Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

\~[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначає, що 05.10.2002 в с.Солдатське В.Писарівського району Сумської області померла її бабуся по материнській лінії [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять дві земельних ділянки сільськогосподарського призначення. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, однак оформити спадкові права на земельні ділянки в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачений правовстановлювальний документ. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просить суд його задовольнити. Представник відповідача Солдатської сільської ради [PERSON] району у судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Великописарівському районі Сумської області у судовому засіданні присутнім не був, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Заслухавши позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05 жовтня 2002 року в с.Солдатське В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 142625 (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 2,9272 га, в тому числі: земельна ділянка площею 0,4168 га (сіножать), кадастровий номер 5921284800:07:004:0105, та земельна ділянка площею 2,5104 га (рілля), кадастровий номер 5921284800:06:008:0032, розташовані на території Солдатської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 015404 від 28.12.2001 (а.с.19). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-138цс13 і зробив правовий висновок, що відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст.534 ЦК УРСР (1963р.) кожен громадянин може залишити по заповіту все своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку) одному або кільком особам, як таким, що входять, так і таким, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі та окремим державним, кооперативним і суспільним організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого 17.07.2001 секретарем Солдатської сільської ради [PERSON] району, [PERSON] все своє майно заповіла на користь [PERSON] (а.с.9), заповіт не змінювався і не відмінявся, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46214883 від 19.12.2016 (а.с.44). Після одруження [PERSON] має прізвище «Тевікова» (а.с.10,11). Відповідно до\~ст. 548 ЦК Української РСР\~(в редакції 1963 року)\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до\~ст. 549 ЦК Української РСР\~(в редакції 1963 року)\~\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.\~\~ Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46214912 від 19.12.2016 після смерті [PERSON], яка померла 05.10.2002, за заявою [PERSON] 15.11.2016 зареєстрована спадкова справа за №59806124 (№197 у нотаріуса) (а.с.45), свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Позивач [PERSON] в силу ст.549 ЦК УРСР (1963р.) прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У звязку із втратою правовстановлювального документа (Державного акта) на імя спадкодавця одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості, що підтверджується відповідною відмовою нотаріуса (а.с.14). Втрата Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 015404 від 28.12.2001 на імя [PERSON] підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла» № 51 від 04.07.2015, що мається в матеріалах справи (а.с.16-17). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved