Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.02.2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 06.09.1976 року по 16.12.2001 року, загальний стаж роботи в шкідливих умовах складає 23 роки 1 місяць 21 день, загальний стаж роботи складає 25 років. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 року йому встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ степеня (основний діагноз) та супутний діагноз - гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, ризик 3, дифузний кардіосклероз СНІ ст., хронічна сенсоневральна приглухуватість, легка ст. (ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON]), хронічна люмбалгія. 13.12.2017 року був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, 45% втрати професійної працездатності з 20.11.2017 року безстроково. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сім'ї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Він зазнає моральні страждання, які пов'язані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоров'я, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього з'явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Ці обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоров'я. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 76500 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких наполягали на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву, згідно якому позовні вимоги визнав частково в розмірі 13500 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. З'ясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ «Покровське» з 06.09.1976 року по 16.12.2001 року, загальний стаж роботи в шкідливих умовах складає 23 роки 1 місяць 21 день, загальний стаж роботи складає 25 років (а.с. 10-12). Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 року йому встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ степеня (основний діагноз) та супутний діагноз - гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, ризик 3, дифузний кардіосклероз СНІ ст., хронічна сенсоневральна приглухуватість, легка ст. (ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON]), хронічна люмбалгія (а.с. 7-8). 13.12.2017 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, 45% втрати професійної працездатності з 20.11.2017 року безстроково (а.с. 9). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 13.12.2017 року позивачу вперше було встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково (а.с. 9). В зв'язку цим 07.02.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 45% працездатності за професійним захворюванням, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Позивач, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сім'ї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Внаслідок професійного захворювання він зазнає моральні страждання, які пов'язані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоров'я, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього з'явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Зазначені обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоров'я. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена згідно висновку МСЕК від 13.12.2017 року вперше на 45 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial