Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом було уточнено і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ODXRRC02430138 від 24.04.2008 року в розмірі 1609,07 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримав кредит в розмірі 4620,07 гривень. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, отже має заборгованість в розмірі 1609,07 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, однак матеріали справи містять її заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з'явивився, однак від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, в якій наголосила що заперечує проти задоволення позову. Врахувавши позицію представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що уточнений позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. До суду надійшли заперечення представника відповідача, із яких вбачається, що з уточненими позовними вимогами відповідач незгоден повністю з слідуючих підстав. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України надання розрахунку пені є обов 'язком позивача. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов 'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Якою є сума збитків позивача, у позові не зазначено, тобто позивач збитків не зазнав. Суд своїм рішення 06.03.2012 року визначив суму боргу, що сумарно з неустойкою складає 11456,46 гривень, та ця сума вже перевищує у два з половиною рази вартість товару на який оформлено споживчий кредит. Представник відповідача вважає, що скрутне матеріальне становище відповідача та наявність на його утримані двох малолітніх дітей, а також непрацюючої жінки, бабусі пенсійного віку (матір відповідача), мають істотне значення разом з значним перевищенням збитків позивача. Також представник відповідача у запереченнях зазначає, що відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов 'язано його початок. Позовна давність обчислюється з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналізуючи зазначене представник відповідача приходить до висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня з якого нараховується, в межах строку позовної давності за основною вимогою. Представник відповідача просить суд на підставі вищезазначених обставин відмовити позивачу у задоволенні уточненої позовної заяви про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №ODXRRC02430138 від 24.04.2008 року у сумі 1609,07 гривень повністю, а у разі визнання вимог позивача такими, що підтверджуються доказами та підлягають задоволенню, зменшити розмір неустойки до суми у 50 (п'ятдесят) гривень. Від представника позивача надійшли пояснення на заперечення представника відповідача, з яких вбачається, що відповідно до п.5.5 Умов надання кредиту фізичним особам ("Розтрочка Стандарт"), з якими ознайомлений відповідач, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років. Отже строки позовної давності щодо стягнення пені позивачем не пропущені, оскільки строки спливають 24.11.2016 року, а позивач звернувся у 2015 році. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № ООХККС02430138 від 24.04.2008 року [PERSON] 24.04.2008 року отримав кредит у розмірі 4620 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві (а.с.7 на зворотній стороні). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с.8-10). Відповідно до заяви позичальника для виконання зобов'язань Банк відкриває Позичальнику рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Проаналізувавши заперечення представника відповідача, письмові пояснення на заперечення представника позивача, суд приходить до висновку про необґрунтованість заперечення представника відповідача, оскільки пунктом 5.5 умов надання кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(Стандарт) (а.с.10), встановлено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років. В зв'язку з тим, що сторони у вищезазначеному пункті 5.5. Умов, які є складовою частиною договору, домовились про збільшення позовної давності до п'яти років, що відповідає вимогам ст.259 ЦК України, згідно якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін, суд не вбачає підстав для застосування до вимог позивача позовної давності та для відмови на цій підставі у позові. Суд, проаналізувавши вимогу представника відповідача про зменшення розміру неустойки до 50 гривень, матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необгрунтованість вказаної вимоги, оскільки відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував дані обставини (скрутне матеріальне становище відповідача та наявність на його утримані двох малолітніх дітей, а також непрацюючої жінки, бабусі пенсійного віку (матір відповідача)). Тому, виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне залишити зазначену вимогу відповідача без задоволення. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 03.12.2014 року має заборгованість - 27893,24 грн., яка складається з наступного: 4620 гривень - заборгованість за кредитом; 331,44 гривень - по процентам за користування кредитом; 559,02 гривень - по комісії за користуванням кредитом; 22382,78 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. А також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 821,84 гривень - штраф (процентна складова). 06.03.2012 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення по справі № 1506/756/2012 за позовною заявою ПриватБанку до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто на користь ПриватБанку станом на 23.11.2011 року заборгованість у розмірі 11456,46 гривень, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту у розмірі 4620 гривень, по відсоткам у розмірі 331,44 гривень, по комісії у розмірі 559,02 гривень, по пені у розмірі 4120 гривень, штраф 500 гривень фіксована частина, штраф 1326 гривень процентна складова. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення рішення без повного та фактичного виконання відповідачем зобов'язань, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін Договору й не звільняє боржника від сплати процентів за фактичне користування кредитом та відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору. Наявність невиконаного судового рішення про стягнення боргу за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З часу ухвалення рішення Біляївського районного суду Одеської області позивачем була нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. З урахуванням стягнутої суми заборгованості рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.03.2012 року, станом на 24.03.2015 року відповідач має заборгованість - 1609,07 гривень, яка складається з наступного: 1609,07 гривень (5729,07- 4120) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд, у відповідності з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає, що права позивача порушені, оскільки відповідач ухиляється виконувати взяті на себе зобов'язання, та підлягають судовому захисту.

Outcome: approved