Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою до\~відповідача про\~стягнення з\~нього заборгованості у сумі 37311,43 грн. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У відповіді на відзив зазначив, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Також відповідачу за порушення зобов`язання було нараховано пеню та зазначено в розрахунку заборгованості у колонці «сума комісії та пені», що не суперечить ні положенням договору, ні чинному законодавству. Щодо підвищення процентної ставки, то банк керувався ст.. 1056-1 ЦК України, і зазначив, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій ставці. Зазначив, що розмір процентної ставки може змнюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, і в разі неотримання або несвоєчасного отримання виписки не звільняє відповідача від виконання своїх обов`язків за договором (п.8.1 Правил). Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язків платежів зазначені в тарифах розмір щомісячного платежу складає 7 % (з 02.04.2014 р. Наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 р. розмір платежу було зменшено до 5 %) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості строком внесення платежу до 25 числа місяця натпуного за звітним. Крім того, умовами договору передбачено нарахування неустойки. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволення вимог посилаючись на те, що позивачем застосовані різні ставки процентів та нарахована комісія та пеня, яка не передбачена договором. Також зазначив, що протягом тривалого часу виконував зобов`язання та сплачував кошти за кредитом, проте суми спрямовувалися на погашення безпідставно підвищених відсотків та неустойки, у зв`язку з чим, заборгованість за кредитом та відсотками відсутня. В обгрунтування своїх заперечень надав самостійно зроблений розрахунок відповідно до умов укладеного кредитного договору, з якого слідує , що будь-яка заборгованість за кредитним договором відсутня. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 08.02.2006 року між сторонами укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідач [PERSON] (далі-Позичальник) отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www. privatbank. ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 "Правил користування платіжною карткою". Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі500 грн. + 5% від суми позову. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Оскільки, на думку Банку, Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконує, заборгованість за кредитом становить 37311,43 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 15000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 20058,50 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1752,93 грн.- станом на 30.09.2017 р. За п.3.2, п.3.3 Умов, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком/ Позичальник зобов`язується погашати заборгованість (п. 6.9 Умов) на протязі 30 днів з моменту її виникнення та за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (п.5.5.1) сплачує відсотки по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких визначаються Тарифами. Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобов`язанню більш ніж на 120 днів клієнт зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до розяснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Водночас, відповідно до правової позиції, що висловлена ВСУ у справі № 6-2320цс16 «Умови та правили надання банківських послуг у «ПриватБанку»» повинні містити підпис відповідача. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що Банком застосовувалися різні ставки процентів за користування кредитом (34,8- з 27.01.2015 р.,43,2- 01.04.2015 р., 72 на прострочену заборгованість), тоді як умовами договору встановлено 36 % річних. У відзиві на позову заяву відповідач зазначив, що наприкінці 2012 року Банк його повідомив про зменшення розміру процентної ставки до 30 % річних, інших повідомлень не отримував, у зв`язку з чим вважав неправомірним нарахування заборгованості за процентами по підвищеними ставками. У відповіді на відзив, позивач посилається на те, що відповідачу надсилалося повідомлення про підвищення процентної ставки від 15.08.2014, 15.03.2015 р., проте доказів отримання їх відповідачем суду не надано. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12. 09.2012 р. № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Як визначено ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за дого- ворами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України (процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі за № 6-1374цс17, суд вищої інстанції дійшов висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таким чином, збільшивши розмір процентної ставки в односторонньому порядку без належного повідомлення про це позивача, Банк, тим самим, порушив процедуру, відповідно до умов кредитного договору та норм чинного законодавства. Згідно за ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту даної статті вбачається, що пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, можливість нарахування одного виду неустойки на іншій виключається. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Крім того, вказані «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 08.02.2006 року. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд враховує при винесення даного рішення. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у Постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, позивач не навів обгрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту,розміру відсоткової ставки,порядку нарахованих відсотків,пені,суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості,суму використаних коштів,періоду нарахування,відомості щодо розміру простроченого зобовязання. Додані АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунки заборгованості за договором б/н від 08.02.2006 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , станом на 30.09.2017 р., станом на 30.09.2018 та виписки по рахунку з 01.01.1999 р. по 09.01.2019 р., з 01.02.2006 р. по 08.07.2019 р. не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом так як не відповідає вимогамст. 9ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Щодо порядку погашення заборгованості вказує, що розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме:розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% ( з 02.04.2014року Наказом СП- 2014-6635230 від 02.04.2014 р. розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості;строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним. Судом неодноразово витребувано письмові пояснення стосовно розподілу сплачених коштів за вказаним договором, та зобов`язано провести розрахунок заборгованості виходячи з 36 % річних, проте в порушення вказаних вимог, позивачем надано лише виписки. Крім того, позивач зауважує, шо розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Із наданих сторонами розрахунків та виписок вбачається, що відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за кредитом щомісячно у сумах, не меньше встановленого в Тарифах мінімального платежу. Так, враховуючи щомісячні сплати відповідачем в рахунок погашення кредитниої заборгованості значних сум, одночасно порівнюючи з тим, що Банком за ті періоди нараховувалися йому відсотки, виходячи з 43,2% річних як на поточну, так і на просторчену заборгованість окремо - і Банком, незважаючи на неодноразову вимогу суду, не надано жодних доказів розподілення сплачених коштів на складові кредитної заборгованості - отже неможливо визначити як справжню суму заборгованості за вказаним кредитом , так і наявність такої заборгованості взагалі. Відповідно до ч. 1 та 3ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною шостоюстатті 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем належними, допустимими та достатніми доказами- розміру заборгованості за кредитом, яку просить стягнути з відповідача за даним позовом, наявність якої відповідачем заперечується у повному обсязі, відсутності пояснень позивача стосовно розподілення коштів, сплачених відповідачем на погашення заборгованості, тощо. За такого, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Outcome: dismissed