Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача суду пояснила, що 28 серпня 2013 року між позивачкою [PERSON] та ФОП [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу двох металевих дверей. На момент укладення договору купівлі продажу дверей для здійснення покупки достатньої суми у позивачки не було, тому вирішила придбати їх у розстрочку. Представником продавця їй було запропоновано укласти кредитний договір з ПАТ „Акцент-банк" і договір страхування товару, на що вона погодилась. 31 серпня 2013 року вона звернулася до представника „Акцент-банку" із заявою про відмову від кредиту, яку представник банку прийняла, але відмовилася ставити на ній будь-який вхідний номер, підпис та дату. Таку ж заяву вона написала і до страхової компанії „Інгострах". Регулярно працівниками відповідача на адресу позивачки здійснюються дзвінки з погрозами того, що у разі подальшої несплати з нею будуть стягнені суми штрафних санкцій у вигляді пені та інших неустойок, тому вона просить визнати договір № ABHORG113920305 від 29 серпня 2013 року розірваним 05 вересня 2013 року та стягнути з відповідача моральну шкоду. Відповідач, третя особа позовні вимоги не визнають, просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON]проживають по-сусідству. Позивачка їй говорила, що приблизно рік тому заключила договір купівлі-продажу дверей. Але, прочитавши договір, на другий день вирішила його розірвати та зверталась до фірми і представника банку про розірвання договору. Також [PERSON] говорила, що їй постійно телефонують представники банку додому, щоб вона повернула кошти, які ніби-то брала в кредит. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала на фірмі [PERSON], яка представляла послуги дверей. Дійсно, представники фірми проводили агітацію в селах, пропонуючи купити у них двері. Вона дізналася, що її сусідка [PERSON] не встановила двері; причиною стало те, що договір купівлі-продажу був розірваним. Представники банку говорили, що відсотки нараховувати не будуть, але всупереч цьому нарахували. Двері [PERSON] не встановлювала, так як, вона їх не отримувала, оскільки договір був розірваний і двері зі складу магазину не вивозили. Документом, який би підтверджував отримання дверей є акт приймання; зі сторони [PERSON] він був підписаний, а зі сторони [PERSON] - не підписаний. Вислухавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази по справі суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року між позивачкою [PERSON] та ФОП [PERSON] були укладені договори купівлі продажу двох вхідних металевих дверей. На момент укладення договору купівлі-продажу дверей для здійснення покупки у позивачки не вистачило коштів, тому вона вирішила придбати двері у розстрочку. Представники продавця запропонували позивачці укласти кредитний договір з ПАТ „Акцент банк" і договір страхування, на що вона погодилась і уклала вищевказані договори. 31 серпня 2013 року вона звернулася з письмовою заявою про відмову від кредиту (а.с.9), яку представник банку прийняла, однак, відмовилася ставити на ній будь-який вхідний номер та дату. Таку ж заяву вона написала і до страхової компанії „Інгострах" (а.с.17). У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 1056 ЦПК України, передбачено, що позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст.11 ЗУ „Про захист прав споживачів" споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Як убачається з матеріалів справи, пояснень свідків, позивачка [PERSON] ні кредиту, ні товару не отримала; звернулась до відповідача з заявою про розірвання укладеноих договорів у передбачені законом строки, тому, враховуючи викладене, зважаючи на пенсійний вік, моральні страждання позивачки, те, що мова йде про про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, що не відповідає принципам та завданням діючого судочинства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial