Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним вище позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Посилались на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Власником [ADDRESS] цього ж будинку є відповідач. Рішенням Чернівецької міської ради №1127 від 06.03.2014 року власникам будинку [ADDRESS] було надано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,10 га, на якій розташовано їх будинок. В подальшому, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.01.2016 року було визначено частки співвласників у земельній ділянці, а саме частка позивачів становить 54/100, а частка відповідача - 46/100. Однак у них із відповідачами виникають суперечності з приводу порядку користування земельною ділянкою. На їх неодноразові прохання щодо розробки та погодження проекту розподілу земельної ділянки з врахуванням часток співвласників, відповідач відмовляється, що унеможливлює вирішення спору у добровільному порядку. Просили встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,10 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована по [ADDRESS], відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження №170 від 23.02.2017 року, а саме: виділити в користування позивачів земельну ділянку, площею 0,0495 (згідно висновку [ADDRESS]); у користування відповідача виділити земельні ділянки, площею 0,0086 га та 0, 0336 га (згідно висновку ділянки [ADDRESS]). Також просили виділити у їх спільне користування земельну ділянку, площею 0,0083 га, дозволивши сторонам прохід (проїзд) на подвір'я до житлового будинку літ.А, сараїв літ.Б, Д, літньої кухні літ.Г, вбиралень літ.В, Е, спільно користуватись криницею літ.К, воротами та хвірткою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Суду пояснила, що у їх спільному володінні перебуває земельна ділянка, площею 0,10 га, що розташована по [ADDRESS]. Вони не можуть дійти згоди з відповідачем щодо порядку користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим між ними постійно виникають конфліктні ситуації. Просила позов задовольнити. Представник позивачів також позов підтримав. Пояснив суду, що більш доцільним є перший варіант розподілу земельної ділянки, наведений у висновку експертного дослідження. Так, у другому варіанті, запропонованому експертом, у користування позивачів пропонується виділити частину земельної ділянки, що розташована позаду квартири відповідача, а тому фактично позивачі не будуть мати можливості нею користуватись. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що не погоджується із варіантами розподілу земельної ділянки, наведеними у висновку експертного дослідження. При цьому вона не бажає звернутись до суду з клопотанням про призначення по справі судової експертизи. У разі прийняття судом рішення про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою наполягає на другому варіанті розподілу земельної ділянки. Представник відповідача позов не визнав. Суду пояснив, що дана земельна ділянка перебувала у спільному користуванні співвласників, а тому на ній наявні насаджені батьком відповідача дерева. З клопотанням про призначення по справі судової експертизи представник до суду звернутись не бажає. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Зазначена обставина встановлена судом на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.10.1997 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.04.2003 року (а.с.9-10). Відповідачу [PERSON] належить на праві власності [ADDRESS] у зазначеному будинку. Частки сторін у будинковолодінні становлять відповідно 54/100 ідеальних частин - [ADDRESS] та 46/100 ідеальних частин - [ADDRESS]. Зазначені обставини були встановлені рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.01.2016 року, а тому суд на підставі ст. 61 ЦПК України визнає їх такими, що не доказуються. (а.с.19-20). В подальшому, рішенням Чернівецької міської ради №1127 від 06.03.2014 року було безоплатно передано у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] (а.с.12). На підставі зазначеного рішення 01.04.2014 року сторонам у справі було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.13). Частки співвласників у праві спільної власності на спірну земельну ділянку були визначені рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.11.2015 року. Проте, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.01.2016 року було частково змінено рішення суду першої інстанції, а саме в частині визначення розміру часток сторін та із спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: м. Чернівці, 1-й провулок Пархоменка, визначено наступні частки: 46/100 за [PERSON] та 54/100 за позивачами, право спільної сумісної власності сторін на вказану земельну ділянку припинено (а.с.19-20). Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Безпосередньо порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності врегульовано статтею 88 ЗК України. Так, частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ч.4 ст.88 ЗК України). Проаналізувавши наведені вище положення закону, суд зауважує, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Тому при застосуванні статті 88 ЗК України, суд повинен з'ясувати чи було досягнуто між співвласниками угоди про порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній власності, а також чи відповідає такий порядок користування земельною ділянкою розмірам часток співвласників у праві власності. Як було встановлено судом, частки позивачів та відповідача у праві спільної часткової власності на будинковолодіння та земельну ділянку становлять відповідно 54/100 часток та 46/100 часток. Між сторонами не було досягнуто угоди про порядок користування земельною ділянкою, внаслідок чого між ними постійно виникають конфліктні ситуації з приводу здійснення будь-яких робіт на земельній ділянці. Зазначену обставину відповідач у судовому засіданні не заперечувала та вказувала на те, що потрібно визначити порядок користування земельною ділянкою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні висновку експертного земельно-технічного дослідження №170 від 23.02.2017 року, судовим експертом було запропоновано два можливі варіанти проекту розподілу земельної ділянки, площею 0,1000 га, що розташована по 1-му провул.Пархоменка м.Чернівці з урахуванням розміру часток співвласників у праві власності (а.с.22-28). Обидва запропоновані варіанти розподілу передбачають, що частка позивачів у спільному майні становить 0,0495 га, що відповідає 54/100, а частка відповідачки становить 0,0422 га, що відповідає належній їй частці у майні у розмірі 46/100. При цьому у спільному користуванні сторін залишається земельна ділянка, площею 0,0083 га. На вказаній земельній ділянці розміщені господарські споруди, зокрема: колодязь та в'їзні ворота з хвірткою. Частина земельної ділянки, яку пропонується виділити у користування відповідача [PERSON] в обох запропонованих варіантах є роздільною та складається з двох самостійних земельних ділянок, які розподіляє земельна ділянка, що залишається у спільному користуванні сторін. Розглядаючи можливість та доцільність визначення порядку користування спірною земельною ділянкою за кожним із запропонованих варіантів, суд зауважує наступне. Так, із запропонованого другого варіанту розподілу земельної ділянки видно, що розташування ділянок, які пропонується виділити у користування як позивачам, так і відповідачу, у цілому не змінюється. Однак, при цьому основна частина земельної ділянки, яку пропонується виділити у користування позивачів, незначно звужується. Одночасно позивачам додатково пропонується виділити у користування незначну частину земельної ділянки, яка розташована позаду [ADDRESS], що перебуває у власності відповідача [PERSON] Проаналізувавши наведений вище варіант розподілу земельної ділянки, суд відхиляє його з огляду на необхідність нормального обслуговування частини будинку, яка перебуває у власності [PERSON] та вважає за доцільне залишити у користуванні саме відповідача частини земельної ділянки, що знаходиться позаду її квартири. Така доцільність зумовлена, зокрема, потребою здійснювати поточний та капітальний ремонт приміщення, дотриманням санітарних правил та правил протипожежної безпеки. Доводи [PERSON] щодо доцільності розподілу земельної ділянки саме за запропонованим другим варіантом розподілу земельної ділянки суд відхиляє з наведених вище підстав. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження факту наявності дерев відповідача на земельній ділянці, яку пропонується виділити у користування позивачів, суду надано не було. Будь-яких доказів на підтвердження можливості здійснення розподілу спірної земельної ділянки за іншими варіантами розподілу суду також надано не було. При цьому судом було роз'яснено відповідачці [PERSON] та її представнику право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи з приводу спору у справі, на що останні відмовились. На підставі наведеного, а також дослідивши наявний у матеріалах справи висновок №170 від 23.02.2017 року, суд вважає за можливе визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантом першим, наведеним у висновку експерта. При вирішенні даного спору суд також керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини "Буланов та Купчик проти України" (N 7714/06) від 09 грудня 2010 року Судом було зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (див., наприклад, рішення у справі "Кутій проти Хорватії". З урахуванням наведеної практики Європейського суду з прав людини, суд зауважує, що позивачі мають право на вирішення їх спору судом, а тому суд вирішує даний спір на підставі наявних у матеріалах цивільної справи доказів. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved