Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

\~ Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт, що позивач постійно проживав разом зі своєю матірю [PERSON] померлою 27.08.2015 року, на момент відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру №99 в будинку №8 за адресою 200- річчя [PERSON] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на підставі заповіту від 12.06.2015 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, 27.08. 2015 року померла його мати [PERSON], [INFO], після її смерті залишилась квартира за адресою м. Кривий Ріг, проспект 200 річчя кривого [PERSON], 8/99. 12 червня 2015 року [PERSON]І склала заповіт на користь позивача [PERSON] В березні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] Проте приватним нотаріусом було розяснено, що оскільки останній на час відкриття спадщини не проживав спільно зі спадкодавцем, то згідно вимог ст. 1269 ЦК України щодо необхідності подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори впродовж шести місяців з моменту смерті спадкодавця, проте спадкоємець протягом визначеного законом терміну не подав заяву про прийняття спадщини, тому він вважається таким що не прийняв спадщину. Проте позивач звертає увагу, що його мати [PERSON]І тяжко хворіла, тому він фактично з лютого 2015 року по день смерті та частково після її смерті, хоча і був зареєстрований за іншою адресою, фактично проживав із спадкодавцем. Тому, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом для захисту своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа - [PERSON], позовні вимоги підтримав, не заперечував проти їх задоволення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона 23 роки живе в одному підїзд з [PERSON], в квартирі №95. Стосунки у них були дружні. [PERSON] мала два сина [PERSON] та [PERSON]. Галина померла в серпні 2015 року. Коли вона почала хворіти її невістка та син [PERSON] доглядали за нею. [PERSON] жив з матірю місяців сім, аж до її смерті. Коли він їздив на роботу, [PERSON] доглядала невістка. Те що [PERSON] там проживав може зазначити з впевненістю, оскільки часто відвідувала померлу за життя, двері їй відчиняв позивач, коли заходила до квартири бачили взуття та одяг останнього. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є сусідкою померлої, живе на пятому поверсі в квартирі № 102. Зазначає, що [PERSON]І хворіла з березня 2015 року, а в серпні 2015 року померла. Коли остання захворіла, її син [PERSON] перебрався до неї. Свідок зазначила, що відвідувала [PERSON] майже кожен день, та бачила що [PERSON] жив в залі а померла жила в спальні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що являється дружиною позивача. Зазначила, що її чоловік доглядав матір до самої смерті, проте останні шість місяців, коли та захворіла вона разом зі своїм чоловіком доглядала свекруху. Вислухав пояснення представників сторін, третьої особи та свідків, дослідивши письмові докази, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 27 серпня 2015 року, про що відділом РАГС виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис під № 1413 (а.с.16). Згідно заповіту від 12 червня 215 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] (а.с.15) 22.10.2016 року [PERSON]В звернувся з заявою до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері [PERSON],померлої 27 серпня 2015 року, на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200 річчя Кривого Рогу, 8/99.( а.с.51) Постановою від 23 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в звязку з неподанням ним в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини та на момент смерті спадкодавця [PERSON] не був зареєстрованим за адресою померлої. (а.с.68). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 1995 року , квартира, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, проспект 200 річчя Кривого Рогу,8-99 належить на праві приватної спільної сумісної власності гр.. [PERSON] та членам його сімї [PERSON]І (64 -64 зворот) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Сьомою криворізькою ДНК 25.06.2010 року за реєстраційним номером 1-1683, ? частка вищевказаної квартири, що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № І-160, перейшла у власність [PERSON] (а.с.65). [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВМХ № 571813 виданого 25.06.2010 року на праві приватній власності належить ? частина квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 14) Згідно витягу зі спадкового реєстру, за прийняттям спадщини після смерті [PERSON], яка померла 27.08.2015 року, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. (а.с.13). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1223, ст.1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1\~ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, аби таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про живав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Проте, положеннями\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку показам свідків, та наданим сторонами по справі доказам, враховуючи інші спадкоємці крім [PERSON] відсутні, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, суд вважає що позовні вимоги про встановити факту постійного проживання позивача [PERSON] разом зі своєю матірю [PERSON] померлою 27.08.2015 року, на момент відкриття спадщини, за адресою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на вищезазначену квартиру на підставі заповіту, суд зазначає наступне, що відповідно до ч.1\~ст.392 ЦПК України\~власник майна може предявити позов про визнання його прав власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до розяснень, які містяться у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,\~главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Відповідно до\~ст. 67 Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності\~ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст.\~1270, ст.\~1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Таким чином, після встановленню факту постійного проживання із спадкодавцем перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом не вбачається. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: partial