Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2007 року по 01.11.2018 року в загальному розмірі 617 900, 25 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що сторони перебували у шлюбі з 17.10.1998 року, який рішенням Печерського районного суду м.Києві від 09.03.2017 року було розірвано. У шлюбі у них народились спільні діти - донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2006 року справі № 2-1344, додаткового заочного рішення від 22.11.2006 року в справі № 2-1344 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, посинаючи з 12.04.2006 року і до досягнення дитиною повноліття; [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 12.04.2006 року і до досягнення дитиною повноліття; [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 12.04.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. 04.08.2006 року Печерським районним судом м.Києва видано виконавчий документ № 2-1344. Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста києва Головного територіального управління юстиції у місті києві відкриті виконавчі провадження № 5602191, № 5602203 та № 5602195 з примусового виконання рішення суду згідно виконавчого документу № 2-1344 від 04.08.2006 року. Однак, за весь час стягнення аліментів відповідач ухиляється від свого обов`язку утримувати дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Так, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Печерського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві Удавіцькою Є.В., станом на 01.11.2018 року, заборгованість за виконавчим документом № 2-1344 від 04.08.2006 року, виданого Печерським районним судом м. Києва, в рамках виконавчого провадження № 5602195 становить 205 966, 75 грн, в рамках виконавчого провадження № 5602203 становить 205 966, 75 грн, в рамках виконавчого провадження № 5602191 становить 205 966, 75 грн. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. До суду подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що він офіційно не працює оскільки є священнослужителем. Також, відповідач вказує, що не отримує заробітну плату а лише отримує благодійну допомогу про, що надає довідку. Крім того, відповідач зазначає, що позивачка разом із їхніми дітьми проживають у частині будинку, яка належить відповідачу на праві власності і саме він сплачує за комунальні послуги по даному будинку. Відповідач вказує, що наданий позивачкою розрахунок неустойки по місяцях не ґрунтується на офіційних документах, а тому є недоведеним та не може прийматися до уваги. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбу, який зареєстрований Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного ствну Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 483. У шлюбі в них народились спільні діти - донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин діти залишилася проживати разом із матір`ю. Згідно заочного рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2006 року та додаткового рішення цього ж суду від 22.11.2006 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у розмірі ј частки від усіх видів доходу на кожну дитину щомісячно. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12.10.2018 року у справі № 757/61756/17-ц, зменшено розмір аліментів встановлений заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2006 року та додатковим рішення цього ж суду від 22.11.2006 року у справі № 2-1344/2006, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки всіх доходів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки всіх доходів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки всіх доходів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили. На підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2006 року та додаткового рішення цього ж суду від 22.11.2006 року у справі № 2-1344/2006 видано виконавчий лист. Відповідно до матеріалів справи Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавчі провадження № 5602191, № 5602203 та № 5602195 з примусового виконання рішення суду згідно виконавчого документу № 2-1344 від 04.08.2006 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем Удавіцькою Є.В. від 14.11.2018 року станом на 01.11.2018 року розмір заборгованості за виконавчим документом № 2-1344 від 14.08.2006 року у виконавчому провадженні № 5602191 становить 205966,75 грн., у виконавчому провадженні № 5602195 становить 205966,75 грн., у виконавчому провадженні № 5602203 становить 205966,75 грн. Як встановлено судом вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. Відповідачем заборгованість зі сплати аліментів не погашена. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було роз`яснено право оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на оскарження зазначеного розрахунку. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних сумом у передбачених цим Кодексом випалках. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними 18 років, аліменти не сплачував, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 196 СК України У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Частиною першою статті 196 СК України визначено, щоу разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%?Q2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що з вини відповідача в останнього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із наведеного позивачкою розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2007 року по 01.11.2018 року в рамках виконавчого провадження № 5602191 складає 205 966, 75 грн., в рамках виконавчого провадження № 5602195 складає 205 966, 75 грн., в рамках виконавчого провадження № 5602203 складає 205 966, 75 грн. В той же час, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 617 900 грн. 25 коп. пені, яка складає не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 6179 грн.

Outcome: approved