Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, мотивуючи позов тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого 07.07.1998 року ВВО "Хімпром", зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 14.07.1998 року за реєстровим №369/34875 позивачу, його батьку [PERSON] та матері [PERSON] у спільну сумісну власність була передана квартира [ADDRESS]. [INFO] помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на належну батькові частку квартири [ADDRESS]. В установлений законом строк він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а його матір [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення свого права на частку квартири, що залишалась йому у спадок від батька, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцю частину квартири і роз'яснено, що цей документ не може бути виданий, оскільки розмір часток у спільній сумісній власності не визначений, а нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Просить визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] між позивачем, його матір'ю [PERSON] та померлим батьком [PERSON] по 1/3 частки за кожним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав та суду пояснив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності йому, його матері [PERSON] та померлому батькові [PERSON]. Мати [PERSON] відмовилась від спадщини, інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори, щоб оформити свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на квартиру [ADDRESS], однак отримав відмову, оскільки, як роз'яснив йому нотаріус, розмір часток у спільній сумісній власності не визначений, а нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Просить позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. Представник відповідача Вінницької міської ради Гордійчук А.М. в судовому засіданні при вирішені справи покладається на розсуд суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй, її синові, який є позивачем у справі та померлому чоловікові [PERSON]. Вона відмовилась від спадщини, написавши в нотаріальній конторі відповідну заяву, інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк син звернувся до нотаріальної контори, щоб оформити свідоцтво про право на спадщину на квартиру, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки розмір часток у спільній сумісній власності не визначений. Зазначає, що їй, її синові, та померлому чоловікові [PERSON] належить по 1/3 частки квартири. Не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці. Як вбачається із свідоцтва на право власності на житло виданого 07.07.1998 року згідно рішення №254 від 25.04.1997 року позивачу, його матері [PERSON] та померлому батькові позивача [PERSON] у спільну сумісну власність була передана квартира [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на квартиру зареєстровано в Державному комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 14.07.1998 року за реєстровим №369/34875 в книзі №380. Як вбачається з технічного паспорту виданого на квартиру [ADDRESS], власниками на праві приватної спільної власності є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 3/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], яку було заведено в Другій вінницькій державній нотаріальній конторі, [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадкового майна після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк, також звернулась [PERSON] із заявою про відмову від належної їй частки в спадщині після смерті [PERSON] на користь [PERSON]. Інших спадкоємців не встановлено. До складу спадщини входить квартира [ADDRESS]. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] народився [INFO], його батьком зазначено [PERSON], матір'ю зазначено [PERSON]. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.02.1984 року. Згідно ст. ст. 1216 - 1218, 1222-1224, 1233 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296- 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Суд зазначає, що главою 86 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, те, що частка майна, належна померлому на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позов задоволено, позивач просить судові витрати залишити без відшкодування, тому приходить до висновку, що судові витрати слід залишити безвідшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved