Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

26.03.2020 Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» у поданій ним до суду позовній заяві просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 10.2010- 02.2020 включно в сумі 71254,87 грн, пославшись на таке: Відповідно до своїх завдань та обов`язків ВО «Костянтинівкатепломережа» здійснює теплопостачання населенню м. Костянтинівки. Згідно із Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення…», Позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а Відповідач, що є споживачем послуг, зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті наданих послуг з теплопостачання, за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період 10.2010- 02.2020 включно утворилася заборгованість у сумі 71254,87 грн, яку Відповідачі у добровільному порядку не погашають. Судовою ухвалою від 12.05.2020 (а.с.35-36) відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив його задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, зауваживши на тому, що позивачем не доведена обставина наявності договірних відносин між сторонами, обставина фактичного надання позивачем послуги з теплопостачання квартири відповідачів. Також зазначив, що позивачем безпідставно заявлена вимога стягнення заборгованості «по 02.2020 включно», тоді як власниками житла за адресою [ADDRESS] відповідачі були по 31.01.2020. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] , повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку ст.128 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом установлено, що позивач у спірний період часу надавав послугу з централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком [NUMBER], що підтверджено актами про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення від 07.10.2010, 15.10.2011, 15.10.2012, 08.10.2013, 23.10.2014, 15.10.2015, 15.10.2016, 17.10.2017, 26.10.2018, 29.10.2019 (копії - на а.с.12-14). Ці докази також спростовують посилання представника відповідачки щодо не доведення позивачем обставини надання послуги з теплопостачання. Квартира за зазначеною адресою з грудня 2007 належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 1/3 частина і [PERSON] - 2/3 частини. 31 січня 2020 р. право власності відповідачів на квартиру було припинено внаслідок її відчуження. Зазначені обставини підтверджені Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.49-55), копією нотаріально посвідченого договору купівлі продажу квартири від 31.01.2020 (копія - на а.с.33-34). Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України плата за комунальні послуги, в тому числі за теплову енергію, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Пунктом 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, також передбачено обов`язок споживача оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно з п.18 вище згадуваних Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлений інший строк. Плата за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2010 р. по січень 2020 р. не вносилася, що підтверджено відповідними відомостями позивача (а.с.4-8), не спростованими відповідачами, внаслідок чого утворилася заборгованість, визначена позивачем у розмірі 71254,87 грн. Щодо доводів сторони відповідача про безпідставність нарахування позивачем плати за послуги з теплопостачання в зв`язку з відсутністю договору суд зазначає таке: Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Під житлово-комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги) В силу ч.2 ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, згідно зі ст.1 цього ж закону споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За правилами ст.19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За приписами п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме споживач зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п.23 Правил. Відсутність договору на постачання комунальних послуг зі споживачем, як то передбачено ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не звільняє останнього від обов`язкової оплати отриманих послуг відповідно до положень ст.ст.11,509 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В силу ч.ч. 1,3 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Про фактичне користування відповідачами послугою позивача свідчать вищезгадувані акти, у відповідності до яких житловий будинок [ADDRESS] , в якому розташована квартира, що належала відповідачам до 31.01.2020, підключено до системи централізованого опалення. При вирішенні питання обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості, суд виходить з того, що сума такої заборгованості має бути стягнута за трирічний період у межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача. Так, згідно зі ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно зі ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4). Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 26.03.2020, в якому просить про стягнення заборгованості за період 10.2010-02.2020 включно, до вимог стягнення заборгованості за період з 10.2010 по 02.2017 включно має бути застосований строк позовної давності. Також судом враховані положення статті 322 ЦК України, згідно з якими власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням часток відповідачів у житлі за адресою виникнення спірної заборгованості, вони є відповідальним за заборгованість з теплопостачання, виниклу у період з 03.2017 по 01.2020, відповідно їх часткам у праві власності, за таким розрахунком: 1)2006 грн (нарахування з 03.2017 по 31.03.2017) + 13329,18 грн (нарахування за 2018 рік) + 11163,82 грн (нарахування за 2019 рік) + 2207,16 грн (нарахування за 01.2020) = 28706,16 грн; 2)28706,16 грн - 0,00 грн (сума, сплачена відповідачем за означений період) = 28706,16 грн; 3)28706,16 грн / 3 = 9568,72 грн, що дорівнює 1/3 від загальної суми заборгованості; 4)28706,16 грн / 3*2 = 19137,44 грн, що дорівнює 2/3 від загальної суми заборгованості. Період лютий 2020 року, заявлений позивачем до стягнення, у розрахунок заборгованості не включений через те, що, по-перше, відповідачі не є відповідальними за погашення заборгованості у цей період, оскільки вже не були ані власниками житла за адресою [ADDRESS] , ані його користувачами, так як з 01.08.2016 зареєстровані за іншою адресою (а.с.23-28). По-друге, наданий позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог розрахунок сум заборгованості містить дані по січень 2020 р. включно і не містить розрахунку за лютий 2020 р. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надання послуги з теплопостачання квартири за адресою [ADDRESS] у період з 03.2017 по 01.2020 включно у загальному розмірі 28706,16 грн з покладенням обов`язку по сплаті цієї заборгованості у розмірі 9568,72 грн на відповідачку [PERSON] , у розмірі 19137,44 грн - на відповідача [PERSON] . Тож позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 700,67 грн (2102,00 грн / 3), з відповідача [PERSON] - 1401,33 грн (2102,00 грн / 3*2).

Outcome: partial