Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що прийняла спадщину після смерті свого діда - [PERSON], який був членом КСП "Глибочицьке", с.Глибочиця Житомирського району та був включений до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, та мав право на земельний пай, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) за життя отримати не встиг. У зв'язку з наведеним просить визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] по реформованому КСП "Глибочицьке", с.Глибочиця, Житомирський район. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер дід позивача - [PERSON] (а.с.3), який був членом КСП "Глибочицьке", с.Глибочиця Житомирського району, Житомирської області та був включений до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) (а.с.8-10). 06 березня 1992 року [PERSON] зробив заповідальне розпорядження та на випадок своєї смерті заповів все своє майно [PERSON] (а.с.4). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном (ч.1 ст.86 Цивільним кодексом Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч.1 ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст.527 ЦК України). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ч.1 ст.548 ЦК УРСР). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.2 ст.548 ЦК УРСР). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті свого батька є обґрунтованими і відповідають вимогам закону, а тому мають бути задоволені.

Outcome: approved