Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди землі, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, відшкодування судових витрат. Обґрунтувала свої вимоги тим, що має в приватній власності земельну ділянку [NUMBER], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КР №041890, площею 4,97 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Зазначила, що 23.12.2004 уклала договір оренди вказаної земельної ділянки з приватним підприємцем [PERSON] строком на 7 років, 23.12.2011 року строк дії вказаного договору закінчився. В серпні 2014 року відповідач надав їй примірник договору оренди землі від 20.01.2012 року, зареєстрований відділом держкомзему у Знам'янському районі 20.03.2012 року за №352228194001203 про передачу її ділянки в оренду [PERSON] строком на 10 років із встановленням орендної плати в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки: 4287,84 грн. на рік. Вона договір оренди своєї земельної ділянки 20.01.2012 року не укладала і не підписувала, відповідний акт приймання-передачі земельної ділянки не підписувала. Відповідач, без її відому та дозволу, передав вказаний договір оренди від 20.01.2012 року на реєстрацію до відділу держкомзему у Знам'янському районі. Крім того в договорі відсутні такі істотні умови: умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, що унеможливлює ідентифікацію земельної ділянки, що є підставою для відмови в державній реєстрації договору і визнання його недійсним. Також вважає, що управління держземагенства у Знам'янському районі Кіровоградської області не мало законних підстав реєструвати договір оренди від 20.01.2012 року, який не відповідає чинному законодавству, без її відома та згоди, а [PERSON] не був уповноважений діяти від її імені та в її інтересах щодо проведення державної реєстрації договору оренди, тому необхідно скасувати державну реєстрацію вказаного договору. Також просить повернути земельну ділянку власнику в зв'язку з закінченням строку договору оренди, відшкодувати понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що законних підставі для розірвання договору оренди земельної ділянки на сьогоднішній день не має, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивач на протязі трьох років, з 2012 по 2014 роки, отримувала орендну плату за використання належної їй земельної ділянки, чим фактично підтвердила факт укладення договору оренди земельної ділянки 20.01.2012 року, та спростувала свої твердження що вона договір оренди не підписувала та дізналась про його існування в 2014 році. Зміст договору оренди від 20.01.2012 року між позивачем та відповідачем дійсно не містить прямо прописаної істотної умови, яка передбачена ч.1 ст.15 ЗУ «Про оренду землі», як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, однак у цьому договорі є розділи п.п.2-7 «Об'єкт оренди» та п.п. 18-20 «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду», у яких про таку істотну умову можна прописати. Вказаний дефект змісту щодо цієї істотної умови, не перешкоджає виконанню сторонами договору, позивач не вказала яким чином відсутність вказаної істотної умови порушила її права і які права, в зв'язку з цим, підлягають відновленню, тож вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Представник управління Держземагенства у Знам'янському районі Кіровоградської області Вітренко П.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що в його повноваження входить лише реєстрація договору оренди земельної ділянки та не входить перевірка його змісту. Реєстрація договору оренди від 20.01.2012 року проведена відповідно до чинного законодавства за заявою набувача ділянки. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обгрунтованими, а тому є такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п.16-2 «Порядку ведення книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» затвердженого Постановою КМУ від 09.09.2009, договір оренди земельної ділянки може бути поданий на державну реєстрацію як власником так і набувачем земельної ділянки. Договір оренди від 20.01.2012 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Знам'янському районі Кіровоградської області 20.03.2012 року та незаконність вказаної реєстрації в судовому засіданні не встановлена, тому вимога про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 20.01.2012 року не підлягає задоволенню. За ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Укладений договір визнається недійсним на підставі ст.215 ЦК України при недодержанні в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивач, вказуючи на відсутність волевиявлення на укладення договору, заперечувала як належний їй підпис на вказаному договорі. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. ст. 16, 18, 19 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Судом встановлено, що позивач має в приватній власності земельну ділянку [NUMBER], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КР №041890, площею 4,97 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області (а.с.5). Між позивачем та ПП [PERSON] в 2004 році укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивач передала належну їй земельну ділянку в користування відповідачу на 7 років (а.с.6). 20.01.2012 року між позивачем та ПП [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивач передала належну їй земельну ділянку в користування відповідачу на 10 років (а.с.7-8), акт прийому-передачі земельної ділянки (а.с.10). Положення Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла станом на дату укладання договору оренди від 20.01.2012 року та його реєстрації, пов'язували набрання договором чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» вказує, що істотними умовами договору оренди землі є: строк дії договору оренди;орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Довідки (а.с.33-35) свідчать про те, що [PERSON], на підставі, заключенного з ПП «Бурмін», договору оренди земельного паю в розмірі 4,97 га, кадастровий №3522281900:02:000:0243, власником якого вона є на підставі державного акту серії ІІІ-КР №041890, отримала орендну плату, в обумовленому договором розміром, за 2012 рік, 2013 рік та 2014 рік, що не спростовано і в судовому засіданні, тож суд вважає, що між сторонами досягнуто усіх істотних умов. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Щодо визнання недійсним договору оренди землі з тих підстав, що позивач особисто не підписувала договір оренди від 20.01.2012 року і нікого на це не уповноважувала, суд зазначає наступне. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено положення ст.ст.10, 60 ЦПК України щодо права на призначення та проведення почеркознавчої експертизи з метою доведення чи спростування доводів з приводу не підписання безпосередньо позивачем спірного договору оренди земельної ділянки, однак сторони таким правом скористатися не забажали. Враховуючи, що перевірити та встановити справжність та належність позивачу підпису в оспорюваному договорі оренди без проведення почеркознавчої експертизи не є можливим, суд, при вирішенні спру, оцінює інші докази в їх сукупності та відзначає, що позивач виразила своє волевиявлення щодо розпорядження належним їй майном - земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідачу в оренду, отримуючи за це орендну плату з 2012 по 2014 роки, що сторонами в судовому засіданні визнано та не заперечено. Щодо строків розрахунку, розміру орендної плати у позивача також заперечень з 2012 року не виникало. Чинним законодавством передбачено, що внесення орендної плати за користування землею можливе лише за наявності договору укладеного у письмовій формі з обов'язковою подальшою державною реєстрацією такого правочину. Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що позивачка приступила до виконання своїх обов'язків та реалізації своїх прав щодо отримання орендної плати та відповідно фактично схвалила спірний договір, а тому підстави для задоволення позову з підстав відсутності волевиявлення сторони та недотримання істотних умов договору - відсутні. В задоволенні інших позовних вимог, які є похідними від первісної, в задоволенні якої відмовлено, також необхідно відмовити. Судові витрати, в порядку ст.88 ЦПК України, необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, Закону України "Про оренду землі", ст.152 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 203, 204, 215, 236, 651 ЦК України та

Outcome: approved