РДА видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0373320. Розпорядженням першого заступника голови [PERSON] РДА Вінницької області [PERSON] №312 від 18.07.2007 року затверджено акт розподілу земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай ) на території [PERSON] сільської ради, погоджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі із складанням документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянам, власникам сертифікатів на території [PERSON] сільської ради, вирішено передати у власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видати державні акти на право власності на землю громадянам власникам сертифікатів на території [PERSON] сільської ради і спадкоємцям померлих громадян відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с. 130). [PERSON] померла 23.11.1995 року (т.1 а.с.164). [PERSON] помер 02.09.2005 року (т.1 а.с. 163). Їхні земельні паї віднесені до категорії невитребуваних (нерозподілених). [PERSON] сільська рада рішенням № 35 від 11 лютого 2016 року вирішила надати ПП "Юхимівське" у тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки із земель невитребуваних паїв померлих громадян орієнтовною площею 13,6059 га, в кількості 8 ділянок на строк - до моменту виготовлення їх власниками державних актів на право власності на земельні ділянки, але не більше одного сільськогосподарського року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.153). На виконання рішення сільської ради, 11 лютого 2016 року між [PERSON] сільською радою Шаргородського району Вінницької області в особі сільського голови [PERSON] та ПП "Юхимівське", в особі директора підприємства [PERSON] було укладено договір оренди №1 невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) (т.1 а.с.30 31). Договір укладено терміном до 31.12.2016 року від дати проведення його реєстрації та до моменту отримання власниками паїв документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку. Відповідно до п.3.2. Договору строк його дії починає обраховуватися від дати проведення його реєстрації. Судом встановлено, що даний договір не підписаний орендарем, не зареєстрований в журналі реєстрації та обліку договорів оренди невитребуваних (нерозподілених) паїв, що свідчить про порушення загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, вимог до письмової форми правочину, передбачених ст. ст.203,205,207 ЦК України, умов про реєстрацію, передбачених у договорі та відсутність правових підстав для використання на умовах оренди ПП "Юхимівське" невитребуваних земельних часток (паїв), передбачених договором. У вересні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] розпочали процедуру оформлення спадкових прав на земельні частки (паї) померлих [PERSON] та [PERSON], про що свідчить довідка виконкому [PERSON] сільської ради №1181 від 28.09.2016 року, видана для предявлення в нотаріальну контору (т.1 а.с. 157). Позивач у позовній заяві та його представник [PERSON] в судовому засіданні стверджували, що відповідачі зобовязані були повідомити ПП "Юхимівське" про намір виділити земельні частки (паї) в натурі, разом з тим згідно з п.4.1.1.3. Договору цей обовязок покладено на сільську раду, яка повинна була інформувати ПП "Юхимівське" про початок процедури оформлення права власності на земельні частки (паї), які входять до обєкту оренди (т.1 а.с.31). 21.11.2016 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з прав на земельні частки (паї) у землі, що перебувала в колективній власності КСП "Юхимівське" с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області, і належали спадкодавцям на підставі сертифікатів серії ВН № 0373737 та серії ВН № 0373320 (т.1 а.с. 162 - 164). Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за номерами: 87820736, 87820639, 87820139 від 23.05.2017 року, державним реєстратором виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] 14 лютого 2017 року було зареєстровано право власності на земельні ділянки площами 0,9381 га, 0,9382 га, 1,8764 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON] 10 квітня 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] були зареєстровані інші речові права, а саме договір емфітевзису, б/н, укладений 03 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] строком на 50 років за плату 30 000 грн.; договір оренди землі б/н, укладений 03 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] строком на 49 років з орендною платою 3% річних від нормативної грошової оцінки землі; договір емфітевзису б/н, укладений 03 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], строком на 50 років за плату 40\~000 грн. Підставою виникнення у [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на земельні ділянки площами 0,9381 га, 0,9382 га, 1,8764 га відповідно, які знаходяться на території [PERSON] сільської ради були відповідні витяги з Державного земельного кадастру, рішення місцевого органу Державного земельного кадастру, рішення місцевого органу державної виконавчої влади та свідоцтва про право на спадщину. Установленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються ст.ст.13, 19 Конституцією України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ([PERSON], 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), Цивільним Кодексом України, Земельним Кодексом України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", і виникають із порядку набуття права власності, реєстрації права власності та інших речових прав спадкоємцями власників невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв). Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ( стаття 19 Конституції України). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 року у справі «Рябих проти Росії», пункті 91 рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 року у справі «[PERSON] проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року). У пункті 50 рішення у справі "Беллет проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК\~ України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року, в якому наголошується, що "право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом ( п.33 рішення від 21.03.2000 року у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 року у справі "Донадзе проти Грузії"). Частиною 3 ст. 10, ст.ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Отже, зміст положень ЦПК України, ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного\~права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України , абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. В інших випадках, не дивлячись навіть на те, що порушення мало місце раніше, позов не підлягатиме задоволенню, оскільки до моменту ухвалення судового рішення обєкт захисту буде відсутній. Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України,\~ст. 1 Земельного кодексу України). Згідно з положеннями\~статті 2 Земельного кодексу України, земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки). Спеціальним законодавчим актом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві\~\~колективної\~\~власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками та використання нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок є\~ Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІУ від 05.06.2003 року (далі - Закон). На підставі норм ст.1 вказаного Закону\~право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, при чому документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ст.2 Закону). Відповідно до\~ст.3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"\~підставами для\~\~виділення\~\~земельних\~\~ділянок\~\~у\~\~натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. У відповідності до ч.2\~ст.5 цього Закону\~сільські, селищні, міські ради приймають рішення\~\~щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних\~\~часток\~\~(паїв)\~\~у\~\~межах\~\~населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Із аналізу наведених норм ст.ст. З, 7, 8, 9\~Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"\~вбачається, що процедура виділення земельних ділянок, включає такі стадії: 1) звернення суб'єкта права на земельну частку (пай) із заявою до місцевої ради або районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) в натурі; 2) у разі подання заяв більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідний орган приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); 3) розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) включає: проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; 4) погодження та державну землевпорядну експертизу документації із землеустрою; 5) розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв); 6) затвердження протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) відповідною радою чи районною державною адміністрацією; 7) прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); 8) видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Отже, невитребувана земельна частка (пай) переходить в статус нерозподілених земельних ділянок лише після затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та розподілу земельних ділянок. Відповідно, нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - земельна ділянка, що була запроектована, проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб-власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус же нерозподілених (невитребуваних) земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок. Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток ( паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок, у письмовій формі, у разі, якщо відоме їх місцезнаходження. Крім того, у відповідності до п.2 і п.12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 04.02.2004 р. № 122, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду; організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв),\~\~які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом. Отже, за змістом норм ст.5\~і ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", п.п.2,12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122\~розпорядження, зокрема, передача в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) здійснюють сільські, селищні, міські ради чи райдержадміністрації в залежності від місця розташування таких ділянок, а саме: за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради нерозподілені (невитребувані) земельні частки можуть передаватися в оренду в межах населених пунктів, а за рішенням районної державної адміністрації - за межами населених пунктів. Нерозподілені\~\~(невитребувані) земельні\~\~ділянки (частки, паї) не є землями\~\~державної\~\~чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій. Судом встановлено, що передані в оренду невитребувані (нерозподілені) паї знаходяться за межами населеного пункту на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Укладення договору оренди землі №1 від 11.02.2016 року [PERSON] сільською радою в той час, коли нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) знаходяться за межами населеного пункту, суперечить положенням ст.ст.\~5,\~13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", відповідно до яких повноваження з передачі в оренду вказаних у договорі невитребуваних земельних часток (паїв) (невитребуваних паїв) належать [PERSON] районній державної адміністрації. Зазначені обставини вказують на перевищення повноважень [PERSON] сільською радою та недійсність означеного правочину з підстав, передбачених ч. 1\~ст. 215 Цивільного кодексу України\~ через недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ст. 203 Цивільного кодексу України та відсутність правових підстав для використання на праві оренди невитребуваних паїв ПП "Юхимівське". Позовні вимоги ПП "Юхимівське" зводяться до ревізії нормативно правових актів індивідуальної дії та дій відповідачів при реєстрації земельних ділянок, оформленні права власності на них, і реєстрації інших речових прав, що ніяким чином не стосується ПП "Юхимівське", яке не є учасником цих правовідносин і не довело суду факт застосування до нього оскаржуваних нормативно-правових актів або те, що ПП є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цих актів. Отже, відсутність у ПП "Юхимівське" прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними правовими актами індивідуальної дії та дій відповідачів при реєстрації земельних ділянок та реєстрації інших речових прав не породжує і права на захист, тобто права на звернення із позовом, оскільки не стосуються його безпосередньо. Представник позивача [PERSON] запевняла суд, що діями відповідачів порушується охоронюваний законом інтерес господарства, яке мало намір орендувати невитребувані паї надалі і понесло витрати на підготовку земельних ділянок до посіву, які складають 104982 грн., і підлягають стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ДП "Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою". Суд вважає ці ствердження помилковими, оскільки, навіть, якщо припустити, що договір оренди №1 невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) від 11 лютого 2016 року відповідав би вимогам законодавства, то він діяв терміном до 31.12.2016 року від дати проведення його реєстрації та до моменту отримання власниками паїв документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки, отже підготовка земельних ділянок до посіву була здійснена позивачем на власний підприємницький ризик і жодної вини відповідачів в цьому не має. Позивач ПП "Юхимівське" реалізувало своє право на звернення до суду з цивільним позовом. Проте, ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначив та не довів належними та допустимими доказами, які конкретно його права, свободи чи інтереси порушено відповідачами у сфері цивільно-правових відносин. Отже судом встановлено, що позовні вимоги ПП "Юхимівське" спрямовані на захист неіснуючого субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, що є підставою для відмови в позові. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від\~ 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих\~ презумпцій\~ щодо фактів (див. рішення у справі "[PERSON] проти Туреччини")".

Outcome: dismissed