Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила встановити факт її проживання без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки з [PERSON], померлим 14.02.2017 року в період з 2000 року по 14.02.2017 року та визнати спільною сумісною власністю нерухоме майно, яке була придбане ними в період спільного проживання за спільні кошти - приміщення кафе"Чайка", розташоване на 28 км а/д Одеса-Київ [PERSON] сільської ради та оформлене на підставі договору купівлі-продажу на імя [PERSON], після чого визнати за нею право власності на ? частину вказаного нерухомого майна на підставі ст.74 СК України. 14.12.2017 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст.31 ЦПК України в редакції 2004 року, в якій просила, окрім раніше заявленого, визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] придбані в період спільного проживання та за спільні кошти - автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] та автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, а також визнати за нею право власності на ? частину вказаних транспортних засобів.(а.с.177) Ухвалою суду від 18.05.2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості відповідача залучено згідно поданого клопотання [PERSON], сина померлого [PERSON], який прийняв спадщину після його смерті.(а.с.39) Ухвалою суду від 18.05.2017 року по даній справі зупинено провадження до 14.07.2017 року на строк, необхідний для прийняття спадщини усіма спадкоємцями померлого [PERSON]Є.(а.с.41) Ухвалою суду від 17.08.2017 року витребувано спадкову справу №5/2017 від приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу [PERSON]Й, заведену після смерті [PERSON] з метою визначення кола спадкоємців після його смерті (а.с.46). Ухвалою суду від 12.09.2017 року до участі у справі в якості відповідачів залучено інших спадкоємців померлого - сина померлого [PERSON] та колишню дружину [PERSON]. (а.с.71) В позові [PERSON] вказувала, що 14.02.2017 року помер [PERSON]. В 1990 року вона почала проживати з [PERSON], як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. З 2000 року вони проживали без реєстрації в садовому товаристві «Хаджибей-3» [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, разом займались підприємницькою діяльністю. За час спільного проживання 02.08.2005 року вони за спільні кошти у спільну сумісну власність придбали кафе «Чайка», що розташоване на 28 км автодороги Одеса-Київ на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Окрім того, були придбані ними в період спільного проживання в 2007-2008 роках автомобілі - TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] та автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, оформлені на імя [PERSON], Оскільки на момент придбання нерухомого та рухомого майна вона та [PERSON] проживали однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, то за нею належить визнати право власності на ? частину вказаного майна, так як воно набуте у спільну сумісну власність в період спільного проживання за спільні кошти. В судовому засіданні [PERSON]Ю та її представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, суду [PERSON] пояснила, що вона дійсно проживала разом з [PERSON] однією сімєю з 1990 року. Вони були сімєю, любили один одного, коли вони зустрілися їй було 19 років. Вони не оформили свої стосунки лише тому, що [PERSON] передчасно в віці 52 роки помер, в нього було хворе серце, помер він від інфаркту. Разом почали заробляти спільні кошти, здійснюючи роздрібну торгівлю на ринку «Чайка». Далі все їх спільне життя було оргнізоване біля місця їх спільної роботи - поблизу кафе "Чайка" на 28 кв аЄд Одеса -Київ. В 1990-1994 роках влітку проживали на дачі в Садовому товаристві «Хаджибей-3», який належав батьку [PERSON], а взимку проживали, то на квартирі [PERSON] [ADDRESS], то на її квартирі на Французькому бульварі, 41а, кв. 15 м. Одеса. Потім батьківський причал продали, деякий час жили в с.Бурдовка [PERSON] сільської ради. З 2000 року стали проживати на дачі друзів [PERSON] причал №144-145 СТ «Хаджибей -3». Оскільки товариство знаходилось поблизу місця їх роботи на 28 км а/д Одеса Київ, таке проживання їх влаштовувало, так як всі ці обєкти знаходяться за м. Одеса. Вони разом торгували на ринку, а в 2005 році за спільні кошти, які вони складали, купили з аукціону приміщення кафе «Чайка», придбали його за спільно зароблені з 1993 року кошти, а частину коштів яких не вистачало [PERSON] взяв в кредит. Спочатку три роки в кафе вони працювали тільки вдвох, а коли бізнес почав розвиватись, найняли помічників. За час спільного проживання вони разом поховали батьків [PERSON], його бабусю та дідуся, а також прабабусю. Вони підтримували родинні стосунки з рідними сестрами [PERSON], які на даний час проживають в Ізраїлі, в 2011 році вона хрестила племінника [PERSON] [PERSON]. З 2000 року по 2017 рік вони весь час фактично проживали в СТ «Хаджибей-3», а також в прибудованих до кафе «Чайка» приміщеннях, розташованих на 28 км автодороги Київ-Одеса, частину яких обладнали під власне тимчасове житло. На вихідні приїздили на її квартиру на Французькому бульварі в м. Одеса, де в останні роки життя [PERSON] робили ще і ремонт. В період спільного проживання вони придбали разом транспортні засобі, як для роботи, так і для власних проїздок. Для роботи вони придбали спочатку автомобіль марки Тойота Камрі, а потім продали його та в 2007 році придбали джип Тойота. З синами [PERSON] спілкувався, допомагав їм матеріально, про їх спільне проживання знав син [PERSON], сина [PERSON] вона вперше побачила на похоронах [PERSON], з колишньою дружиною не спілкувався взагалі. Вона здійснила поховання [PERSON], несла всі витрати, так як хоронила його як власного чоловіка. Тому вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю її та [PERSON], а тому вона має право на ? частину зазначеного майна. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просили справу розглядати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнали в повному обсязі. (а.с.34) Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову, суду пояснив, що він є сином [PERSON] і [PERSON]. Вони всі разом проживали в [INFO]. [ADDRESS]. В 2000 року, після смерті дідуся [PERSON], який здійснював господарську діяльність в кафе «Чайка», батько переїхав до Роздільнянського району в с. Єгорівка з метою прийняття на себе всіх функцій по управлінню зазначеним кафе. Проте, не зважаючи на вимушений переїзд, батько постійно приїжджав до своєї родини, здійснював матеріальне забезпечення всієї родини, в тому числі і матері [PERSON], яка не зважаючи на розірвання шлюбних відносин фактично продовжувала свої взаємовідносини з батьком, як чоловік і жінка. До дня смерті [PERSON], він підтримував міцні родинні стосунки зі своїм батьком та був обізнаний фактично про всі його справи. [PERSON] керувала справами кафе «Чайка» та допомагала батьку по роботі, однак вони разом не проживали і не були однією сімю. Коли [PERSON] помер, [PERSON] сама запропонувала гроші на поховання, вона казала, що це гроші з кафе. Тому просив в задовленні позову відмовити, так як вимоги [PERSON] є безпідставними. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] також позов не визнав, просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Суду пояснив, що 14.02.2017 року помер [PERSON], з яким [PERSON] перебувала у шлюбі до 1995 року, а потім проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 20. кв. 147. В період шлюбу у них народилось двоє синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Вони проживали в квартирі її батька - [PERSON], який настояв на тому, що для приватизації її чоловіку потрібно виписатися, а їм розлучитися, що вони і зробили 17.03.1995 року виключно з необхідністю приватизації квартири. Починаючи з 2000 року, а саме після смерті батька чоловіка - [PERSON], який був на той час директором кафе «Чайка», [PERSON], був змушений займатись веденням господарської діяльності зазначеного кафе, тому він переїхав проживати до Роздільнянського району в с. Єгорівка. Проте, не зважаючи на це, їх взаємовідносини, як чоловіка і жінки не змінились, він приїжджав кожні вихідні дні і вони проводили час всією сімєю разом. Окрім того, в 2003 році за ініціативою свого чоловіка [PERSON] покинула роботу з метою допомоги чоловіку в веденні бізнесу. Наголошує на тому, що навіть після розірвання шлюбу [PERSON] зі своїм чоловіком вели фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, тобто фактично продовжували свої сімейні відносини, як чоловік та дружина без повторної реєстрації шлюбу та разом вирішували побутові та фінансові питання. [PERSON] була лише керуючою в кафе «ЧАЙКА», виконувала функції адміністративного управління зазначеним кафе. Тому вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також не визнав позов, просив відмовити в його задоволенні, так як батько вимушений був проживати біля кафе «Чайка» в с. Єгорівка Роздільнянського району, власником якого він був, так як цього вимагала робота. Він туди приїжджав дуже рідко, так як це кафе йому не подобалось, але батько підтримував подружні стосунки з матірю, часто до них приїздив, особливо на свята. Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідачів по справі та їх представників, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлені по справі наступні фактичні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. 14.02.2017 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖД №485012, виданим 14.02.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області., актовий запис №1882.(а.с.8) Згідно свідоцтва [PERSON]Є помер у віці 52 роки, місце смерті його м. Одеса. [PERSON] при житті належало наступне майно: -кафе "Чайка", розташоване на 28 кілометрі автодороги Одеса-Київ на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.08.2005 року, реєстровий номер №1583 на імя [PERSON], що підтверджується копією договору, наявного в матеріалах справи (а.с.3); - автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н [NUMBER], який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВИС №094287, виданого 06.12.2007 року РЕВ - І при УДАІ ГУМВС, оформлений на імя [PERSON], що підтверджується копією реєстраційного свідоцтва (а.с.160); - автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №134514 виданого 20.05.2008 року РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, оформлений на імя [PERSON], що підтверджується копією реєстраційного свідоцтва (а.с.159) [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 1987 року по 17 березня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №018408, виданого на підставі актового запису №246 від 17.03.1995 року. (а.с.136,137) Від шлюбу у них народилося двоє дітей син [PERSON],[INFO], та син [PERSON], [INFO]. (а.с.59,60) [PERSON], а також їх діти зареєстровані по місцю проживання в належній їм на праві власності по праву приватизації квартирі за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру та відмітками про реєстрації в паспортах вказаних осіб. (а.с.139) [PERSON]Є при житті був зареєстрований по місцю проживання за адресою [INFO], що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №227 від 20.02.2017 року. (а.с.7) Даний будинок по вул. Теністій, 6 с. Єгорівка належить на праві власності свідку [PERSON] (а.с.138) ) і даний свідок в суді пояснив, що будинок по вул. Теністій, 6 с. Єгорівка належить йому на праві власності. В даному будинку був зареєстрований [PERSON] за його проханням, так як він займався підприємницькою діяльністю і належне йому кафе «Чайка» знаходилось на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району. Він проживав спочатку на території СТ «Хаджибей-3» біля ринку «Чайка», а потім в побудованих приміщеннях біля кафе «Чайка» і сплачував податки від зайняття підприємницької діяльності в Роздільнянському районі. Тут проходило все його життя, яке він проживав однією сімєю з його жінкою [PERSON] Дійсно [PERSON] займався підприємницькою діяльністю з 1998 року по місцю проживання [INFO], що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.(а.с.8) Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, зареєстрована по місцю проживання згідно паспортних даних в належній їй на праві власності квартирі за адресою [ADDRESS]. (а.с.9) Згідно наданої довідки [PERSON] сільської ради №229 від 21.02.2017 року (а.с.5) та довідки ПО «Хаджибей-3» (а.с.6) [PERSON] проживала разом з [PERSON] на території ПО «Хаджибей-3» , без реєстрації з 2000 року, ділянка №144-145. Аналогічні відомості викладені в довідці [PERSON] сільської ради, виданій 21.02.2017 року, згідно якої [PERSON] проживала без реєстрації однією сімєю разом з [PERSON] в СТ «Хаджибей-3» №144,145 на території [PERSON] сільської ради з 2000 року і до дня смерті [PERSON] , тобто до 14.02.2017 року. В підтвердження цього викладені в довідці факти підтвердила в суді свідок [PERSON] суду пояснила, що саме в будинку на належному їй причалі №144-145 в ПО «Хаджибей 3», з 2000 року проживала [PERSON] разом з [PERSON] однією сімєю як чоловік та жінка. Вона підтвердила в суді, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю як чоловік та жінка і все їх життя проходило в неї на очах, вони бачились щодня. З 1991 року, саме сімями вони познайомились на ринку «Чайка». СТ «Хаджибей 3» розташований навпроти ринку «Чайка», на якому здійснювали спочатку торгівлю [PERSON] та [PERSON] Коли вони познайомились, у них не було спільної власності, вони обоє здійснювали роздрібну торгівлю на ринку, тобто спільне життя починали без коштів та майна. Однак жили дружно, вели спільно всі справи і мали спільний сімейний бюджет. Спочатку вони жили на дачі в батька [PERSON] в цьому ж СТ «Хаджибей-3». Однак потім причал продали, деякий час жили неподалік в с. Бурдiвка. На причалі в неї є будинок, придатний для проживання і з 2000 року там жили [PERSON] та [PERSON]Ю, спали в одній кімнаті, там весь час знаходились їх особисті речі. Їй відомо було, про їх намір купити машину, потім приміщення кафе «Чайка». Їм не вистачало коштів на придбання кафе і вони позичали. Також, коли вони купили приміщення кафе «Чайка», вони в літній період проживали в прибудованих кімнатах до кафе «Чайка». В 2000 році вони хотіли побратись, купили обручки, але у [PERSON] помер батько. На похоронах батька [PERSON] була з [PERSON], інших членів родини на похованні не було, батько [PERSON] помер в 2001 році на Новий рік. Знала, що [PERSON] був одружений, але його першу дружину ніколи не бачила, вперше побачила її на похороні..Це була звична сімя. Син [PERSON] [PERSON] приїздив в кафе «Чайка» лише щоб відпочити та взяти продукти. Старшого сина [PERSON] ніколи не бачила. Вона була в гостях у [PERSON] та [PERSON] не тільки, коли вони жили у неї на дачі, але і на квартирі [PERSON] на Французькому бульварі. [PERSON] та [PERSON] спільно займались підприємницькою діяльністю, в них були спільні гроші, спільні плани на життя. Всі справи вони вели спільно, в тому числі придбавали нерухомість та транспорт разом. Похованням [PERSON] займалась [PERSON] Факт проживання [PERSON] та [PERSON]Є однією сімєю як чоловіка та жінка з 1995 року по день смерті [PERSON] підтвердив в суді свідок [PERSON], який суду пояснив, що саме з 1995 року знайомий з сімєю [PERSON] та [PERSON] Він знав їх як сімейну пару, вони товаришував з [PERSON] та [PERSON], разом сімями проводили вільний час, разом розпочинали торгівлю на ринку «Чайка». У них житло було в м.Одеса, тому вони жили спочатку на батьківському причалі, а потім у їх знайомої [PERSON] на дачі в СТ «Хаджибей-3». Дійсно в 2000 році [PERSON] та [PERSON] мали намір одружитися, однак це не відбулося, так як в цьому році помер батько [PERSON]. Деякий час [PERSON] та [PERSON] проживали в вагончику біля кафе «Чайка», а потім побудували рядом помешкання, під час будівництва [PERSON] готувала для будівельників та кормила їх. Кафе «Чайка» [PERSON] придбав на торгах, куди він їздив разом з [PERSON] Похованням [PERSON] та поминальними обідами займалась та організовувала [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом [PERSON] по квартирі на Французькому бульварі м. Одеса і підтвердив факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю з 1994 року, так як в цей час вони познайомились та стали дружити сімями. У них є багато сумісних фотографій, так як вони часто ходили один до одного в гості та разом святкували різні свята. В 2000 році [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль марки Тойота Камрі, а потім разом купили автомобіль джип Тойота. [PERSON] наприкінці 2000 року зробив [PERSON] пропозицію вийти за нього заміж, подарував їй обручку, але у нього помер батько, та весілля відклалось. Він був на похоронах батьків [PERSON], однак зауважив, що його синів не бачив, перший раз побачив синів та першу дружину на похороні у [PERSON] Підтвердив в суді, що в останній день свого життя [PERSON] як раз був в квартирі на Французькому бульварі, де йому стало недобре. Підтвердив, що саме з квартири [PERSON] швидка забрала [PERSON] Він не міг сам вийти, а тому його з квартири [PERSON] виносили будівельники, які робили у нього ремонт. [PERSON] весь час до останніх хвилини життя була біля нього, здійснила його поховання за власні кошти, а також він позичав їй частину грошів на поховання. Реанімацією та похованням [PERSON] також повністю займалась [PERSON] Аналогічні покази в суді дали свідок [PERSON], яка в судовому засіданні суду пояснила, що вона є дружиною [PERSON] та сусідкою [PERSON] [PERSON] знає з 1980 року, з [PERSON] познайомилась в 1990 році, коли [PERSON] почала разом з ним проживати. Підтвердила їх факт спільного поживання з 1990 року. [PERSON] дуже любив [PERSON], вони весь час були разом і були дуже дружні. Разом жили на причалі біля ринку «Чайка», спільно вели всі свої ділові справи, підприємницьку діяльність. В 2000 році хотіли одружитися. [PERSON] та [PERSON] починали разом займатись підприємницькою діяльністю, спочатку це була роздрібна торгівля, всі кошти вони вкладали в сумісний бізнес, а потім вони купили кафе «Чайка». Вони все робили разом, разом заробляли кошти, разом робили ремонт в квартирі [PERSON] на Французькому бульварі, разом купували автомобілі. 13.02.2017 року їй подзвонила [PERSON]Ю зі своєї квартири та сказала, що [PERSON] погано. Вона викликала [PERSON], який був водієм у [PERSON], він і завіз його до лікарні. Своїм синам [PERSON] телефонувати заборонив, просив їх берегти [PERSON]. Також повідомила, що [PERSON] та [PERSON] проживали спочатку на причалі у їх знайомої в товаристві «Хаджибей-3», вони до них туди на вихідні приїздили в гості. Коли у [PERSON] померла бабуся, деякий час жили в квартирі на Французькому бульварі. Останнім часом [PERSON] та [PERSON] в літній час проживали в приміщеннях кафе «Чайка», які обладнали під житлові. Про те, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали та вели спільно підприємницьку діяльність з 1993 року підтвердив в суді свідок [PERSON], який пояснив, що він є власником кафе «Місто зустрічі», яке розташоване біля кафе «Чайка». Знайомий з [PERSON] та [PERSON] з 1993 року, він зі своєю дружиною, а [PERSON] з [PERSON] розпочинали свій бізнес з роздрібної торгівлі на ринку «Чайка». Він завжди вважав їх родиною. Вони часто спілкувались та вирішували питання повязані з підприємницькою діяльністю. Проживали [PERSON] та [PERSON] біля кафе, а раніше на причалах СТ «Хаджибей-3». Дітей [PERSON] ніколи не бачив не знав їх, про те що у [PERSON] була інша дружина також не знав. Інших жінок біля [PERSON] окрім [PERSON], за час їх знайомства не бачив, а зустрічався з ними майже щодня. Підтвердив, що це була сімя, всі виробничі питання вирішував як з [PERSON], так як і з [PERSON] Також свідок [PERSON] підтвердив в суді факт проживання однією сімє [PERSON] та [PERSON] з 1995 року, так як саме з цього часу він з ними познайомився і після цього підтримував стосунки до самої смерті [PERSON] [PERSON] був зареєстрований в його будинку, він приїздив з [PERSON] в гості до його сімї, залишалися іноді ночувати, спали вони в одній кімнаті, ставились один до одного як чоловік та жінка. Йому відомо, що [PERSON] була знайома із батьком [PERSON] та йо сестрами. Вони разом вели підприємницьку діяльність, в них були спільні кошти, коли його будівельна бригада виконувала роботи в кафе «Чайка», то з ними розраховувались або [PERSON], або [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він добре знав [PERSON] та [PERSON] і підтвердив, що це була одна сімя з часу коли він з ними познайомився, а саме з 1997 року. Він працював на будівництві приміщень на ринку «Чайка». За роботу з ними розраховувались як [PERSON] так і [PERSON] Потім він пішов навчатися, став депутатом [PERSON] сільської ради. Часто звертався до [PERSON] за матеріальною допомогою з метою фінансування розвитку спорту в селі. Якщо він не міг знайти [PERSON], він телефонував [PERSON], та вона вирішувала необхідні фінансові питання. Також по справі був допитаний свідок [PERSON] пояснив, що він з 2014 року фактично був водієм [PERSON], до цього працював в кафе «Чайка» з 2007 року. Спочатку був офіціантом, потім комірником, потім водієм [PERSON] Всі свята вони проводили разом, так як [PERSON] дуже любив свій колектив. [PERSON] та [PERSON] окрім кафе «Чайка», проживали в квартирі [PERSON] на Французькому бульварі, в якій за пів року до смерті [PERSON] робили разом ремонт. Коли [PERSON] стало погано, він зателефонував йому та попросив про допомогу, коли він помер першому повідомили йому. Також в суді свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1988 року він працював Головою правління Одеської облспоживспілки і йому відомо обставини придбання [PERSON] кафе «Чайка», так як саме як рибкооп було власником цього кафе. Кафе «Чайка» [PERSON] придбав на аукціоні, до цього він та його жінка [PERSON] були пайщиками облспоживспілки. На торги [PERSON] приїхав разом з [PERSON], вони разом розраховувались в касі. [PERSON] разом з [PERSON] придбавали та будували кафе за спільні кошти. Покази даних свідків узгоджується та підтверджуються спільними фотографіями сімейного життя [PERSON] та [PERSON], які надані до матеріалів справи у виді фототаблиць (а.с.92-126), які датовані періодом з 1990 року по 2017 рік. На цих знімках зображені [PERSON] та [PERSON] в різні періоди свого життя, починаючи з молодих літ, знайомства в 1990 роках та в більш зрілому віці. Дані фотознімки надавались для огляду допитаним по справі свідкам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтверджували, що їх зображення також є на даних знімках в різний період їх життя, коли вони як правило зустрічались сімейним колом заради різних подій в їх житті в будинку на причалі свідка [PERSON], в квартирі на Французькому бульварі [PERSON] та в квартирі на Французькому бульварі м. Одеса свідків [PERSON] та [PERSON], в кафе «Чайка». Між тим в матеріалах справи також міститься довідка, надана відповідачем по справі [PERSON], колишньою дружиною [PERSON] , видана ТОВ ЖЕП «Суворовський» №383 про те, що [PERSON] проживав в [INFO], яка належить його колишній дружині та його дітям, без реєстрації. Довідка видана на підставі акту сусідів від 10.07.2017 року. (а.с.140) Також в підтвердження того, що померлий підтримував подружні стосунки з колишньою дружиною, піклувався про неї та дітей, суду надано квитанції та чеки на придбання [PERSON] вікон та доставкою на адресу [ADDRESS], а також побутової техніки для вказаної сімї (а.с.211, 212,213), яка також придбана була [PERSON] з доставкою на вказану адресу проживання його сімї. Суд, заслухавши пояснення сторін, давши оцінку доказів, наданих учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, прийшов до наступних висновків. Досліджуючи питання щодо встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу суд виходить з наступного. Враховуючи, те що правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживали однією сім"єю без укладення шлюбу в оргнах РАГСУ, в різні періоди регулювались законодавством в Україні по різному, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні особливості. Так в період до 01.01.2004 року шлюбні та сімейні відносини в Україні регулювались Кодексом про шлюб та сімю України, затвердженим законом Української РСР від 220.06.1969 року №2006 (далі- КпШС України). Відповідно до ст.6,13 КпШС України правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснювалось тільки державою. В цей період визнавався тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Права і обовязки подружжя породжував лише шлюб, укладений в державних органах РАГС. Час виникнення прав та обовязків подружжя визначався моментом реєстрації шлюбу в органах РАГС. Також відповідно до розяснень, викладених в п.п.2,12 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», справи про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо останні виникли до 08 липня 1944 року і один із подружжя помер, розглядались судами в окремому провадженні. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягали. У звязку з прийняттям нового Cімейного кодексу України від 11.10.2002 року №12947, що набрав чинності з 01.01.2004 року, його стаття 36 встановлює, що шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя, а в ч.1.2 ст.21 СК України підкреслюється, що проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу, зареєстрованого у державному органі реєстрації актів цивільного стану, не є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Однак відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, у звязку з прийняттям нового СК України у питаннях виникнення права сумісної власності виникла потреба у встановленні факту проживання однією сімєю. З 01.09.2005 року набрав чинності ЦПК України №1618 в редакції від 18.03.2004 року, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суди одержали можливість розглядати справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Отже з вищенаведеного випливає, що суд має право вирішувати питання про те, чи мав місце факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу, і цей факт має юридичне значення щодо поділу майна, придбаного в період проживання чоловіка те жінки без реєстрації шлюбу в період часу, починаючи з 01.01.2004 року, коли набрав чинності новий СК України до моменту смерті [PERSON] Також при вирішення даного питання суд враховує п.20 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 20.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають в іншому шлюбі між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Так позивач доводила в суді, що проживала з [PERSON] сумісно однією сімєю з 1990 року, просила в судовому рішення фактично закріпити факт спільного проживання з 2000 року без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка. Доводила в суді, що це було майже 25 років усталених подружніх відносин. По перше судом встановлено, що маючи різні зареєстровані місця проживання, [PERSON] та [PERSON] фактично все своє життя проживали без реєстрації поблизу місця зайняття ними підприємницькою діяльністю кафе «Чайка», яке розташоване на 28 км а/д Київ Одеса біля Хаджибейського лиману. З 2000 року це був будинок [PERSON], розташований в СТ «Хаджибей-3» та приміщення кафе «Чайка», переобладнані в житлові, і даний факт підтверджений наданими суду довідками СТ «Хаджибей-3» та довідкою [PERSON] сільської ради. В підтвердження даного факту були допитані по справі свідки з боку позивача, які знали [PERSON] та [PERSON] з 1990-1995 років, проживали з ними своє життя, бачилися майже щодня в силу здійснення підприємницької діяльності в місці розташування кафе «Чайка», де фактично своє життя проживав [PERSON], так і в силу усталених добросусідських відносин по місцю находження квартири [PERSON] в м. Одеса. Допитані по справі свідки не є родичами позивачки, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, вони не перебувають в підпорядкованій залежності від [PERSON] Суд визнає дані покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки після заслуховування свідчень цих людей в суді, суд переконаний, що саме ці люди обізнані і достовірно їм відомо, що [PERSON] та [PERSON] були сімєю, спільно проживали, між ними було почуття любові, поваги та взаємні обовязки. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. І такими належними та допустимими доказами по справі суд також визнає фотознімки із життя позивачки та [PERSON], надані позивачкою в фототаблицях, на яких відображені епізоди із спільного життя цих людей. Фотознімки, надані суду, мають добру якість, датовані періодом 1990-2016 роки, на них присутні як позивачка з [PERSON], так і свідки по справі як в молодому віці, так я в більш зрілому віці. Свою присутність на знімках свідки підтвердили, як і щоразу детально описували події, які на них відображені і які обєднували їх сімї за одним столом, в різних місцях відпочинку. При цьому суд вважає, що не підтверджені дослідженими по справі доказами факти стосовно проживання без реєстрації [PERSON] за адресою проживання його колишньої сімї [ADDRESS] . Надана в довідці інформація не підтверджена актом сусідів, який начебто був підставою для її складання, представник відповідача повідомив суд, що такий акт у них відсутній. Надані ж по справі інші докази звяку [PERSON] з колишньою сімєю, як то квитанції та чеки на придбання майна з доставкою за адресою проживання його колишньої сімї, дійсно підтверджують, що [PERSON] не втрачав саме зв'язок з дітьми від першого шлюбу, так як [PERSON] не могла мати дітей, а також піклувався про них. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що [PERSON] та померлий [PERSON] дійсно проживали разом однією сімєю, починаючи з 1990 років і достовірно підтверджено період їх проживання з 2000 року. Однак суд приймає до уваги законодавство, яке регулює порядок встановлення таких фактів, їх юридичне значення, і виходячи з вимог вищенаведених норм закону, вважає встановленим в судовому порядку факт проживання однією сімєю [PERSON]Є та [PERSON] саме з 01.01.2004 року, а саме з дати прийняття Сімейного кодексу України, та по день смерті [PERSON], тобто по 14.02.2017 року. Також позивачка просить визнати спільною сумісною власністю майно, яке було придбане нею та [PERSON] за спільно зароблені кошти в період проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст.74 СК України на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 СК України. Глава 8 СК України так регулює правовий режим майна подружжя. З вимог ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При прийнятті рішення по даній справі суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року № 6-38цс15, згідно якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Також по даній справі суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-148цс12, відповідно до якої суд вказав, що за ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Аналіз же ст. 21,60 та 74 СК України дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що оформлене на [PERSON] нерухоме майно кафе «Чайка» та транспортні засоби придбані в період проживання однією сімєю з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з 01.01.2004 року і тому на дані правовідносини поширюються дія статті 74 СК України, яка дає право визнавати спільною сумісною власністю вказаних осіб придбане в цей період майно. Заявлене позивачкою до поділу нерухоме майно кафе «Чайка», розташоване на 28 кілометрі автодороги Одеса-Київ на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, придбане в період спільного проживання з [PERSON] 02.08.2005 року, автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВИС №094287 придбаний 06.12.2007 року, автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №134514 придбаний 20.05.2008 року , тобто в період їх спільного проживання з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. При цьому суд приймає до уваги наступні обставини, що після смерті [PERSON] правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а також документи на транспортні засоби, які є предметом поділу по даній справі, знаходяться у [PERSON] і дають зокрема їй право керування ними, таким чином, дані обставини достовірно свідчать про те, що кафе «Чайка» та транспортні засоби були придбані [PERSON] та [PERSON] у спільну власність, так як саме [PERSON] мала право розпоряджатися цим майном, правовстановлюючими документами на це майно при житті та після смерті [PERSON]Є, а не будь-які інші члени сімї, в тому числі спадкоємці. Також в ході слухання по справі судом достовірно встановлено, і протилежна сторона по справі не заперечувала, що поховання [PERSON], а також поминальні обіди та обряди після його смерті буди профінансовані саме [PERSON], так як пояснили відповідачі у останньої були кошти від здійснення підприємницької діяльності [PERSON], а з огляду на те, що судом встановлено, що вказані особи були саме сімєю, то дані обставини свідчать про те, що у [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет та вони вели спільне господарство, що також в суді підтвердили допитані по справі свідки. Факт участі позивачки у придбанні майна, оформленого на [PERSON], особистою працею шляхом прийняття участі у веденні [PERSON] та [PERSON] підприємницької діяльності в кафе «Чайка» в суді підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і дані покази свідків ніким не спростовані, а повністю узгоджуються з запереченнями, наданими відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] , які вказали в письмових запереченнях, що [PERSON] являлась керуючою справами кафе «Чайка», тобто допомагала [PERSON] здійснювати управління всіма справами, повязаними з діяльністю кафе «Чайка» і зокрема, виконувала функції адміністративного управління зазначеним кафе. З огляду на встановлений судом факт проживання вказаних осіб однією сімєю, суд вважає, що мало місце участь особистою працею у створенні спільного майна та отримання спільних коштів особисто [PERSON], так як саме по справі встановлено, що це не були ділові стосунки, а відносини, яким були притаманні ознаки шлюбно-сімейних відносин. Також суд вважає, що по справі достовірно доведено, що вказані особи при житті [PERSON] вели спільні витрати належних їм коштів, так із показів свідка [PERSON] встановлено, що саме [PERSON] та [PERSON] приймали участь у аукціоні з продажу районним риболовецьким споживчим товариством Одеський райрибкооп кафе «Чайка». Даний свідок підтвердив, що гроші за кафе в касу підприємства вносили вони разом, до цього обоє були пайщиками в райрибкоопі. Придбане [PERSON] кафе «Чайка» та спірні транспортні засоби зареєстровано на праві власності\~\~за померлим. Об'єктивні та переконливі докази придбання належних померлому автомобілів та приміщення кафе за рахунок спільних коштів з третіми особами, зокрема документальні підтвердження внесення третіми особами власних коштів на банківські рахунки [PERSON], у матеріалах справи відсутні. Тому суд обґрунтовано приходить до висновку, що заявлене позивачкою до поділу спірне майно - кафе "Чайка", розташоване на 28 км автодороги Одеса-Київ на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] є спільною сумісною власністю позивачки та померлого [PERSON] і за нею належить визнати право власності на вказане майно. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 5311,00 грн. На підставі ст. 24, 26 Кодексу УРСР про шлюб та сім"ю, ст. 60, 69, 70 , 74 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial