Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідачів відповідно до часток у праві власності на користь Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами за період з 01.12.2010 року по 01.11.2013 року в сумі 19 625,60 грн., в тому числі: 18 557,35 грн. - основного боргу; 216,91 грн. індексу інфляції; 851, 34 грн. 3% річних та судові витрати у сумі 243,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Зазначає, що вищезгадана квартира є трьохкімнатною, загальною площею 61,72 м2, в тому числі житловою площею 42,20 м2. Також зазначає, що між позивачем і відповідачами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідачі не сплатили своєчасно і в повному обсязі плату за утримання житла та плату за користування житловими послугами, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість. З урахуванням несплати заборгованості позивач просив стягнути з відповідачів також судовий збір в сумі 243,60 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позов з урахуванням уточнених вимог підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду клопотання в якому просили відкласти розгляд справи у зв'язку з відкликанням повноважень попереднього представника та пошуком нового фахівця в галузі права. Крім того, просили застосувати строк позовної давності в частині вимог позивача, за якими відповідний строк сплинув на момент подання позову. Суд вважає причину неявки повідомлену відповідачами неповажною, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався, що порушує розумні строки розгляду справи, а відповідачі знаючи про слухання справи не були позбавлені можливості особисто з'явитися в судове засідання. Крім того, у відповідачів було достатньо часу для підготовки до судового засідання та можливості скористатися правовою допомогою. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1997р., копією договору дарування частини квартири від 28.01.2004 року. [PERSON] була власником 1/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1997р., відповідно до договору дарування від 10.09.2011 р. подарувала 1/3 частину квартири [PERSON] (а.с.10-13). Квартира є трьохкімнатною, загальною площею 61,72 м2, в тому числі житловою площею 42,20 м2. Відповідно до п.1 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Відповідно до ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості. Договір між позивачем та відповідачем на утримання будинку та прибудинкової території не укладався, однак відповідачам відповідні послуги надавались, а відтак одержувались і споживались останніми. Між КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та [PERSON], [PERSON] встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого рахунку на сплату за житлово-комунальні послуги. Відповідачі є споживачами комунальних послуг, відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" договором є усна чи письмова угода між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за якими здійснюється купівля-продаж, робота та послуги. Письмова угода може оформлятися квитанцією, товарним чи касовим чеком або іншими документами. Отже, рахунок на сплату житлово-комунальних послуг містить всі істотні умови договору, а саме: ціну договору, реквізити сторін, найменування послуг та їх вартість, тощо. Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної у м. Києві ради, як балансоутримувач будинку [ADDRESS] надає мешканцям будинку відповідні житлово-комунальні послуги, якими вони користуються та кожного місяця надсилає квитанції про сплату наданих житлово-комунальних послуг та має право згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі. Тобто, відсутність відповідного письмового договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутність укладеного між сторонами письмового договору, не звільняє відповідачів від сплати виниклої заборгованості за спожиті послуги на підставі ч.2 ст.642 ЦК України. Отже, позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. Крім того, відповідачами не надано жодних доказів, що вони зверталися з вимогою до КП "Дирекція" відключити їх від надання централізованих комунальних послуг, а також до інших виконавців та надавачів комунальних послуг. Згідно ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 20). Відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем (п. 18 Правил). Згідно п.8 "Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Неодноразові попередження позивача про оплату заборгованості за квартирну плату та плату за користування комунальними послугами відповідачами залишені без уваги. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданого до суду розрахунку заборгованості відповідачів вбачається, що у останніх перед позивачем за період з 01.12.2010 року по 01.11.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 19 625,60 грн., яка складається з: 18 557,35 грн. - основного боргу; 216,91 грн. - індексу інфляції; 851, 34 грн. - 3% річних (а.с.8). Нарахування 3% річних та інфляційної складової суми боргу узгоджується з вимогами ст. 625 ЦК України. Таким чином, відповідно до часток у праві власності з [PERSON] (1/3 частка) за період з 01.12.2010-01.09.2011 року підлягає стягненню 1804,51 грн. З [PERSON] (2/3 часток) за період з 01.12.2010 -01.09.2011 року ) та з 01.09.2011 - 01.11.2013 року, як одноособового власника, підлягає стягненню - 17821,09 грн. При цьому, вирішуючи питання про стягнення заборгованості з відповідачів у вказаному вище розмірі, враховано ту обставину, що [PERSON] є співвласником 1/3 частини спірної квартири до 01.09.2011 р., т.я на підставі договору дарування від 10.09.2010 року подарувала належну їй 1/3 частину квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON] Доказів неотримання чи несвоєчасного (або не в повному обсязі) отримання відповідачами житлово-комунальних послуг в спірний період, порядку нарахування вказаної вище заборгованості, суду надано не було. Що стосується можливості застосування строку позовної давності до даних спірних правовідносин, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Солом'янського районного суду м. Києві від 24.03.2014 року по справі № 2-с-23/14 (760/5576/14-ц), 29.11.2013 року судом видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по оплаті за утримання житла та платі за користування житлово-комунальні послуги, який цією ж ухвалою було скасовано. Таким чином, позивач звертаючись до суду в 2013 році з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів на свою користь заборгованості за житлово-комунальні послуги, вважав свої права порушеними з боку [PERSON] та [PERSON], а тому звернувся за захистом цих прав у встановленому законом порядку. Враховуючи, що заява КП ДУОЖФ Солом'янської РДА в м. Києві про видачу судового наказу була задоволена, судом видано судовий наказ від 29.11.2013 року про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивач вважав свої права захищеними і підстав для звернення з позовом до суду на той час у позивача не було. Це право виникло у позивача після скасування судового наказу від 29.11.2013 року відповідно до ухвали суду від 24.03.2014 року. З огляду на викладене вище, суд вважає, що перебіг позовної давності було перервано в силу ч.2,3 ст. 264 ЦК України. Позивачем пред'явлено позов 24.09.2014 року. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому підстави для відмови в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності відсутні. Відповідно до вимог ст. 88 ПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн., пропорційно задоволених вимог.

Outcome: approved