Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 серпня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"(а. с. 4-5). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні посилались на те, що 09 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу №SAMDN80000738389712 "Вклад "Стандарт 3 мес" на суму 500 000,00 доларів США строком на 3 місяці та виплатою 8% річних на суму вкладу. Умовами договору передбачено, що строк його дії автоматично подовжується на той самий строк у разі ненадання вкладником заяви про повернення суми вкладу. 04 квітня 2014 року, а також 14 травня 2014 року [PERSON] звертався на адресу відповідача з письмовими заявами про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками, проте така вимога була залишена без задоволення, грошові кошти не були виплачені позивачу, у зв'язку з чим останній звернувся на адресу суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути на користь [PERSON] з ПАТ КБ "Приватбанк" суму вкладу за договором № SAMDN80000738389712 "Вклад "Стандарт 3 мес" від 09 жовтня 2013 у розмірі 500 000,00 доларів США, що є еквівалентом 6 000 000,00 грн. станом на день подання позову (а. с. 4-5). У судовому засіданні від 16 лютого 2015 року до участі в розгляді даної цивільної справи в якості третьої особи був залучений Національний банк України (а. с. 78). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їхньому задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договір банківського вкладу з позивачем укладався на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя (а. с. 54-57). Представник ПАТ КБ "Приватбанк" також зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договором банківського вкладу перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Третя особа - Національний банк України - у судове засідання свого представника для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про час дату та місце розгляду справ був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що відповідальність за порушення прав позивача покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта; просив суд розглянути справу без участі свого представника (а. с. 82). Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до пояснень наданих представником позивача у судовому засіданні, 09 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу №SAMDN80000738389712 "Вклад "Стандарт 3 мес" на суму 500 000,00 доларів США строком на 3 місяці та виплатою 8% річних на суму вкладу. Відповідно до копії документів, доданих позивачем до позовної заяви договір банківського вкладу №SAMDN80000738389712 "Вклад "Стандарт 3 мес" був оформлений 09 жовтня 2013 року, договір роздрукований 12 березня 2014 року, на ньому міститься позначка "Дублікат" а в графі "[PERSON] по вкладу", що залишок за вкладом станом 12 березня 2014 року становить 500 000,00 доларів США. Умовами договору передбачено, що строк його дії автоматично подовжується на той самий строк у разі ненадання вкладником заяви про повернення суми вкладу (а. с. 6). 04 квітня 2014 року, а також 14 травня 2014 року [PERSON] звертався на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" з письмовими заявами про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками (а. с. 9, 10), проте таки вимоги була залишена без задоволення, грошові кошти не були виплачені позивачу. Згідно з клієнтською випискою за договором №SAMDN80000738389712 "Вклад "Стандарт 3 мес" станом на 10 березня 2014 року на банківському рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] за зазначеним договором наявні грошові у розмірі 500 000,00 (а. с. 8). Відповідно до копії довідки № 11056828 від 27 травня 2014 року на рахунку [NUMBER] "Стандарт 3 мес." від 09 жовтня 2013 року наявні грошові кошти у сумі 500 000,00 доларів США (а. с. 25). Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано належних доказів на підтвердження наявності грошових коштів (станом на день звернення до суду та ухвалення даного рішення) на відповідному банківському рахунку, відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" на виконання умов договору банківського владу №SAMDN80000738389712 "Вклад "Стандарт 3 мес." від 09 жовтня 2013 року, та враховуючи, що сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати наявність невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань за вказаним договором, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд враховує ненадання оригіналів відповідного договору та документу на підтвердження внесення за ним грошових коштів. Крім того, суд критично оцінює посилання сторони позивача на клієнтку виписку, відповідно до якої станом на 10 березня 2014 року на банківському рахунку відкритому на ім'я [PERSON] за договором №SAMDN80000738389712 "Вклад "Стандарт 3 мес" від 09 жовтня 2013 року наявні грошові кошти у сумі 500 000,00 доларів США, оскільки в довідці не зазначена грошова одиниця вказаної суми, відсутня печатка ПАТ КБ "Приватбанк" на підтвердження її видачі саме відповідачем, тобто відсутні необхідні реквізити документу на підтвердження його справжності. Суд також вважає неналежним та недопустимим доказом довідку 11056828 від 27 травня 2014 року, оскільки дана довідка також не містить всіх необхідних документу реквізитів, зокрема, печатка банку на довідці зроблена шляхом її сканування та нанесення на довідку сканкопії печатки. Крім того, суд також враховує відсутність належних пояснень щодо дублікату договору, а саме: коли, за яких підстав, тощо був виданий дублікат документу замість його оригіналу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати, понесені позивачем по даній справі, не підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed