Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення 23 років. У судове засідання для розгляду справи по суті, позивач та відповідач не прибули, але були належним чином повідомлені про день та час судового розгляду. До початку розгляду справи судом по суті відповідач подав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що правові наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх роз'яснення з боку суду не потребує, як і позивач, просив суд розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом стягнення з відповідача аліментів, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, суд вважає, що вони підлягають задоволенню. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" складає 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі.

Outcome: approved