Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на цілий житловий будинок, розташований по [ADDRESS] загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] в с. Маньківка Бершадського району померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - 1/2 частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: проживаючи у тому самому приміщенні розпоряджався і користувався усім майном, яке раніше належало спадкодавцеві (побутові речі, предмети споживання), підтримував у належному стані житловий будинок, сплачував комунальні послуги. [PERSON] при житті не оформив належним чином спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] , і [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі - 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого батька [PERSON] , і прийняли спадщину після нього шляхом подачі відповідної заяви у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Іншій спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] від прийняття спадщини відмовився у встановленому законом порядку. Оформити спадкове майно належним чином позивач позбавлений можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності [PERSON] і [PERSON] на вищезазначений житловий будинок, а також у зв`язку із тим, що між сторонами виник спір щодо розподілу спадкового майна. Згідно довідки № 294 від 26.02.2020 року виданоъ Маньківською сільською радою Бершадського району, - станом на 15.04.1991 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] відносився до суспільної групи - колгоспний двір, [PERSON] і [PERSON] при житті були членами даного колгоспного двору і не втратили частку у його майні, тому [PERSON] і [PERSON] вважаються особами, які набули право спільної власності на вищезазначене майно. Позивач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив слухати справу в його відсутність. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив слухати справу в його відсутність. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Маньківка Бершадського району померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - 1/2 частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження, матеріалами технічного паспорту на житловий будинок. Правовідносини виникли між сторонами до 01.01.2004 року, а тому, як слідує із роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, до правовідносин які виникли до набранням чинностіЦК України в редакції 2004 року слід застосовувати законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963 року), зокрема розділом VІІ "Спадкове право". Так, із приписів ст.ст. 524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР, вбачається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, або місцезнаходження майна. Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, вважається, що він прийняв спадщину. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: проживаючи у тому самому приміщенні розпоряджався і користувався усім майном, яке раніше належало спадкодавцеві (побутові речі, предмети споживання), підтримував у належному стані житловий будинок, сплачував комунальні послуги, що підтверджується довідкою № 502 від 27.05.2020 року виданою Маньківською сільською радою Бершадського району. [PERSON] при житті не оформив належним чином спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] , і [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі - 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого батька [PERSON] , і прийняли спадщину після нього шляхом подачі відповідної заяви у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Іншій спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] від прийняття спадщини відмовився у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса № 01-16/66 від 18.06.2020 року. Але оформити спадкове майно належним чином позивач позбавлений можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, що підтверджуєтсья постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-31/53 від 26.05.2020 року. Причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності [PERSON] і [PERSON] на вищезазначений житловий будинок, а також у зв`язку із тим, що між сторонами виник спір щодо розподілу спадкового майна, що підтверджується довідкою № 216 від 16.03.2020 року виданою КП «Бершадське РБТІ». Згідно довідки № 294 від 26.02.2020 року виданою Маньківською сільською радою Бершадського району, - станом на 15.04.1991 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] відносився до суспільної групи - колгоспний двір, [PERSON] і [PERSON] при житті були членами даного колгоспного двору і не втратили частку у його майні, тому [PERSON] і [PERSON] вважаються особами, які набули право спільної власності на вищезазначене майно. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись. На підставі ст. 25, 346, ЦК України, ст. ст. 524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 ЦК УРСР,

Outcome: approved