Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що 25 лютого 2011 року близько 17 год. знаходилася в салоні автомобіля швидкої меддопомоги ГАЗ-2752, реєстраційний номер [NUMBER], що перебуває на балансі КП "Автобаза швидкої меддопомоги м. Харкова" у якості пасажира. Під час руху даного автомобіля по вул. Червоношкільна набережна сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль швидкої меддопомоги зіткнувся з автомобілем HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Під час ДТП позивач злетіла з пасажирського крісла та вдарилась головою об перегородку, яка розділяє кабіну водія від салону автомобіля, після чого вона відчула сильний біль та знепритомніла. У зв"язку із чим вона була доставлена до відділення політравми Харківської обласної клінічної лікарні, де їй було встановлено діагноз : неускладнений перелом тіла 6-го грудного хребця, а також гостра сочетана черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забої м"яких тканин лобно-теменної області, забій шийного відділу хребта. За фактом ДТП було порушено кримінальну справу та відповідача [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. Під час розгляду кримінальної справи [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2011 році". З 25 лютого по 13 травня 2011 року позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми ХОКЛ, під час якої їй було проведено 2 операції, з 14 липня по 22 липня 2011 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології цієї ж лікарні, більше 3 місяців була прикута до ліжка. Внаслідок отриманих травм позивач стала інвалідом 3 групи, її життя змінилося, вона не може нормально рухатися та самостійно задовольняти свої потреби. [PERSON] більше не може жити, працювати та розвиватися як нормальна людина та особистість, її сім"я знаходиться у скрутному фінансовому стані. Тому, крім фізичного болю, позивач терпить величезні моральні страждання. У зв"язку із чим позивач просила стягнути моральну шкоду з [PERSON] - 22 500 грн,,з КП"Автобаза швидкої меддопомоги м. Харкова" - 25 000 грн., та НАСК "Оранта"- 2500 грн., стягнути матеріальну шкоду у зв"язку з придбанням медикаментів та супутніх товарів з НАСК "Оранта" - 17 039 грн., з КП "Автобаза швидкої меддопомоги м. Харкова"- 17 039 грн., стягнути по 1272 грн. втраченого позивачкою заробітку у зв"язку із втратою працездатності під час стаціонарного лікування за період з 25 лютого по 13 травня 2011 року з НАСК "Оранта" та КП "Автобаза швидкої меддопомоги м. Харкова", а також стягнути одноразову грошову компенсацію у зв"язку із стійкою втратою працездатності в розмірі 20 мінімальних заробітних плат з НАСК "Оранта" та КП "Автобаза швидкої меддопомоги м. Харкова". 01 грудня 2015 року позивач [PERSON] уточнила заявлені позовні вимоги та просила стягнути з : з [PERSON] моральну шоку в розмірі 20 000 грн., з КП "Автобаза меддопомоги м. Харкова" моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., з НАСК "Оранта" моральну шкоду в розмірі 5000 грн., матеріальну шкоду в розмірі 34 0789 грн. у зв"язку з придбанням медикаментів та супутніх матеріалів, втрачений заробіток у зв"язку із втратою працездатності в розмірі 2 544 грн., та одноразову компенсацію у зв"язку із стійкою втратою працездатності внаслідок каліцтва, отримано в ДТП, в розмірі 18 820 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]В повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав судові аналогічні пояснення. Додатково представник позивача пояснив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 лютого 2011 року, позивач стала інвалідом 3 групи, у зв"язку із отриманими травмами довгий час перебувала в лікарні. Натепер вона не може в повній мірі рухатися, самостійно обслуговувати себе, їй потрібна стороння допомога. Також представник позивача пояснив, що на момент ДТП позивач не працювала, з серпня 2011 року [PERSON] отримує пенсію як інвалід 3 групи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що водій автомобіля швидкої допомоги, за його думкою, також порушив Правила дорожнього руху України, тому мав бути притягнутий до відповідальності за це. Крім того, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з нього моральної шкоди завищені, Позивачем не зазначено, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй моральної шкоди та не надала доказів на підтвердження цього. Тому відповідач просив стягнути моральну шкоду на користь позивачки у загальному розмірі 10 000 грн., а з нього - 4000 грн. Представник відповідача - ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що в порушення ст. 35 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач не надала страховику заяву про страхову виплату та необхідні для врегулювання збитку документи. Крім того, позивачем не надано відомостей. чи працювала вона станом на 25 лютого 2011 року, чи отримувала заробітну плату, що унеможливлює вирішення питання про застосування ст. 25 Закону. Крім того, представник відповідача зазначила, що стаття 26 Закону, в редакції станом на день укладання договору страхування транспортного засобу, не передбачала обов"язку страховика у разі стійкої втрати працездатності виплату одноразової грошової компенсації в розмірі 20 заробітних плат. Представник відповідача "Автобаза швидкої медичної допомоги міста Харкова" [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив судові, що порушень Правил дорожнього руху України в діях водія автобази встановлено не було, саме з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, тому підстави для стягнення з автобази моральної шкоди відсутні. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного . Як встановлено в судовому засіданні 25 лютого 2011 року близько 17 год. водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем HYUNDAI ACCENT, державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по під"їздній дорозі біля будинку № 22 по Червоношкільній набережній в м. Харкові, порушив п. п. 1.3, 1.5, 3.2, 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем швидкої медичної допомоги ГАЗ-2752, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який належить КП "Автобаза медичної допомоги м. Харкова", внаслідок чого пасажиру автомобілю ГАЗ [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи № 68/54/52-ОКБ/11 від 25 березня 2011 року було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження по критерію тривалості розладу здоров"я. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2012 року кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України провадженням закрито на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2011 році" і останнього звільнено від кримінальної відповідальності / т. 1 а. с. 46/. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 68/54/52-ОКБ/11 від 25 березня 2011 року у [PERSON] у зв"язку із дорожньо-транспортною пригодою мав місце неускладнений компресійний перелам тіла 6 грудного хребця, а також гостра закрита сочетана черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забої м"яких тканин лобно-теменної області, забій шийного відділу хребта. У зв"язку з отриманими травмами позивачці було проведено хірургічну операцію : "корекція кифотичної деформації, задній спондилодез апаратом транспедикулярної фіксації 4-8 грудних хребців", в ході якої фіксуючими гвинтами було пошкоджено тверду мозкову оболонку спинного мозку. У післяопераційний період у [PERSON] з"явились порушення чутливості нижче рівня пошкодження, порушення рухливості нижніх кінцівок та сфинктерні порушення сечового міхура по типу затримки сечі / т.1 а. с. 41-44/. Згідно довідки до акту огляду МСЕК № 601978, виданої 01 вересня 2011 року Балаклійською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, з 30 серпня 2011 року [PERSON] встановлено 3-ю групу інвалідності за загальним захворюванням по патології опорно-рухливого апарату / т.1 а. с. 40/. У зв"язку з отриманими травмами після ДТП з 25 лютого по 13 травня 2011 року [PERSON] проходила курс стаціонарного лікування у комунальному закладі охорони здоров"я "Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф / т. 1 а. с. 97-100/. 23 лютого 2011 року між ПАТ "НАСК "Оранта" та [PERSON] було укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до полісу № АА/2202257 строком до 22 лютого 2012 року / т. 1 а. с. 45/. Відповідно до умов вказаного договору ПАТ "НАСК "Оранта" взяло на себе зобов"язання у разі настання страхового випадку, визначеного в договорі, відшкодувати шкоду, завдану третім особами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобілю HYUNDAI ACCENT, держаний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], в межах встановленого ліміту відповідальності, а саме за шкоду, заподіяну життю і здоров"ю, в розмірі 100 000 грн. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" № 1961-1У від 01 липня 2004 року, в редакції від 01 січня 2011 року, тобто станом на момент укладання договору страхування та настання страхового випадку, встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров"ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода ( в тому числі моральна шкода), пов"язана: - з лікуванням потерпілого; - з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; - із стійкою втратою працездатності потерпілим; - із смертю потерпілого. Згідно ст. 24 Закону у зв"язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов"язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров"я, медичним піклуванням, лікуванням в домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров"я. Як вбачається з наданих позивачем копій чеків в період стаціонарного лікування нею було придбано медичних та лікарських препаратів на загальну суму 16 253 грн. / т. 1 а. с. 7-28/. Крім того, згідно рахунку-фактури № КМ-0007211 10 березня 2011 року [PERSON] було придбано систему для транспедикулярної фіксації хребта вартістю 16 700 грн. /т. 1 а. с. 35-36/. Також в період з 22 березня по 27 квітня 2011 року для [PERSON] було отримано в оренду матрац протипролежневий, за що було сплачено 1125 грн. / т. 1 а .с. 29-34/. Таким чином, за час перебування на стаціонарному лікуванні позивачкою було витрачено 34 079 грн. , у зв"язку із чим суд вважає за необхідне стягнути вказану суму із страховика ПАТ "НАСК "Оранта". Відповідно до ст. 25 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв"язку із тимчасовою втратою працездатності потерпілому відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров"я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний дохід з розрахунку сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та дохід протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. Як вбачається з трудової книжки позивача станом на лютий 2011 року вона не працювала / т. 3 а. с. 48/, у зв"язку із чим [PERSON] має бути відшкодовано допомогу у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Згідно Закону України "Про Держаний бюджет України на 2011 рік" мінімальна заробітна плата становила : в період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2011 року - 941 грн., в період з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року - 960 грн. Таким чином, з 25 лютого по 31 березня 2011 року період тимчасової втрати працездатності складає 34 дні, відшкодуванню підлягає 1066 грн. 58 коп. ( 941 грн. за березень 2011 року + 125 грн. 58 коп. за три дні лютого 2011 року = 1066, 58 грн,). За період з 01 квітня по 13 травня 2011 року період тимчасової непрацездатності складає 43 дні, відшкодуванню підлягає 1376 грн. ( 960 грн. за квітень 2011 року + 416 грн. за 13 днів травня 2011 року = 1376 грн.). Тобто за період тимчасової непрацездатності з 25 лютого 2011 року по 13 травня 2011року позивачці підлягає відшкодуванню 2442 грн. 58 коп., які суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ "НАСК "Оранта". Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв"язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов"язкового виду страхування. Згідно листа Міністерства юстиції України від 09.04.2013 року "Пенсія по інвалідності в солідарній системі загальнообов"язкового державного пенсійного страхування" громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов"язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними". Відповідно до п. 26.5 Закону потерпілим, які на момент настання страхового випадку не одержували доходів, у зв"язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються витрати, пов"язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров"я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Як встановлено в судовому засіданні на момент настання страхового випадку позивач [PERSON] не працювала, що підтверджується копією її трудової книжки. З 30 серпня 2011 року у зв"язку з отриманням 3-ї групи інвалідності позивач отримує пенсію. Оскільки Законом України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності" в редакції від 01 січня 2011 року, тобто на момент укладання договору страхування та настання страхового випадку, не було передбачено виплати одноразової грошової компенсації потерпілому, який на момент настання страхового випадку не мав доходів, та з моменту встановлення стійкої втрати працездатності позивач [PERSON] отримує пенсію, її вимоги про стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що складає 18 820 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 1 ч. 2 ст. 23 ЦПК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я. При розгляді цього спору судом встановлено, що позивач [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала ряд тяжких травм, що потребувало оперативного втручання. Протягом довгого часу вона перебувала на стаціонарному лікуванні, була прикута до ліжка, відчувала сильний фізичний біль. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач стала інвалідом 3-ї групи, стан здоров"я її погіршився, в організмі сталися певні необоротні процеси, внаслідок чого позивач стала людиною з обмеженими можливостями, [PERSON] не може жити, працювати та розвиватись як здорова, нормальна людина та особистість, що викликає в неї величезні моральні страждання. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Пунктом 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦПК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦПК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до договору страхування, укладеного між [PERSON] та ПАТ "НАСК "Оранта" ліміт відповідальності за шкоду, заподіну життю і здоров"ю (на одного потерпілого) складає 100 000 грн. Тому суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ НАСК "Оранта" на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5 % ліміту відповідальності, визначеного в договорі страхування, що складає 5000 грн. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача ПАТ "НАСК "Оранта" на те, що позивач [PERSON] порушила ст. 35 Закону та не подала страховику заяву про страхову виплату та необхідні документи, оскільки в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. Позивач [PERSON] після ДТП протягом майже 3-х місяців перебувала на стаціонарному лікуванні, а після встановлення їй 30 серпня 2011 року 3-ї групи інвалідності вже 06 вересня 2011 року звернулася до суду, оскільки, крім відповідача ПАТ НАСК "Оранта", притягнула до участі у справі у якості співвідповідачів і інших осіб. Тому суд вважає, що не подача позивачем заяви безпосередньо до страховика в даному випадку не є підставою для відмови їй у позові. Також суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., оскільки, як зазначив вище суд, внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху позивачці було спричинено сильних моральних страждань в результаті погіршення стану її здоров"я та стійкої втрати працездатності. При цьому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] в розмірі 20 000 грн. не є завищеними і відповідають обставинам, викладеним в позові та наданим судові письмовим доказам. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що водій автомобілю ГАЗ також порушив Правила дорожнього руху України, що привело до дорожньо-транспортної пригоди, оскільки постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2012 року було встановлено, що саме [PERSON] порушив п. 1.3, 1.5, 3.2, 10.1, 1.2 Правил дорожнього руху України. Вказана постанова суду набула законної сили та [PERSON] не оскаржувалася. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем [PERSON] не надано судові належних і допустимих доказів того, що водій автомобілю ГАЗ, належного КП "Автобаза медичної допомоги м. Харкова" порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що привело до зіткнення автомобілів 25 лютого 2011 року, тому суд критично ставиться до показань відповідача [PERSON] в цій частині. Під час проведення досудового розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України постановою слідчого від 30 березня 2011 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно водія автомобілю ГАЗ-2752 [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) у звязку із відсутністю в його діях ознак складу злочину / крим. справа т. 1 а. с. 152-153/. Оскільки вини водія автомобілю ГАЗ, який належить КП "Автобаза медичної допомоги міста Харкова" у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 25 лютого 2011 року, встановлено не було, підстави для стягнення з цього підприємства моральної шкоди відсутні. У зв"язку із чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення з КП "Автобаза медичної допомоги міста Харкова" моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 4 Закону "Про судовий збір" за подачу до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки позивач [PERSON] згідно діючого законодавства звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідачів [PERSON] та ПАТ "НАСК "Оранта" задовольняються судом у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів судовий збір в розмірі мінімальної заробітної плати, що складає 1378 грн. Крім того, у зв"язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди на придбання медикаментів та втраченого заробітку, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. , що складає 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати. На підставі викладеного,

Outcome: partial