Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору про надання послуг, зобов'язання повернення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.09.2014 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 669 про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки. З відповідачем було оговорено, що позивачу буде здійснена доставка газової плити виробництва Німеччини, обладнана підсвічуванням духовки та електропідпалом, вартістю 4 850 гривень. На підставі укладеного договору 21.09.2014 року [PERSON] було доставлено газову плиту «HANSA», вартістю 4 850 гривень. Позивач сплатила 4 450 гривень, а в рахунок залишкових 400 гривень віддала стару газову плиту. На підтвердження доставки було підписано акт-прийому передачі побутової техніки. Однак, після зняття упаковки з поставленої відповідачем газової плити, [PERSON] виявила, що вона не обладнана всіма функціями, які були запропоновані при покупці; зазначено іншу країну - виробника - Польща замість Німеччини; не надано документів на газову плиту (інструкцію по використанню, гарантійний талон). Про зазначені факти позивач повідомила відповідача в телефонному режимі, а 24.09.2014 року написала заяву про розірвання укладеного договору та повернення коштів у розмірі 4 850 гривень. 02.10.2014 року відповідач повідомив [PERSON], що усі послуги, передбачені договором № 669 від 20.09.2014 року були виконанні в повному обсязі, підстав для розірвання договору не має, а у випадку, якщо товар неналежної якості, вони можуть здійснити обмін на товар належної якості. У подальшому, позивач знов зверталась до фізичної особи-підприємця [PERSON] з вимогою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, проте відповіді не надходило, тому вона була змушена звернутись до суду за захистом порушених прав. Позивач просить розірвати договір № 669 про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки, укладений 20.09.2014 року; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь вартість газової плити у розмірі 4 850 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що 20 вересня 2014 року до неї прийшли в квартиру менеджери та запропонували купити газову плиту. Вона перевіривши документи осіб, повідомила, що їй дійсно потрібна нова газова плита і розповіла, яку саме вона бажає, з якими функціями та лише виробництва Німеччини. Після цього, вона уклала договір № 669 про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки. Наступного дня їй доставили нову газову плиту, за яку вона розрахувалась та віддала свою стару газову плитку в рахунок 400 гривень. Після того, як вона зняла упаковку з плити, то виявила, що вона не обладнана підсвічуванням духовки та електропідпалом, а країна виробник зазначена - Польща. Неодноразово зверталась до відповідача з метою повернення сплачених коштів, проте до теперішнього часу відповідач сплачені кошти не повернув. При цьому, після даного випадку [PERSON] стала погано себе почувати, виникла необхідність у підтриманні здоров'я і вона була вимушена пройти курс лікування у державному медичному закладі «Санаторій «Білорусь». Крім того, до теперішнього часу вона позбавлена можливості повноцінно харчуватись, так як у квартирі відсутня газова плита, а поставлену відповідачем газову плиту не використовує з метою в подальшому її повернути. Внаслідок переживань та душевних страждань, їй завдано моральну шкоду. Представник позивача - [PERSON] позов підтримала, вважає, що відповідачем порушені умови ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме надано неповну та недостовірну інформацію про продукцію, що унеможливлює свідомий та компетентний вибір товару. Тому, у разі, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про вироби спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживчих властивостей, - споживає має право розірвати договір і вимагати відшкодування йому збитків. Вважає, що відповідачем [PERSON] була надана неповна інформація про товар, тому зазначене і спричинило придбання саме даної продукції. Так як, до теперішнього часу кошти позивачу не було повернуто, а газову плиту остання повинна повернути у незмінному виді, [PERSON] не має можливості повноцінно харчуватись, переживає через виниклі обставини, внаслідок чого позивачу спричиняються душевні страждання. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що позивач не надала доказу не отримання нею документів на газову плиту, при цьому при передачі товару [PERSON] підписала акт приймання-передачі, де зазначено, що жодних претензій вона не має. Споживач зобов'язаний перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар. Отже, [PERSON] зобов'язана була перед початком купівлі та експлуатації товару ознайомитись з документацією на товар, умовами та правилами користування. Товар був доставлений належної якості, без недоліків та дефектів. Споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути використаний за призначенням. З вимогою про обмін товару позивач не зверталась. Крім того, ціна товару була передбачена договором № 669 від 20.09.2014 року - 4 450 гривень, а вимога позивача про стягнення суми за товар - 4850 гривень є безпідставною, так як при підборі товару [PERSON] було роз'яснено, що стара газова плита буде вивезена в якості безоплатної послуги для передачі на утилізацію, що підтверджено заявою позивача. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19801065 станом на 18.12.2014 року [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, його реєстраційний номер в ЄДР - 20062151996; вид діяльності - 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; відомості про банкрутство та припинення підприємницької діяльності - відсутні. 20.09.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № 669 про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки. Предметом договору зазначено газову плитку «HANSA», 50х60, вартістю 4 450 гривень (а.с. 3). Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; дані про ціну («тариф»), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Відповідно до ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця - фізичної особи, не врегульованих ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. На підставі ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Згідно ст. 526, 629 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, між сторонами 20.09.2014 року було укладено усний договір роздрібної купівлі-продажу товару - газової плити. Згідно ЗУ «Про захист прав споживачів»: п. 4 ч. 1 ст. 4 "споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця)"; ч. 1 ст. 6 "продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію"; ч. 2 ст. 6 "продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції; ч. 1 ст. 15 "споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. З наданих у судовому засіданні пояснень сторін по справі, судом встановлено, що [PERSON], як споживач не отримала, під час укладання роздрібного договору купівлі-продажу від відповідача необхідну, доступну та достовірну інформацію та документи щодо товару, і вважає, що відповідачем порушені її права споживача. Відповідно до п. 5 договору № 669 від 20.09.2014 року про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки, строк виготовлення замовлення складає один робочий день з моменту підписання договору. В судовому засіданні встановлено, що газову плиту було доставлено [PERSON] 21.09.2014 року, тобто строк виконання договору про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки, відповідачем не порушено. Пунктом 9 зазначеного договору передбачено, що договір вважається виконаним з моменту підписання замовником акту прийому-передачі замовлення (побутової техніки). 20.09.2014 року [PERSON] було підписано акт прийому-передачі побутової техніки - газової плити «HANSA» (а.с. 27). Суд, звертає увагу на те, що сторонами в судовому засіданні було підтверджено факт доставки газової плити позивачу саме 21.09.2014 року, а відповідно до п. 9 договору № 669 від 20.09.2014 року договір вважається виконаним з моменту підписання замовником акту прийому - передачі замовлення, проте акт було підписано 20.09.2014 року, тобто, до поставки товару. Таким чином, суд вважає, що відповідачем грубо порушено вимоги укладеного договору. 24.09.2014 року, 03.10.2014 року [PERSON] зверталась до ФОП [PERSON] з заявами про розірвання договору № 669 від 20.09.2014 року та повернення вартості газової плити в розмірі 4 850 гривень (а.с. 5,7). Тобто, позивач у встановлений законом строк звернулась до відповідача, тим самими підтвердивши факт отримання нею неповної та недостовірної інформації про придбаний товар. Відповідно положенню п.1 ч.7 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків: неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків: заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором. Верховний Суд України узагальнюючи судову практику з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.), зазначив, що правові наслідки порушення права споживача на інформацію визначені у ч. 7 ст. 15 Закону № 1023-ХІ1. Зокрема, згідно з п. 1 цієї норми у разі, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відмова ФОП [PERSON] щодо повернення коштів за товар та розірвання договору підтверджена відповіддю на ім'я позивача від 25.09.2014 року (а.с. 6), що і було підставою для звернення позивача до суду за захистом порушених прав. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем не було надано документи на газову плиту - інструкцію по застосуванню, гарантійний талон та сертифікат якості, чим порушено ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживача». Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем надано [PERSON] неповну інформацію про товар - газову плиту, що призвело до придбання даного товару, який не задовольняє вимогам позивача. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами даного договору є предмет, строк дії та ціна. В договорі № 669 від 20.09.2014 року про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки зазначено вартість газової плити 4 450 гривень, інших документів на підтвердження даного факту сторонами не надано, тому суд вважає, що дійсна вартість продукції складає 4 450 гривень і вимога про стягнення з відповідача на її користь суми в розмірі 4850 гривень є безпідставною. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За умовами п. 23 договору № 669 від 20.09.2014 року про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки договір вважається виконаним сторонами і таким, що припинив свою дію з моменту прийняття замовником замовлення (побутової техніки) та підписання акту прийому-передачі. Отже, вимога [PERSON] про розірвання договору є безпідставною, так як даний договір не є чинним, а тому і таким, що не підлягає розірванню. Факт придбання товару та проведення розрахунку сторонами не заперечується, а відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Довідкою № 1080/01-03 від 09.12.2014 року, виданою державним медичним закладом «Санаторій «Білорусь» та розрахунковими документами підтверджено, що [PERSON] проходила лікування від головного болю, збільшеного артеріального тиску, порушенню сну, депресійного стану та понесла у зв'язку з цим певні матеріальні затрати. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Нормою ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, суд керувався роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові Пленуму № 4 від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З врахуванням обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 1000 грн., що на думку суду буде відповідати принципу розумності і справедливості, а також буде адекватно встановленим обставинам, враховуючи душевні страждання, яких [PERSON] зазнала у результаті отримання неповної інформації про товар. В судовому засіданні доведено факт наявності порушення прав та законних інтересів позивача, доведено факт протиправної поведінки відповідача, та причинний зв'язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище. Тобто, представник відповідача не довів тих обставин, на які посилався, не надав докази в обґрунтування своїх заперечень, не спростував тих обставин на які посилався позивач та її представник, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому, суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював сторонам їх права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року передбачено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Ставками Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за звернення до суду з позовом немайнового характеру необхідно сплатити 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243 грн. 60 коп.) В зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за доцільне стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] в доход держави судовий збір в розмірі 89,40 гривень. Сума задоволених позовних вимог складає 5450 грн., що є 36,7% від усіх заявлених вимог позивача (5450,00Х100:14850). Відповідно, 89,40 грн. складає 36,7% судових витрат, від яких була звільнена позивач при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial