Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

15 січня 2020 року позивачі звернулись до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району Миколаївської області, Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права на земельну частку(пай) на території Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району Миколаївської області, розміром 3,63 га в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що їх мати помилково не була включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського товариства "Колос", який є додатком №1 до Державного акту серії МК №5 від 20 квітня 1993 року. Нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори позивачам відмовлено в оформленні спадщини за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. У судове засідання позивачі не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. У судове засідання представник Кривоозерської РДА Миколаївської області не з`явився, згідно поданої заяви позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та застосувати строки позовної давності. У судове засідання представник Кривоозерської селищної ради не з`явився, згідно поданої заяви просив застосувати строки позовної давності та винести рішення згідно чинного законодавства. Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, надіслав пояснення, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом ЗАГСУ 10 серпня 1993 року(а.с.7). Спадкоємцями майна [PERSON] є її діти - [PERSON] та [PERSON] , позивачі по справі, які частину спадщини за законом прийняли(а.с.9-10). Інших спадкоємців судом не встановлено. При зверненні до Кривоозерської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно(а.с.34). Відповідно до даних довідки №318 від 25 грудня 2002 року, виданої Кривоозерською СФГ "Злагода" Кривоозерського району Миколаївської області, [PERSON] була колгоспною пенсіонеркою і працювала з 1944 року по 1976 року( а.с.17). Згідно з рішенням загальних зборів членів колгоспу "Заповіт Ілліча" смт.Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області від 10 лютого 1993 року №1, колгосп реорганізовано 12 січня 2000 року рішенням №1 в колективне сільськогосподарського підприємства "Колос", в подальшому реорганізоване в сільськогосподарський виробничий кооператив "Колос, згідно рішення звітних зборів уповноважених членів СГВК "Колос" від 23 січня 2001 року №1 на базі СГВК "Колос" створено два селянських (фермерських) господарства "Злагода" та " Заповіт ", що підтверджено даними архівної довідки про реорганізацію колективного сільськогосподарського підприємства "Колос", виданої Архівним відділом Кривоозерської РДА 11 лютого 2020 року за вих.№05-03/09(а.с.39-40). 20 квітня 1993 року на підставі рішення Кривоозерської селищної ради №17, видано Державний акт на право колективної власності на землю серії МК №5 20 квітня 1993 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №5, що підтверджено даними відділу у Кривоозерському районі Головне управління Дерєжгеокадастру у Миколаївської області від 30 січня 2020 року за вих.№24/144/20(а.с.38). Відповідно до даних довідки відділу у Кривоозерському районі Головне управління Дерєжгеокадастру у Миколаївської області від 30 січня 2020 року за вих.№24/144/20, [PERSON] , яка відпрацювала 32 роки у колгоспі " Заповіт Ілліча ", вийшла на пенсію та у 1993 році померла, на момент паювання КСП в списки членів даного КСП включена не була, в зв`язку з чим сертифікат на земельну частку(пай) не отримала(а.с.12-13). Розпаювання земель, зазначених в Державному акті на право колективної власності на землю серії МК № 5 від 20 квітня 1993 року, здійснено. Середній розмір земельної частки (пай) по КСП "Колос" на території Кривоозерської селищної ради становить - 3.63 умовних кадастрових гектар, що підтверджено даними довідки №41/174-20, виданої відділом у Кривоозерському районі Головне управління Дерєжгеокадастру у Миколаївської області 15 січня 2020 року(а.с.35). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1995 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Як встановлено судом, у позивачів [PERSON] та [PERSON] відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП "Колос" на території Кривоозерської селищної ради. Державний акт на право колективної власності на землю серії МК № 5 було видано КСП "Колос" 20 квітня 1993 року, а [PERSON] померла [INFO] , питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] зверталася до зборів співвласників, до селищної ради або до РДА з питанням про включення її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), чи з позовом до суду, позивачами не надано. А отже, [PERSON] , у період із 20 квітня 1993 року по день своєї смерті не виявила бажання отримати земельну частку (пай) і використати своє право на включення до списку членів "Колос", що є додатком до Державного акта. На даний час розпаювання земель, зазначених в Державному акті на право колективної власності на землю серії МК № 5 від 20 квітня 1993 року, здійснено. Як зазначено вище, якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. Належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до власників сертифікатів з приводу проведення розпаювання, позивачами суду не надано. Вищевикладене узгоджується з викладеним в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 372/510/17-ц провадження № 61-28880св18, яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України та в якій вказано про неможливість наділення особи правом на земельну частку (пай) у приватну власність після її смерті. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачами не надано доказів того, що [PERSON] за життя у встановленому законом порядку порушувала питання про отримання та видачі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) із земель колишнього КСП "Колос", отже за життя спадкодавець не набула такого права на земельну частку (пай), а тому таке право не увійшло до складу спадщини після її смерті, отже, - не може перейти до позивачів у порядку спадкування, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та відмову в його задоволенні. Представниками відповідачів заявлено клопотання про застосування до даної позовної заяви наслідків спливу позовної давності, проте оскільки позов є необґрунтованим, тому саме ця обставина і є підставою для відмови в позові, тобто сплив позовної давності у цьому випадку застосованим бути не може.

Outcome: dismissed