Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

09.02.2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог а.с.14,15), покликаючись на те, що є власником квартири [ADDRESS], яка була нею приватизована у 1994 році. Стверджує, що її сусіди [PERSON] та [PERSON], відповідачі у справі, які також проживають у даному будинку, скориставшись її (позивачки) неміччю, оскільки та є інвалідом 1 групи з дитинства, самовільно захопили майже усю прибудинкову територію навколо вищевказаного житлового будинку, а також підвал та горище за вказаною адресою. Зазначає, що на даний час вся прибудинкова територія вищевказаного будинку становить 200 м.кв., з яких [PERSON] зайнято 150 м.кв., [PERSON] 30 м.кв., 20 м.кв. це вузькі проходи до будинку та сараю, а у неї (позивачки) 0 м.кв. Підвальне приміщення даного будинку займає 30 м.кв., з яких [PERSON] 20 м.кв., [PERSON] 10 м.кв., а у неї (позивачки) знову ж таки 0 м.кв. Площа горища становить 100 м.кв.. При цьому, розмір її (позивачки) квартири 47 м.кв., розмір квартири [PERSON] 60 м.кв., розмір квартири [PERSON] 35 м.кв., а тому вважає, що відповідно до ст.120 Земельного кодексу України їй належить 66 м.кв. прибудинкової території, 10 м.кв. підвалу та 33 м.кв. горища. Також зазначає, що [PERSON] незаконно приватизувала частину прибудинкової території, а саме 0,01 га, без її (позивачки) на те згоди. Вся прибудинкова територія, крім 20 м.кв., огороджена сіткою, що ускладнює доступ до будинку, з приводу даних питань вона неодноразово зверталася до Судововишнянської міської ради, однак жодних рішень з цього приводу така не прийняла та рекомендувала звернутися до суду. З огляду на наведене, просить суд виділити її частки прибудинкової території, підвалу та горища пропорційно до приватизованої житлової площі в будинку за адресою: м.Судова Вишня, вул.Д.Галицького, 8, Мостиського району Львівської області, а саме: 66 м.кв. прибудинкової території, 10м.кв. підвалу та 33 м.кв. горища, та вказати їх розташування на відповідних планах прибудинкової території, підвалу та горища. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]А в судовому засіданні проти позову заперечили. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Зокрема зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» горища, підвали та прибудинкова територія багатоквартирного будинкує спільним майном будинку та є спільною сумісною власністю співвласників будинку і таке майно, відповідно до ст.5 цього закону, не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Тому вважає, що позовні вимоги щодо виділу майна про який просить позивачка суперечать діючому законодавству та є безпідставними, відтак просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у судовому засіданні вирішення даної справи покладає на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони проживають по сусідству у багатоквартирному житловому будинку №8 по вул.Д.Галицького в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. Квартира №1 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 23.05.1994року (а.с.5) належить на праві спільної власності позивачці [PERSON] (змінила прізвище з «Ілясова») Л.М. та [PERSON] (змінив прізвище та по батькові з «Ілясов» «Олександрович» ) Ю.В. третій особі у справі. Дана квартира була приватизована у 1994 році згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартира розташована на першому поверсі будинку та складається з 1 житлової кімнати, кухні, коридору, вбиральні та вбудованої шафи. Загальна площа квартири 46,7 кв.м. Квартира № 4 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2005року (а.с.34) належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] та [PERSON] в частках по ? кожному. Дана квартира розташована на 2 поверсі будинку та складається із 2 кімнат, кухні, коридору та веранди. Загальна площа квартири 38,7 м.кв. Квартира №5 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 31.08.2000 року (а.с.37) належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] у частці 1/6. Квартира складається із 2 житлових кімнат, кухні, коридору та балкону. Загальна площа квартири 63,6 кв.м. Прибудинкова територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Судововишнянської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Судововишнянської міської ради. Обєднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями даного будинку не створювалося. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією Свідоцтва про право власності від 23.05.1994року та копією технічного паспорта від 12.04.1994року на квартиру [ADDRESS]; копією свідоцтва про зміну імені позивачки [PERSON] серії 1-СГ №000180 від 02.09.2005року; копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові [PERSON] серії І-СГ №009713 від 25.09.2003року; копією свідоцтва про право власності від 20.12.2005року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2005року та копією технічного паспорта на квартиру [ADDRESS]; копією свідоцтва про право власності на квартиру від 31.08.2000 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.10.2014року та копією технічного паспорта на квартиру [ADDRESS]. Як слідує із висновку комісії Судововишнянської міської ради від 14.03.2016року (а.с.29), комісія за результатами перевірки з виходом на місце встановила, що «…горище будинку по вул.Д.Галицького, 8, яке знаходиться в загальному користуванні жителів даного будинку, перебуває у аварійному стані, у звязку із тим на стелі та по стінах у квартирах [PERSON] та [PERSON] утворилися глибокі тріщини. Жителі кв. 2 та 3 [PERSON] та [PERSON] за свій рахунок зробили частковий ремонт горища та будинку: замінили частину металевої бляхи на горищі, скріпили фаєрмури металевими прутами, відновили частину фасаду та встановили нові водостічні труби. Під даним будинком знаходяться підвальні приміщення [PERSON] та [PERSON] Підвальне приміщення кв.№1 (яка знаходиться у власності [PERSON]) знаходиться під даною квартирою, на даний час дане підвальне приміщення засипане та залите бетонною стяжкою (зі слів попереднього власника [PERSON]В.). Прибудинкова територія будинку по вул.Д.Галицького, 8, добровільно поділена та використовується жителями даного будинку, на протязі багатьох років. На своїй частині прибудинкової території попередній власник кв.№1, самовільно здійснив прибудову до квартири. На прибудинковій території даного будинку знаходяться господарські будівлі жителів даного будинку…Також встановлено, що жителі будинку по вул.Д.Галицького, 6, самовільно захопили частину прибудинкової земельної ділянки будинку по вул.Д.Галицького, 8…». Крім того, із висновку постійної земельної погоджувальної комісії Судововишнянської міської ради від 20.10.2015року (а.с.30) відомо, що «..гр.[PERSON] на підставі рішення 10 сесії 4 скликання Судововишнянської міської ради від 24.12.2003року №16 являється власником земельної ділянки площею 0,0100 га, під будівництво індивідуального гаража, по вул.Д.Галицького, м.Судова Вишня…». У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Як вбачається із змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень сторін, спір у даному випадку між сторонами виник з приводу користування мешканцями будинку прибудинковою територією будинку, а також підвалом та горищем. В той же час, у своїх позовних вимогах (а.с.14,15) позивачка [PERSON] з метою захисту своїх прав та інтересів, просить виділити її частки із прибудинкової території, підвалу та горища в конкретному розмірі та «…вказати їх розташування на відповідних планах прибудинкової території, підвалу та горища», покликаючись на те, що відповідачі самовільно захопили майже усю прибудинкову територію навколо будинку, а також підвал та горище, та чинять їй перешкоди у користуванні такими. При цьому, позивачка в ході розгляду даної справи не уточнює ці вимоги та не ставить за вимогу - усунення перешкод у користуванні цим майном. Своїми процесуальними правами позивачка розпорядилася на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМ України № 572 від 08.10.1992року, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп-/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. З п 4.3. зазначеного рішення вбачається, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін. Аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку". Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Згідно зі статтею 19 ( виключено на підставі Закону N 417-VIII 417-19 від 14.05.2015 ) Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011від 09 листопада 2011 року встановлено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Крім того, таке функціональне призначення, як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку. Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»визначено наступні терміни: 1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними обєктами нерухомого майна; 2) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); 4) прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; 6) спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 цього закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. З огляду на наведене, враховуючи вищевказані положення закону та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що виділ майна про який просить позивачка, а саме приміщення підвалу, горища та частини прибудинкової території, яке є спільним неподільним майном багатоквартирного будинку, суперечить діючому законодавству, а тому виходячи із змісту та меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Крім того слід зазначити, що позивачка в ході розгляду справи всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України жодними доказами не довела суду тих обставин, на які покликалася в обґрунтування своїх позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю і недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed