Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 квітня 2020 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» з 23.07.1988 року по 07.02.1997 року та з 18.07.2008 року по 30.05.2014 року, працював гірничим робітником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті та гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, гірничим монтажником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, помічником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті, звільнений був на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я. Також перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське» з 23.11.1998 року по 01.07.2008 року, працював гірничим монтажником підземним з повним робочим днем в шахті 4 та 5 розряду. 04.11.2014 року був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, згідно якому йому встановлені професійні захворювання: хронічна радикулопатія S1 в стадії затихаючого загострення з больовим синдромом, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання було встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, в тому числі ПАТ «ШУ «Покровське» та ВП «Шахта «Стаханова», вплив шкідливих факторів - пил, шум, фізичне навантаження, робоча поза. Згідно довідці МСЕК йому 24.11.2014 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням безстроково, 55 % втрати професійної працездатності . Він тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 45000 грн. з ПрАТ «ШУ «Покровське» та 38000 грн. з ДП «Мирноградвугілля», просить стягнути її з відповідачів в зазначеному розмірі. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. 06 квітня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 07 квітня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07 травня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», в якому він зазначив, що позивач захворів професійним захворюванням під час роботи у другого відповідача на ДП «Мирноградвугілля», про що свідчать дані у його трудовій книжці. Доказів того, що професійне захворювання у позивача виникло під час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське» позивач не надав, а тому підстав для стягнення моральної шкоди з ПрАТ «ШУ «Покровське» немає. Право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня первинного встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17), тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ШУ «Покровське» в повному обсязі. 07 травня 2020 року представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно пунктів 16,17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.11.2014 року шкідливі умови праці виявлені при роботі на ПАТ «ШУ «Покровське», таким чином, покладати вину на ДП «Мирноградвугілля» немає підстав. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги до ДП «Мирноградвугілля» підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги до ПрАТ «ШУ «Покровське» задоволенню не підлягають за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» (ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля») з 23.07.1988 року по 07.02.1997 року та з 18.07.2008 року по 30.05.2014 року, працював гірничим робітником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, гірничим монтажником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, помічником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті, звільнений був на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я. Також позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське» з 23.11.1998 року по 01.07.2008 року, працював гірничим монтажником підземним з повним робочим днем в шахті 4 та 5 розряду (а.с. 8-10). 04.11.2014 року ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, згідно якому йому встановлені професійні захворювання позивача: хронічна радикулопатія S1 в стадії затихаючого загострення з больовим синдромом, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (а.с. 13-19) Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання було встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, в тому числі ПАТ «ШУ «Покровське» та ВП «Шахта «Стаханова», вплив шкідливих факторів - пил, шум, фізичне навантаження, робоча поза. Згідно довідці МСЕК позивачу 24.11.2014 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням безстроково, 55 % втрати професійної працездатності ,потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 11-12). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 24.11.2014 року позивачу було встановлено 55% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково (а.с.11-12). В зв`язку цим позивач 06.04.2020 року звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 55% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і зараз (а.с. 20-27). Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Вирішуючи питання щодо належного відповідача за позовом [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я в зв`язку з професійним захворюванням, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що останнім місцем роботи позивача [PERSON] було ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», на теперішній час це - відповідач ДП «Мирноградвугілля», саме ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» було складено 04 листопада 2014 року акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, який був затверджений Головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська, Димитров, Красноармійського району (а.с. 13-19). Згідно п. 17 Акту за формою П-4 зазначені причини професійного захворювання, в тому числі: При роботі [PERSON] в ВП «Шахта «Стаханова» в якості гірничого майстра підземного запиленість повітря робочої зони 41,54 мг/3 при ГДК 10 мг/м3 в продовж 20% робочої зміни, в якості заступника начальника дільниці та помічника начальника дільниця запиленість повітря робочої зони сягала 13.: мг/м3 при ГДК 10 мг/м3 впродовж 30% робочої зміни. Також згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 8 квітня 2014 року № 14/530 зазначено місце роботи і ряд занять [PERSON] - ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», ГРОВ (1983-1992 р.р.), гірничий майстер ( 1992-1997 р.р.), гірничи1й монтажник (1998-2009 р.р.), заступник начальника дільниці, в.о. начальника дільниці, помічник начальника дільниці, працює по теперішній час, стаж роботи в шкідливих у4мовах праці 27 років (а.с. 28). Тому саме ДП «Мирноградвугілля», яке є правонастуником ДП «Красноармійськвугілля», є належним відповідачем за зазначеним позовом, а в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ШУ «Покровське» необхідно відмовити. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 55 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП «Мирноградвугілля» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 38000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved