Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Азовгаз» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий газ. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ТОВ «АЗОВГАЗ» відповідно до Постанови НКРЕКП України № 653 від 16.05.2017 р. «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» проваджує свою господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам (населенню) у м. Маріуполі Донецької області. Згідно розділу III п. 2,4 Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил постачання природного газу» від 30.09.2015 N 2496 Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками, яким є ТОВ «АЗОВГАЗ» і факт фактичного споживання природного газу. Відповідачу, який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , та на якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , ТОВ «АЗОВГАЗ» надавав послуги з постачання природного газу. Відповідач частково проводив оплату за спожитий природний газ, у зв`язку з чим приєднався до умов Договору постачання природного газу та повинен був виконувати вимоги Договору щодо своєчасної оплати спожитого газу. Відповідач не в повному обсязі проводив оплату спожитого газу, у зв`язку з чим за період з 01.12.2016 р. по 31.10.2019 р. виникла заборгованість у сумі 4137,89 грн. У зв`язку з чим ТОВ «АЗОВГАЗ» було вимушено звернутися до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області із заявою про видачу судового наказу, щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ. 21 грудня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було винесено судовий наказ та стягнуто з боржника [PERSON] заборгованість за спожитий природній газ у сумі 4137, 91 грн. Проте за заявою боржника зазначений судовий наказ ухвалою суду від 22 січня 2020 року було скасовано. У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутись з даною позовною заявою до суду. В порушення вказаних вимог відповідачем не були сплачені послуги спожитого газу. у зв`язку з чим за період з 01.12.2016 р. по 31.10.2019 р. виникла заборгованість у сумі 4 137,89 грн., 3% річних у сумі 362,21 грн. та інфляційні у сумі 1 286,88 грн., які позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ухвали суду від 19.05.2020 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, на минуле судове засідання від нього надійшло клопотання про зупинення провадження по справі, у задоволенні якого, останньому було відмовлено. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або іншого змісту від нього не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «АЗОВГАЗ» надавав послуги з постачання природного газу, на якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 10). Згідно з відповіддю відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг № 100-99.02-01683 від 08.05.2020 р. гр.. [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19.02.2000 року по теперішній час (а.с. 17). Відповідно до Постанови НКРЕКП України № 653 від 16.05.2017 р. «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» ТОВ «АЗОВГАЗ» проваджує свою господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам (населенню) у м. Маріуполі Донецької області Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" - постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно до ст. 714 ЦК України - за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.5 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримував вказані послуги, ТОВ "Азовгаз" виконало в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, завело на відповідача особовий рахунок № [NUMBER] , здійснювало постачання природного газу, що відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, свідчить про фактичне виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічну правову позицію зробив Верховний Суд України у постанові від 20.04.2016 року, справа № 6-2951цс15). Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" - споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Згідно з розрахунку, наданого суду позивачем, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ за період 01.12.2016 р. по 31.10.2019р. становить 4 137,89 грн., а тому з врахуванням обов`язку [PERSON] сплачувати за спожитий природний газ, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 4 137,89 грн. В частині вимоги про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.10 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України - в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ч. 1 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України виступає способом захисту майнового права та інтересу (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13). Суд погоджується із розрахунком позивача, отже позивач має право на отримання інфляційних втрат у розмір 1286, 88 грн. та стягнення 3% річних за користування коштами, який становить 362,21 грн. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгована заборгованість за користування природним газом у сумі 4137,89 грн., 3% річних у сумі 362,21 грн. та інфляційні у сумі 1286,88 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 2102,00грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved