Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Вінницька міська рада звернулася в суд з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що виконавчим органом Вінницької міської ради здійснено перевірку дотримання вимог законодавства при використанні земель міста Вінниці, зокрема, земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, біля буд. 19. Так, за результатами перевірки було встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла без правовстановлюючих документів земельну ділянку територіальної громади міста площею 0,0004 га шляхом встановлення металевого паркану без відповідних дозвільних документів, що є порушенням ст..ст. 125, 126 ЗК України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач зазначає, що він не надавав відповідачу дозвільних документів щодо встановлення металевого паркану за вищевказаною адресою. Реєстрація права власності чи права користування даної земельної ділянки також не здійснювалась. В звязку з цим, виконавчим органом Вінницької міської ради [PERSON] було направлено попередження щодо негайного звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки територіальної громади міста площею 0,0004га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, біля буд. 19 шляхом перенесення металевого паркану та приведенням земельної ділянки у первинний стан. Однак, дане попередження досі не виконане. Оскільки здійснено порушення прав територіальної громади м. Вінниці щодо користування належною їй власністю, тому Вінницька міська рада звернулася до суду з даним позовом та просить звільнити самовільно зайняту земельну ділянку 0,0004 га за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, біля буд. 19, [PERSON] шляхом перенесенням металевого паркану та приведенням земельної ділянки в первинний стан за рахунок відповідача, а також стягнути з відповідача судові витрати. До початку розгляду справи по суті представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в звязку з частковим звільненням самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем, відповідно до якої просить винести рішення про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0001 га за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, біля буд. 19 [PERSON] шляхом перенесення металевого паркану та приведенням ділянки в первинний стан за рахунок відповідача, а також стягнення з відповідача судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги зазначені в заяві про зменшення розміру позовних вимог підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що його довіритель частково переніс паркан. Просив відмовити в задоволенні даного позову. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути:припинення дії, яка порушує права та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З акту обстеження земельної ділянки міста Вінниці № 73/9-03-3 від 25 травня 2016 року, складеного Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради, вбачається, що 25 травня 2016 року о 12.40 год. було проведено обстеження земельної ділянки територіальної громади міста, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, біля буд. 19 та встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла без правовстановлюючих документів земельну ділянку територіальної громади міста площею 0,0001 га та площею 0,0003га шляхом встановлення металевого паркану без відповідних дозвільних документів, що підтверджується результатами тахеометричної зйомки земельної ділянки від 25.05.2016 вих. № 297, проведеної МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» та кадастровим планом. На земельній ділянці площею 0,0001га обєкти нерухомого майна відсутні, дана земельна ділянка використовується для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, огороджена металевим парканом (а.с. 7). Даний факт також підтверджується фотоматеріалами (а.с. 9-10) та кадастровим планом (а.с. 58). Згідно кадастрового плану земельної ділянки біля самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею 0,0004 га розташована земельна ділянка (кадастровий № 0510100000:01:036:0190) площею 0,0476 га, за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, 19, що знаходиться у приватній власності [PERSON] Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також з матеріалів справи вбачається, що 27.05.2016 року відповідачу [PERSON] було надіслано попередження про усунення порушення земельного законодавства, шляхом негайного звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки територіальної громади міста площею 0,0004га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, біля буд. 19, шляхом перенесення металевого паркану та приведення земельної ділянки в первинний стан (а.с. 10). Факт направлення даного попередження підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було отримане відповідачем (а.с. 11). Проте дане попередження було залишено [PERSON] без виконання. Однак, відповідно до кадастрового плану на земельну ділянку, виготовленого втретє в січні 2017 року МКП "ВМЦМіА", суд вбачає, що відповідач частково звільнив самовільно зайняту земельну ділянку, в зв?язку з чим відповідач на даний час самовільно зайняв земельну ділянку територіальної громади площею 0,0001 га (а.с. 58). Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.. 14 Основного Закону). Статтею 12 ЗК України передбачено, що право розпоряджатись землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень міської ради. Суб'єктами права власності на землю є: територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності (ст. 80 ЗК України). Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно п. 3 ст. 125 ЗК України, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Стаття 116 ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вінницькою міською радою та її виконавчими органами, дозвільних документів щодо встановлення металевого паркану за адресою: м. Вінниця, вул. Лисенка, біля буд. 19, відповідачу [PERSON] не надавались. Даний факт також був підтверджений в судовому засіданні поясненнями представника відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що земельна ділянка самовільно зайнята та використовується відповідачем без правовстановлюючих документів та їх державної реєстрації. Отже, [PERSON] використовує земельну ділянку територіальної громади м. Вінниці без відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування та за відсутності чинного правочину про користування земельною ділянкою, що в силу положень статей 211, 212 Земельного кодексу України є підставою для зобов'язання останнього усунути порушення норм земельного законодавства шляхом приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом перенесення паркану. За змістом ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Отже, земельна ділянка, на якій встановлено металевий паркан, підлягає звільненню та приведенню у придатний для використання стан за рахунок [PERSON] Первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст. 60 вищевказаного Закону). Відповідно до повноважень міських рад у галузі регулювання земельних відносин, міській раді як власнику землі, належить право розпорядження земельними ділянками, передача їх у власність громадян і юридичних осіб, надання в користування, вилучення та викупу для суспільних потреб міста, припинення права користування й прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок. Отже, оскільки рішенням Вінницької міської ради спірна земельна ділянка у власність або користування відповідачу не надавалась, договір щодо користування даною земельною ділянкою на умовах оренди з нею не укладалася, відповідач користується самовільно зайнятою земельною ділянкою біля будинку № 19 по вул. Лисенка в м. Вінниці, яка належить територіальній громаді м. Вінниці, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та перенесення металевого паркану є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved