Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі - АТ«УНІВЕРСАЛ БАНК») звернулося до суду з позовом, вказуючи, що в жовтні 2017 року АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 21.02.2018 року [PERSON] звернулася до позивача та з метою отримання банківських послуг, підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 21.02.2018 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір надання банківських послуг (далі - договір). Підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Також, відповідачка на підставі п. 5.11. Розділу II Умов зобов`язалася щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала. Станом на 01.04.2019 року у відповідачки прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором стягнуто понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 01.04.2019 року направив повідомлення "пуш" про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідачка на контакт не виходила та не вчиняла жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 кредит 29.07.2019 року став у формі «на вимогу». Станом на 23.03.2020 р. за відповідачкою наявна заборгованість на загальну суму 11747,10 грн., у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 4506,70 грн., заборгованість за пенею та комісією 7240,40 грн., які позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь АТ "Універсал Банк", а також судові витрати. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. В судове засідання представник позивача Мєшнік К.І. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 32) Відповідачка в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 43, 52) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, факт укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору підтверджується копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 21.02.2018 року, згідно з яким відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердила, що ознайомилася та отримала у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, зобов`язалася виконувати умови договору та погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. (а.с.7) На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов цього договору між сторонами, позивачем також надано витяг з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» (а.с. 8-19) та додаток 8.1 «Тарифи» до Умов випуску та користування платіжними картками (а.с. 20-22). На підтвердження розміру заборгованості відповідачки [PERSON] позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.02.2018 року, станом на 23.03.2020 р., відповідно до якого розмір заборгованості склав 11747,10 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 4506,70 грн. заборгованість за пенею та комісією - 7240 грн. 40 коп. (а.с.6). Відповідно до копії Статуту від 20 грудня 2018 року, копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 грудня 2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство "УНІВЕРСАЛ БАНК". Акціонерне товариство "УНІВЕРСАЛ БАНК" є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства "УНІВЕРСАЛ БАНК". (а.с. 28, 29-30) Згідно платіжного доручення від 07.08.2020 р., позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн. (а.с. 1). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 21.02.2018 року звернулася до позивача та з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 21.02.2018 року, якою визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір надання банківських послуг (далі - Договір), підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, позивач АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідачка свої зобов`язання виконувала неналежним чином, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), чим істотно порушила його умови, і внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, розмір якої по тілу кредиту станом на 23.03.2020 р. становить 4506,70 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, а позов задоволенню в цій частині. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідачки також заборгованість за пенею та комісією в розмірі 7240,00 грн.. Однак, відповідно до абзацу 3 ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Зазначеним законом встановлено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд дійшов висновку, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" оскільки банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. Дані висновки також викладені у постанові Верховного Суду України по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за комісією. До того ж, згідно наданого позивачем розрахунку, борг за пенею та комісією зазначені в одній графі, однак ці платежі не є тотожними і мають різну правову природу, а їх розмежування на підставі поданих позивачем доказів неможливо. Крім того, у заяві позичальника від 21.02.2018 року не зазначено про відповідальність останньої у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та не визначено її розмір, тому у задоволенні заявлених вимог щодо стягнення пені також слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 626, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial