Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] в с.Берестовець Коростенського району помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 19 з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] Побудувавши вказаний будинок за час свого життя батько не отримав на нього правовстановлюючий документ, що на даний час позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права. Факт належності спадкодавцю нерухомого майна стверджується записом у погосподарській книзі Берестовецької сільської ради №3 за 2016-2020 роки, особовий рахунок №0073 (рік побудови 1961). Вона є єдиним спадкоємцем за законом і в установлений законом строк звернулась до Коростенської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримало свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. При зверненні за видачею свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено через відсутність реєстрації права власності на спадковий будинок. Просить рішенням суду визнати за нею право власності на спадковий будинок в порядку спадкування за законом. Позивач письмово повідомила про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 75 років в с.Берестовець Коростенського району Житомирської області помер [PERSON]. З довідки Берестовецької сільської ради слідує, що житловий будинок [ADDRESS] згідно запису у погосподарській книзі Берестовецької сільської ради №3 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № 0073 (рік побудови 1961), належить на праві особистої приватної власності [PERSON]. Інвентаризація будинку проводилась Коростенським МБТІ 12.01.2017 року. Позивач є донькою померлого, що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], отже є спадкоємцем по закону першої черги. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З листа Коростенської районної державної нотаріальної контори від 21.06.2017 року № 01-16/16/696 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру слідує, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 150/2012 та видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та право власності на майновий пай. Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не видавалось. При зверненні позивача до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] що стверджується листом № 02-14/279 від 02.03.2017 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Враховуючи те, що спадкодавцем позивача було збудовано вищевказаний житловий будинок, то саме він набув на нього право власності. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Однак, враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз'яснення щодо підстав відмови чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved