Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-23 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів\~ та [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, \~ просив\~\~\~\~ визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію з матеріалу «[PERSON] : скандал с ангиографом это отвлечение\~ внимания от продажи оружия с целью дестабилизации ситуации в Запорожской области», розповсюджену в мережі інтернет , а саме: «Вы живете в Запорожье в квартире [PERSON] Черняка…- С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал , что она ему принадлежит. Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину- подписал с ней договор. Я не знал кому принадлежит квартира. Со временем\~ узнал от соседей», «Хотя у меня вопросы к медиа-холдингу, почему он участвует в обливание меня грязью («Глобал медиа холдинг», объединяет телевизионные, радио, печатные и интернет ресурсы -авт.)?» ; зобов»язати\~ відповідачів протягом одного місяця\~ з дня набрання законної сили рішенням суду\~ спростувати вказану інформацію;\~ зоборонити відповідачам\~ розповсюджувати будь-яким чином\~\~ вказану інформацію; стягнути з ТОВ «Вісті Інформ»\~ на користь [PERSON]\~ в відшкодування моральної шкоди 30\~000 гривень . Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що на Інтернет-сайті за посиланням http://www.vesti.zp.ua/news/view/1534- konstantin_bril_skandal_s_angiografom_eto_otvlechenie_vnimaniya_ot_prodaji_orujiya_s_tselyu_destabilizatsii_situatsii_v_zaporojskoy_oblasti_\~intervyu, який належить [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» , 25.07.2016 року розміщена стаття (інтерв'ю) з губернатором Запорізької області [PERSON], що має назву «[PERSON]: скандал с ангиографом - это отвлечение внимания от продажи оружия с целью дестабилизации ситуации в Запорожской области» . Позивач зазначає, що опорювана інформація, викладена в статті , є недостовірною стосовно [PERSON] , порушує його особисті немайнові права , ділову репутацію, заподіяла йому моральну шкоду, через що він вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 08 грудня 2016 року провадження по справі в частині позовних вимог до [PERSON] було закрите на підставі п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України у зв»язку із відмовою позивача від позову . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» в задоволенні позовнив вимог просив відмовити в повному обсязі через їх необгрунтованість. Аналогічну позицію щодо не визнання позову в повному обсязі через його необгрунтованість висловили відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] . Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали позовної заяви , приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] один із найуспішніших бізнесменів України, входить до першої десятки кращих менеджерів України за версією журналу «Компаньйон» , є Головою наглядової ради холдингу Global Spirits, який є одним із найбільших виробників алкоголю в СНД, відмий своєю благодійною діяльністю , що підтверджено наданими позивачем роздруківками з мережі Інтернет, дипломами, подяками (а.с. 28-46 т.1 ). Так судом встановлено, що на Інтернет-сайті за посиланням http://www.vesti.zp.ua /news/view/1534- konstantin_bril_skandal_s_angiografom_eto_otvlechenie_vnimaniya_ot_prodaji_orujiya_s_tselyu_destabilizatsii_situatsii_v_zaporojskoy_oblasti_\~intervyu, який належить [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» , 25.07.2016 року розміщена стаття (інтерв'ю) з губернатором Запорізької області [PERSON], що має назву «[PERSON]: скандал с ангиографом - это отвлечение внимания от продажи оружия с целью дестабилизации ситуации в Запорожской области» . У вказаній статті зазначено наступне: «- Завершая беседу. Вы живете в Запорожье в квартире [PERSON]. <...> - Знаю этого человека опосредовано. С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. <...> Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину - подписал с ней договор. Яне знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей. <...>». Крім цього, в статті зазначається також наступне: «- Как вы оцениваете вклад [PERSON] в развитие региона? <...> - Не могу сказать. Не видимся. Он пропал из поле зрения. Хотя у меня вопросы к медиа-холдингу, почему он участвует в обливание меня грязью («Глобал медиа холдинг», объединяет телевизионные, радио, печатные и интернет ресурсы - авт.)?» (а.с. 9-16 т.1 ). Зазначене інтерв»ю надав [PERSON] голова Запорізької державної адміністрації , а брав інтерв»ю головний редактор інформаційного агентства «Вісті Інформ» [PERSON] (а.с.86 т.1 ), які відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» є співавторами інтерв'ю . Кількість переглядів вказаної статті в мережі Інтернет , згідно із висновком № 11/09-16 експертного дослідження спеціаліста з комп»ютерної техніки та програмних продуктів від 24.09.2016 року становить 5241 користувачів, веб-сторінка з оспорюванню текстовою інформацією знаходиться у вільному доступі у глобальній мережі Інтернет (а.с.115-132 т.1 ). Також, судом встановлено, що вказана стаття в мережі інтернет в частині розповсюдженою інформації щодо проживання губернатора Запорізької області [PERSON] в квартирі [PERSON] , викликала значний суспільний резонанс, що підтверджено різноманітними коментарями користувачів (а.с.134-137 т.1 ), зокрема, стала підставою для публікацій в інших засобах масової інформації відомостей про те, що [PERSON] орендував квартиру , яка належить [PERSON] (а.с.138-139,140-141 т.1 ). Разом з тим, матеріалами справи підтверджено , і зазначене встановлено довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна , що [PERSON] будь якої нерухомості немає (а.с.47) , крім того , відповідно до власноручної заяви [PERSON] , наданої суду (а.с.195), він ніколи не проживав в квартирі [PERSON] і інформація розповсюджена ТОВ «Вісті Інформ» є недостовірною . Відповідно до частини першої\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже, спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.\~\~ Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року\~\~№ 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.\~\~\~\~ Разом з тим статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У п. 19 наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.\~\~ Таким чином, беручи до уваги, що відповідачем ТОВ «Вісті-Інформ» та співавтором інтерв»ю [PERSON] в розумінні ст. 277 ЦК України , п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 було поширено інформацію , що містилася у інтерв»ю з [PERSON] , вказана інформація в частині: ««- Завершая беседу. Вы живете в Запорожье в квартире [PERSON]. <...>- Знаю этого человека опосредовано. С этой квартиры я уже съехал. Когда переехал, только потом узнал, что она ему принадлежит. <...> Когда собирался в Запорожье, попросил близких друзей найти мне жилплощадь. Ко мне привели женщину - подписал с ней договор. Я не знал кому принадлежит квартира. Со временем узнал от соседей. <...>», яка є фактичним твердженням, з боку відповідача [PERSON], оскільки речення в статті : «Вы живете в Запорожье в квартире [PERSON].» зазначене як розповідне , тобто повідомляє про певний факт , та вказане фактичне твердження спростоване співвласником інтерв»ю [PERSON], наданими позивачем [PERSON] доказами , суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання вказаної інформації недостовірною , для спростування її у спосіб , визначений позивачем, який відповідає вимогам чинного законодавства , а також для заборони її розповсюдження. Крім того, суд зазначає, що посилання відповідачів на те, що інформація щодо наявності у [PERSON] квартири в м. Запоріжжя підтверджена публікацією в статті «Запорожье криминальное» (а.с.165 т.1 ) , не може сприйматися судом як належний доказ , що підтверджує факт проживання [PERSON] в квартирі [PERSON]. Слід зазначити , що в даному випадку , суд також не вбачає підстав , що визначені в ч.3 ст. 30 Закону України «Про інформацію» , ст. 42 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" для звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналіста, оскільки в статті зі слів [PERSON] зазначено ствердження «Вы живете в Запорожье в квартире [PERSON].», а не запитання , та в ній відсутнє відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. Інші доводи відповідачів не спростовують висновків суду в цій частині , спростовані дослідженими судом доказами. Щодо визнання недостовірної решти розповсюдженої інформації, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Врахувавши зазначені вище положення закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд\~\~ розрізняє\~\~ факти\~\~ та\~\~ оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою\~\~ для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. В п.21\~Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, в названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і ( або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст.ст. 3,4,6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Враховуючи вищевикладене , та вирішуючи спір в частині визнання недостовірної наступної інформації: «Хотя у меня вопросы к медиа-холдингу, почему он участвует в обливание меня грязью («Глобал медиа холдинг», объединяет телевизионные, радио, печатные и интернет ресурсы - авт.)?», суд вважає, що вказані відомості є оціночними судженнями , крім того враховує , що позивач є відомим бізнесменом, благодійником, а отже - публічною особою, а тому неминуче і свідомо відкритий для\~\~прискіпливого контролю за його особою. Слід також зазначити , що з вказаної інформації взагалі не вбачається, що вона стосується [PERSON]. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає , що в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідальність за висловлювання оціночних суджень, як і за думки, переконання, судження, критичну оцінку певних фактів і недоліків не передбачена, а вираження суб'єктивної думки і поглядів не може бути перевірено на предмет їх відповідності дійсності на відміну від перевірки фактів. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.27\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Тому, суд приходить до висновку, що визнання недостовірною інформації, що була розповсюджена ТОВ «Вісті-Інформ» щодо проживання [PERSON] в квартирі [PERSON] , є такою, що порушує особисті немайнові права , ділову репутацію позивача, як особи, що є відомим меценатом, бізнесменом , негативно вливає на його соціальні зв»язки, створює враження у користувачів іншормації щодо наявності між [PERSON] та [PERSON], який є державним службовцем І категорії , неформальних зв»язків , та приховування з боку [PERSON] доходів , а також відшкодування моральної шкоди, буде еквівалентним способом захисту порушеного особистого немайнового права позивача. Що стосується визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди, то відповідно до ст.ст.23,280 ЦК України та роз'яснень, викладених в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності і розумності. Розмір грошового відшкодування визначений позивачем [PERSON] в сумі 30\~000 гривень, суд вважає забагатим, а тому приходить до висновку , що розмір відшкодування моральної шкоди має бути зменшений до 1000 гривень. При цьому, суд зазначає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є співмірним із заподіяною шкодою . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, ч.4 Закону України «Про судовий збір» прапорційно задоволеним позовним вимогам , стягнувши на користь позивача з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» ,\~ [PERSON] судовий збір за три вимоги немайнового характеру в розмірі по 826,80 гривень з кожного; судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів , який має складати 275,60 гривень (позивачем сплачено більше а.с.51 т.1 ) , тобто, по 137,80 гривень з кожного. Також, з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» слід стягнути на користь [PERSON] сплачений судовий збір за вимогу щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 1378 гривень. Таким чином , загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вісті-Інформ» на користь [PERSON] складає 2\~342 ( дві тисячі триста сорок дві) гривні 60 копійок, а з [PERSON] \~ - 964 ( дев"ятсот шістдесят чотири ) гривні 60 копійок. \~

Outcome: partial