Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 01.12.2012 року, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , оформлений у вигляді довіреності від 01.12.2012 року. Визнати електронні торги згідно яких [PERSON] за ціною 88 00 грн. придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] такими, що не відбулись. Скасувати арешт на автомобіль марки HYUNDAI, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , накладений постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. від 02.08.2018 року, в рамках проведення виконавчих дій по примусовому виконанню наказу № 916/601/18, виданого Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Південний» заборгованості за договором еквайрінгу у розмірі 404 298,90 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову. При цьому пояснив, що позов є передчасним, оскільки рішення суду, на підставі якого виданого виконавчий лист оскаржується в касаційному порядку. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судов встановлено, що позивач [PERSON] користується та розпоряджається автомобілем марки HYUNDAI, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довіреності від 01.12.2012 року. Вищезазначений правочин фактично був договором купівлі-продажу, оскільки [PERSON] набув право розпорядження та користування спірним автомобілем, що є предметом спору, а власник транспортного засобу [PERSON] отримав грошові кошти, про що була складена розписка. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ст. 220 ЦК України якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. Таким чином, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу і виконали умови договору, а саме після підписання договору [PERSON] передав позивачу [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довіреності від 01.12.2012 року та ключі від нього, після чого [PERSON] здійснює всі права власника. Відповідно до ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що договір купівлі-продажу, укладений 01.12.2012 року, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , оформлений у вигляді довіреності від 01.12.2012 року, слід визнати дійсним. Також судом встановлено, що постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. від 02.08.2018 року, в рамках проведення виконавчих дій по примусовому виконанню наказу № 916/601/18, виданого Господарським судом Одеської області про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ « Південний» заборгованості за договором еквайрінгу у розмірі 505 298,90 ірн., накладено арешт на все майно, що підлягає державній реєстрації та належить боржнику - ФОП [PERSON] , в тому числі на автомобіль марки Hyundai, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довіреності від 01.12.2012 року. На даний час транспортний засіб було вилучено та поставлено на штраф майданчик. 16.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. були проведені електронні торги згідно яких [PERSON] за ціною 88000 грн. придбаав автомобіль марки Hyundai, модель HD 72, 2000 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21.04.2005 року за № 74/5 та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 27.10.1999 року за № 68/5. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" ротоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Згідно ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Пунктом 3.2 Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що встановлюється на торги, за експертною оцнкою, та інші відомості, передбачені Інструкцією. Відповідно до ч.6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Аналізуючи вищезазначені норми слідує, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців, а також оцінка майна має бути проведена експертною організацією. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, є порушенням ч.6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та підставою для визнання таких торгів недйісними, що також викладено у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-147цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Крім того, згідно пункту 4.2 Тимчасового положення лот встановлюється на торги за наявності не менше двох покупців. Відповідно до п. 7.1 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Тимчосового положення прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, зокрема, у разі відсутності покупців або наявності лише одного покупця. З матеріалів справи вбачається, що дані прилюдні торги проводились в рамках примусового виконання судового наказу, боржником за яким є третя особа - [PERSON] , шляхом продажу арештованого майна. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд, проаналізувавши всі обставини, вважає, що прилюдні торги були проведені з порушенням норм чинного законодавства, а саме: проведені за наявності лише одного покупця, а аткож на підставі звіту про оцінку майна переоцінка якого виконана Одеською філією ДП "СЕТАМ", а не експертною організацією та без повідомлення про результати оцінки боржника - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках не завершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коптив може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня. коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана дія виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. У силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved