Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на той факт, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] 25.03.2013 року уклали договір № б/н. Згідно вказаного договору ПАТ "ПриватБанк" надав відповідачу кредит у розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ "ПриватБанк" свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобовязання не виконав, тому позивач просив суд стягнути заборгованість у сумі 32450 грн. 18 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився; подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав, зазначених в ньому; проти заочного розгляду справи не заперечив (а.с. 37). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 47, 52, 57). Судові повістки про виклик відповідача повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України\~вважається, що відповідач був повідомлений належним чином за адресою проживання (а.с. 42), зареєстрованою у встановленому порядку. З письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224\~та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] 25.03.2013 року уклали договір № б/н. Згідно вищевказаного договору ПАТ "ПриватБанк" зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що повинна відповідать строку дії картки (а.с. 5-31). Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надавши кредитні кошти у користування відповідачу, що підтверджується випискою по карті з 01.01.1999 по 05.10.2016 роки (а.с. 70-73). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 525,\~526 ЦК України\~ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4) станом на 30 квітня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.03.2013 року перед позивачем ПАТ „ПриватБанк в сумі 32450 грн. 18 коп., яка з складається з наступного: - 3986 грн. 41 коп. заборгованість за кредитом; - 23342 грн. 33 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 3100 грн.00 коп. заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 1521 грн. 44 коп. штраф (процентна складова). Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 27). Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема\~ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. У свою чергу суд критично оцінює наданий фотознімок (а.с. 69) позивачем в якості доказу, яким, на його думку, підтверджується факт отримання кредиту відповідачем. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, суд не приймає вказаний фотознімок як належний доказ. Суд зважає на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, відтак суд виходить з наданого розрахунку позивача і приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. У відповідності до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial