Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Могилів - Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, комунальної організації "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" [PERSON] звернувся до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачем не виконуються взяті на себе зобов`язання згідно кредитного договору №24-1-013, укладеного між ним та комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" 17.11.2017 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18.07.2020 року складає відповідно 31725 гривень 20 копійок. У зв`язку із наведеним просить розірвати вище зазначений кредитний договір, стягнути із відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 31725 грн. 20 коп., достроково повернути кошти раніше отриманого кредиту із відповідача в розмірі 167026 грн. 00 коп., а також стягнути сплачений судовий збір у сумі 6709 грн. 39 коп., перерахувавши його на рахунок прокуратури Вінницької області. Прокурор Кізлик О.М. в судовому засіданні вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, та просить їх задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Особами, в інтересах яких заявлено позов, не забезпечено явку в судове засідання повноважних представників, Вінницькою обласною радою та комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву", скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію суду подано письмові заяви про розгляд цивільної справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідачем [PERSON] , по невідомих суду причинах не подано відзиву на позовну заяву, відсутні відомості щодо надіслання відзиву позивачу, відповідачем не пред`явлено зустрічного позову, крім того, в строк для подання відзиву відповідачем не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Як вбачається із матеріалів справи відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів судом, у тому числі, є примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Пунктом 3 ст. 1311 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» ( далі - Закон) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. На виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Могилів-Подільською місцевою прокуратурою повідомлено Комунальну організацію «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та Вінницьку обласну раду про намір звернутися до Чернівецького районного суду Вінницької області з вказаним позовом в інтересах держави (а.с. 38, 39). Судом встановлено, що Могилів-Подільською місцевою прокуратурою в порядку встановлення підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді вивчено стан додержання вимог діючого законодавства щодо повернення кредитної заборгованості громадянами, які отримували позики за рахунок бюджетних коштів з Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради. Так, відповідно до Указу Президента України від 27 березня 1998 року № 222 «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 1997 року № 376 з метою створення сприятливих умов для підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, забезпечення його доступності до всіх категорій громадян проживаючих у сільській місцевості, з метою реалізації державної політики стимулювання будівництва на селі розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 19 травня 1997 року № 155 створено обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, який рішенням сесії обласної ради 3 скликання від 12 жовтня 2001 року перейменовано в комунальну організацію «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Відповідно до рішення 7 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання від 29 грудня 2006 року № 200 Комунальну організацію "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі" перейменовано на Комунальну організацію "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" (надалі - Фонд). Згідно п. 1.6 Статуту, затвердженого рішенням 10 сесії Вінницької обласної ради 7 скликання від 22.09.2016 року № 201 Фонд є спеціалізованою кредитно-фінансовою господарською організацією предметом діяльності якої у відповідності до п. 2.2.2. Статуту є, концентрація коштів для кредитування та надання індивідуальним забудовникам пільгових довгострокових кредитів, у тому числі, на розвиток власного підсобного господарства шляхом придбання обладнання, сільськогосподарської техніки, молодняку тварин, великої рогатої худоби, коней та на розвиток енергозберігаючих технологій будівництва (додатки 17-18). Згідно п.п.5.4-5.5 Статуту фінансове забезпечення діяльності Фонду здійснюється за рахунок бюджетних коштів, інвестиційних коштів підприємств, установ та організацій різних форм власності, окремих громадян та інших джерел. Фонд не набуває права власності на кошти, отримані від проведення кредитування, а повертає їх в бюджети, як спеціальні кошти. Згідно кредитного договору № 24-1-013 від 17 листопада 2017 року (надалі - Кредитний договір) [PERSON] був наданий кредит у сумі 150000 грн. з цільовим призначенням - для купівлі житлового будинку (а.с. 15-16). Згідно пунктів 1.1 та 2.1 Кредитного договору Фонд зобов`язався надати Позичальнику ( [PERSON] ) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця житлового будинку [PERSON] , а позичальник повернути Фонду кредит у сумі 150000 грн. з платою за користування кредитом у розмірі 3% річних терміном 15 років. Відповідно до п.2.2. Кредитного договору повернення кредиту здійснюється щорічно рівними частинами з початку їх видачі до моменту повного погашення, згідно з графіком (додаток 1)(а.с. 17). На виконання вищевказаних зобов`язань Фондом на картковий рахунок № [NUMBER] [PERSON] 12.12.2017 року було перераховано 150000грн., що стверджується копією платіжного доручення №89 від 12.12.2017 року (додаток 2)(а.с.18). В свою чергу, Відповідач зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав, сплативши позивачу 12.03.2019 лише кошти в сумі 1000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості від 18.08.2020 (а.с. 22) та копією виписки з руху коштів по рахунку. Таким чином, станом на 18.08.2020 року за Відповідачем рахується заборгованість по кредиту в розмірі 31725 грн. 20 коп., з яких: 20000 грн. - сума основного боргу, 8000 грн. - 3% річних за користування кредитом, 2106 грн. - сума за обслуговування кредиту та у зв`язку із прострочкою терміну повернення кредиту Відповідачу нараховано 1619 грн. 20 коп. пені за останні 6 місяців (а.с. 23), розрахунок якої проведено в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка нараховується від суми несвоєчасно здійсненого платежу з урахуванням з п. 5.2 Кредитного договору. У зв`язку із достроковим розірванням договору, відповідач зобов`язаний достроково повернути кошти раніше отриманого кредиту в розмірі 167026 грн., з яких: 130000 грн. - сума основного боргу, 27900 грн. - 3% річних за користування кредитом, 9126 грн. - сума обслуговування кредиту. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором Відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 ст.1054 та частини 2 ст.1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно Кредитного договору Позичальник зобов`язується забезпечити повне повернення кредиту, відсотків за користування ним з урахуванням інфляції (якщо таке має місце), компенсації витрат Фонду по оформленню та супроводженню договору; повертати кредит згідно з Графіком повернення кредитних коштів; внесення платежу здійснювати частинами або однією сумою в обумовлені строки; першу частину кредиту повернути в строк до 30 листопада 2018 року; повернути кредит в строк до 30 листопада 2032 року, але не пізніше строку, зазначеному в графіку повернення кредиту, повертати разом з основним боргом відсотки за користування кредитом. (п. п. 4.4., 4.4.1., 4.4.2., 4.4.3. Кредитного договору). Графіком, що є додатком № 1 до Кредитного договору сторонами було узгоджено строки та розмір сплати кредитних коштів та відсотків, кінцевою датою сплати яких визначено 30.11.2032, а сума, що підлягає поверненню становить 197232 грн., з яких: 150,0 тис. грн. - сума кредиту та 36 тис.грн. - 3 відсотки річних за користування кредитом. Згідно графіку позичальник зобов`язаний був повернути першу частину кредиту до 30.11.2018 року в сумі 15202 грн. Однак, [PERSON] графіку повернення кредитних коштів не дотримується, порушуючи умови договору, до 30.11.2018 року та в 2019 році платежі в рахунок погашення кредиту та відсотків не здійснив, що призвело до виникнення вищевказаної заборгованості. Враховуючи, що термін закінчення Договору не настав, зазначена загальна сума кредиту підлягає достроковому поверненню. Так, згідно із п. 4.1.3 Договору у разі порушення умов Договору або встановлення нецільового використання кредиту Позичальником, Фонд, у тому числі, має право вимагати дострокового повернення Позичальником суми отриманого кредиту, відсотків за користування кредитом, компенсації витрат Фонду по оформленню та супроводженню договору. Враховуючи порушення щодо повернення кредиту, Фондом на адресу позичальника направлялись письмові претензії з вимогами погашення заборгованості, що стверджується листом №01/24-1 від 08.01.2019 (а.с. 21)та претензією №01/47-1 від 01.12.2019 (а.с. 20) з роз`ясненням наслідків невиконання умов договору та можливості припинення договірних зобов`язань. Незважаючи на це, вимоги Фонду позичальником [PERSON] ігнорувались. Згідно п. 6.2 Договору дострокове розірвання цього Договору з ініціативи Позичальника можливе тільки за умови повного повернення наданого Фондом кредиту, з урахуванням відсотків за користування ним, пені (якщо таке має місце) та компенсації витрат Фонду по оформленню та супроводженню договору. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як слідує з умов спірного кредитного договору комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» надано кредитні кошти позичальнику, які останній зобов`язувався повертати у визначені строки, сплачуючи також відсотки за їх використання. Тобто, укладаючи з відповідачем кредитний договір КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» розраховував на своєчасне повернення наданих коштів, отримання плати у вигляді процентів. Проте, у зв`язку із порушенням відповідачем строків сплати, позивач позбавляється того, на що розраховував укладаючи спірний договір, а відтак наявні підстави для його розірвання. Одночасно, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Тобто, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує факту укладення та дії договору до моменту його розірвання. Таким чином, при розірванні кредитного договору у зв`язку з істотним порушенням позичальником його умов, з урахуванням норм чинного законодавства, позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту у повному обсязі, сплатити відсотки та пеню. За змістом ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зав`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо розірвання кредитного договору №24-1-013 від 17.11.2017 року, стягнення заборгованості за кредитним договором та дострокового повернення коштів. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту, що є істотним порушенням договору кредиту, укладених між [PERSON] та комунальною організацією "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», оскільки, внаслідок такого порушення "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» позбавлений можливості отримати суму кредиту та суму відсотків за користування даним кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборговану суму відповідно до кредитного договору. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При вирішенні питання про стягнення із відповідача судових витрат шляхом перерахування їх на рахунок прокуратури Вінницької області, судом враховується те, що відповідачем не подано до суду відзиву (зокрема, щодо визнання позовних вимог про розірвання кредитного договору №24-1-013 від 17.11.2017 року, стягнення заборгованості за кредитним договором та дострокового повернення коштів, що виключає можливість вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 6709 гривень 39 копійок, про що свідчить платіжне доручення №1426 від 08.09.2020 року (а.с.1). З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження позивачу судових витрат шляхом перерахування на рахунок прокуратури Вінницької області, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вище викладене дає суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача понесених ним при зверненні до суду судових витрат, зокрема, судового збору. На підставі ст. cт. 1311, 142 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст., ст.525, 526, 538, 549- 551,611, 614, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved