Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, який знаходиться в [ADDRESS] за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона разом з неповнолітніми дочками [PERSON] , 1989 року народження, [PERSON] , 1993 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1998 року народження, [PERSON] , 2002 року народження та [PERSON] , 2004 року народження, 10 листопада 2005 року поселилися проживати в житловий будинок відповідача [PERSON] по [ADDRESS] , в якому проживають по даний час. За вказаний житловий будинок з господарською будівлею і спорудами, вона заплатила відповідачу [PERSON] у присутності його дружини [PERSON] 1200 доларів США та 3000 гривень. Останні її запевнили, що дане домоволодіння належить [PERSON] на праваі приватної власності, дозволили їй з дітьми поселитися в ньому, пообіцявши при цьому, що договір купівлі-продажу будинку укладуть з нею пізніше в нотаріальній конторі. Оскільки їй з дітьми вкрай необхідне було житло, тому вона і погодилася на дані умови, і проживаючи у спірному будинку при зустрічах з відповідачем, постійно вимагала від відповідача оформити в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу будинку, однак відповідач будь-яким способом уникав цього. При цьому зазначав, що йому необхідний час для оформлення необхідних документів на житло. Оскільки позивачка не може зареєструвати дітей у будинку, а також оформити належну їй пенсію, вона в цьому році в черговий раз звернулася до відповідача, щоб остаточно вирішити питання оформлення у встановленому законом порядку договору купівлі-продажу будинку, на що останній відповів, що позивачка повинна доплатити йому ще 4000 доларів США, а тоді він укладе з нею договір купівлі-продажу будинку. Така поведінка відповідача викликала в неї сумнів щодо того, чи дійсно відповідач являється власником спірного домоволодіння, а тому вона звернулася за інформацією до Брошнів-Осадської селищної ради ОТГ, Обласного комунального господарства "Івано-Франківське ОБТІ" та до Державного реєстратора Рожнятівської селищної ради [PERSON] А. З виданих Брошнів-Осадською селищною радою ОТГ документів їй стало відомо, що згідно виписок з погосподарських кних за 1991-1995 роки та за 1996-2000 роки, номери господарства 883, 878, спірний житловий будинок 1934 року побудови зареєстрований за [PERSON] , яка померла [INFO] ; згідно довідки № 38 виданої 16.04.2019 Креховицьким старостинським округом Брошнів-Осадської селищної ради ОТГ в 2001-2005 році спірне господарство за [PERSON] , яка померла [INFO] закрито; згідно виписок з погосподарських книг за 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2023 роки, за відповідачем [PERSON] зареєстрований житловий будинок 1932 року побудови в [ADDRESS] . Обласне комунальне господарство "Івано-Франківське ОБТІ" своїм листом № 367/01-21 від 05.06.2019 повідомило про відсутність інвентарної та реєстраційної справи на будинок [ADDRESS] . З інформаційної довідки виданої 04.07.2019 Державним реєстратором Рожнятівської селищної ради [PERSON] О [PERSON] А. вбачається, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно будь-які відомості за [PERSON] відсутні. Таким чином, з вищевказаних документів вбачається, що станом на 2005 рік відповідач [PERSON] не був власником купленого нею домоволодіння та до цього часу не має на нього правовстановлюючого документу, про що їй, як на час заволодіння домоволодінням і до цього часу не було відомо. Дана обставина, підтверджує те, що при заволодінні спірним домоволодінням вона не знала і не могла знати про відсутність в неї підстав для набуття права власності на нього, так як була впевнена, що заволоділа вказаним домоволодінням правомірно зі згоди відповідача. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мельник Б.М. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позов задоволити. Крім цього позивачка пояснила, що до 2005 року вона жила в с. Лоп`янка Рожнятівського району Івано-Франківської області. Однак, в 2005 році через свою знайому [PERSON] вона дізналася про те, що в [ADDRESS] продається будинок, який належить [PERSON] Маючи на меті придбати житло, вона звернулася до відповідача [PERSON] та його дружини [PERSON] з пропозицією покупки належного їм будинку по [ADDRESS] . При зустрічі з відповідачем, вона заплатила останньому за будинок 1200 доларів США і 3000 гривень, а відповідач пообіцяв переписати на неї житло. Таким чином 10 листопада 2005 року вона разом зі своїми дітьми вселилася в даний будинок де і проживає по даний час. На даний час позивачка вважає, що має право на даний будинок, оскільки разом зі своїми дітьми безперервно проживає в ньому більше десяти років, зробила в ньому ремонт, всі ці роки утримує будинок в належному стані та сплачує комунальні послуги, а відповідач жодних дій щодо оформлення на неї будинку не вчиняє, у зв`язку з чим просила визнати за нею право власності на спірне житло за набувальною давністю. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, заяв про неможливість прибуття до суду та відкладення судового розгляду не подавав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, селищний голова Брошнів-Осадської ОТГ Івано-Франківської області направив суду заяву про розгляд справи без участі представника Брошнів-Осадської ОТГ Івано-Франківсьткої області, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.\~12\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, а також ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми з листопада 2005 року по теперішній час проживає по [ADDRESS] . Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав суду показання про те, що проживає з позивачкою по сусідству в [ADDRESS] . Йому достовірно відомо, що позивачка [PERSON] живе разом зі своїми дітьми у будинку по [ADDRESS] з 2005 року, в якому провела ремонт. Вказаний будинок до дня смерті належав [PERSON] . Після її смерті деякий час в зазначеному будинку проживав відповідач [PERSON] із сім`єю, однак пізніше переїхав на постійне місце проживання в селище Рожнятів. Свідок [PERSON] суду показала, що являється сусідкою позивачки, проживає по [ADDRESS] . Їй відомо, що [PERSON] проживає в будинку по [ADDRESS] з 2005 року. Позивачкою [PERSON] зроблено ремонт в даному будинку. Вказаний будинок належав [PERSON] , а після її смерті у будинку деякий час проживав відповідач [PERSON] з дружиною. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з жовтня 2005 року проживає в [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] приїхала в с. Креховичі разом з чоловіком та дітьми, поселилася в будинку по [ADDRESS] , зробила у будинку ремонт, говорила, що хоче купити дане житло у [PERSON] . З довідок виданих дирекцією Креховицької гімназії Брошнів-Осадської селищної ради ОТГ Івано-Франківської області № 21/01-16, № 22/01-16, № 23/01-16, 24/01-16, 25/01-16 від 25.06.2019 вбачається, що діти позивачки [PERSON] 1993 року народження, [PERSON] 1995 року народження, [PERSON] 1998 року народження, з 15.11.2005 року, [PERSON] 2002 року народження, з 01.09.2009, навчалися в даному закладі освіти, а [PERSON] , 2004 року народження навчається в 9 класі даного закладу освіти ( а.с. 27-31). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого ФОП Федоренко 11.06.2019 вбачається, що в [ADDRESS] знаходиться будинковолодіння, яке складається з житлового будинку "А", сараю "Б", криниці "N1", огорожі "N2" (а.с.20-23). Згідно виписок з погосподарських кних за 1991-1995 роки та за 1996-2000 роки, номери господарства 883, 878 вбачається, що житловий будинок 1934 року був зареєстрований за [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.8-12) Згідно довідки № 308 виданої Креховицьким старостинським округом Брошнів-Осадської селищної ради ОТГ від 16.04.2019 вбачається, що за [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , господарство за 2001-2005 роки закрито (а.с. 24). Згідно виписок з погосподарських книг за 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2023 роки вбачається, що домогосподарство в [ADDRESS] , 1932 року побудови, зареєстроване за [PERSON] , [INFO] , який являється головою вказаного домогосподарства (а.с. 13-19). З листа-повідомлення Обласного комунального господарства "Івано-Франківське ОБТІ" № 367/01-21 від 05.06.2019 вбачається, що в Івано-Франківському ОБТІ відсутні інвентарні та реєстраційні справи на будинок [ADDRESS] (а.с.25). З інформаційної довідки виданої 04.07.2019 Державним реєстратором Рожнятівської селищної ради [PERSON] . вбачається, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] відомості відсутні (а.с.26). Згідно із ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За нормою ст.\~344\~Цивільного кодексу\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до вказаної статті володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Разом з тим, фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 Цивільного кодексу України). Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Згідно роз`яснень, які містяться в п.п. 9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 за № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України). Як встановлено судом, на час вселення у спірний будинок, позивачці було відомо, що вказаний будинок належить [PERSON] , а тому вона і звернулася до останнього щодо його купівлі-продажу. Відповідно до роз`яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Таким чином, умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст.\~344\~Цивільного кодексу\~України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Крім того, за змістом ч. 1 ст.\~344\~Цивільного кодексу\~України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. У постанові № 61-8051св18 від 06.06.2018 Верховний Суд висловив правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, доводи позивачки, що вона проживає понад десять років у будинку відповідача, здійснювала ремонт та оплачує комунальні послуги, знаючи при цьому, що будинок належить відповідачу, не породжує права позивачки на набуття права власності за набувальною давністю. Твердження позивачки\~про те,\~що вона\~сплатила відповідачу [PERSON] за спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами 1200 [ADDRESS] США та 3000 гривень, як на підставу правомірності набуття нерухомого майна суд оцінює критично, оскільки даний факт не підтверджений належними і допустимими доказами. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду із даним позовом, хоча взагалі не надала жодних доказів правомірності вселення до даного будинку. Крім цього на момент вселення позивачці достовірно було відомо, що [PERSON] є власником спірного будинку, тому суд приходить до висновку, що позивачка знала про те, що володіє чужим нерухомим майном, тому давність володіння в даному випадку не є добросовісною в розумінні ст. 344 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що дані обставини виключають добросовісність володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю. Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши викладені у позовній заяві обставини, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову судовий збір на його користь з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed