Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його рідний дядько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS]. Інших спадкоємців, які б претендували на прийняття спадщини, немає. Позивач зазначив, що фактично прийняв спадщину після смерті дядька шляхом вступу в користування та розпорядження спадковим майном та звернувся до Черняхівської нотаріальної контори Житомирської області із заявою про оформлення права на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Державний нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок із тих підстав, що не надано правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування Позивач в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] (довіреність від 06.04.2016, а. с. 17) в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 28.07.2016 (а. с. 48) про розгляд справи без її участі, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяви від 12.04.2016 (а. с. 29) та від 20.05.2016 (а. с. 44) про розгляд справи у відсутності їх представника, зазначив, що позов визнають у повному обсязі. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть від 14.10.2002, а. с. 6). В матеріалах справи відсутні докази того, що спадщина [PERSON] визнавалася відумерлою. Станом на момент смерті [PERSON] чинним був Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК України 1963 року). В матеріалах справи відсутні докази складення [PERSON] за життя заповіту. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється за законом. Позивач є племінником [PERSON], що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 19.02.2016 (а. с. 8, 9), відповідно до яких батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON], а також свідоцтвом про народження позивача, виданим повторно від 18.05.1994 (а. с. 7), згідно з яким батьком позивача є [PERSON], а значить позивач є спадкоємцем другої черги (ст. ст. 530, 551 ЦК України 1963 року). Згідно з довідкою відповідача від 20.05.2016 (а. с. 45) [PERSON] за життя не являвся опікуном та піклувальником, а тому суд приходить до висновку про відсутність усиновлених [PERSON] осіб та не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ч. 1 ст. 529, ст. 532 ЦК України 1963 року. Відомості про інших спадкоємців [PERSON] в матеріалах справи відсутні (лист Відділу РАЦС Черняхівського РУЮ Житомирської області від 10.05.2016, а. с. 32). Після смерті [PERSON] його спадщину фактично прийняв позивач шляхом вступу у володіння будинком (довідка відповідача від 17.03.2016, а. с. 19). В матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини [PERSON] іншими спадкоємцями за законом (лист Черняхівської державної нотаріальної контори від 16.04.2016, а. с. 31, та лист приватного нотаріуса Черняхівського районного нотаріального округу Котенко Л. І. від 11.04.2016, а. с. 30). Даний факт підтверджується також Витягом зі Спадкового реєстру від 01.06.2016 (а. с. 49). Станом на момент смерті [PERSON] спадкоємці першої черги з ним разом не проживали (довідка відповідача від 09.03.2016, а. с. 19 на звороті). З огляду на це суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину, є позивач. Як зазначено позивачем у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] входить, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 47 м2 по [ADDRESS] (далі - будинок). Відповідно до довідки КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 02.03.2016 (а. с. 10), право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок по [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON], на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житловий будинок від 26.09.1991. Однак відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.05.2016 (а. с. 33), відомості щодо власника зазначеного майна відсутні. Крім того, відповідно до архівного витягу рішення № 54 від 25.10.1991, наданого відповідачем від 14.03.2016 (а. с. 13), виконком Черняхівської селищної ради вирішив на праві особистої власності надати [PERSON] цілий житловий будинок по [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розташовано будинок, площею 0,15 га була надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (довідка відповідача від 16.03.2016 а. с. ) та у приватну власність не передавалась. Відповідно до технічного паспорту від 25.02.2016 (а. с. 11, 12) будинок побудовано в 1987 році. Враховуючи, що будинок передано померлому на підставі рішення виконкому Черняхівської селищної ради від 25.10.1991 (а. с 13), відомості про власника зареєстровані в КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, суд приходить до висновку, що будинок на час відкриття спадщини будинок належав [PERSON], а тому будинок входить до складу спадщини [PERSON] Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України від 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на це суд приходить до висновку, що будинок з моменту смерті [PERSON] (13.08.2002) належав позивачу. Враховуючи положення ч. 2 ст. 328, ст. 392 ЦК України, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.03.2016 (а. с. 5), суд приходить до висновку про неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом. Будинок є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право на спадщину є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачем права власності на належний йому житловий будиноку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на належний йому будинок у порядку спадкування за законом після [PERSON] З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. А тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved