Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

24.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що шлюб з відповідачем вона зареєструвала 01.11.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1395. Від шлюбу сторони по справі мають сина: [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Проживаючи з відповідачем в спільному будинку, вони стали чужими. Шлюбні відносини між ними припинені. Сторони перестали розуміти одне одного, втратили почуття кохання і поваги. Позивач впевнена, що їхня сім"я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. На даний час позивач з дитиною проживає разом з відповідачем, але жодної матеріальної допомоги він не надає. Оскільки коштів не вистачає на утримання дитини, позивач змушена звернутися до суду. Позивач прохає розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 01.11.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1395. Залишити їй прізвище "[PERSON]", яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму дітей певного віку щомісяця, починаючи з 24.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, прохає розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, в телефонному режимі повідомив, що з позовними вимогами позивача згоден, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання сина. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ст. 104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Статтею 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, 01.11.1997 року сторони по справі зареєстрували шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1395, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER].(а.с.4). Шлюбні відносини між сторонами припинені. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO].(а.с.5). Відповідач, являючись батьком дитини зобов'язаний згідно ст. 180 СК України утримувати її до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на її утримання не надає. Згідно ст.179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII) передбачено, що, дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, при визначенні частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує також матеріальне становище дитини, але визначає їх розмір таким чином, щоб це не впливало на стан здоров'я та загальний матеріальний стан відповідача. При визначенні суми аліментів, що будуть стягуватися, судом враховується те, що відповідач є здоровою людиною, працездатного віку, не має інших утриманців, аліментів нікому не сплачує, а тому суд вважає що аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки від усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, є необхідним та достатнім розміром аліментів на утримання [PERSON], [INFO]. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Отже, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів обгрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивачем при звернені до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн., що передбачено для позовів про розірвання шлюбу, але в позові ставляться також вимоги про стягнення аліментів, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. за подання заяви про стягнення аліментів, оскільки за даною категорією справ позивач звільнена від оплати судового збору при пред'явленні позву до суду, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року.

Outcome: approved