Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача за первісним та зустрічним позовами). 02 квітня 2021 року [PERSON] (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернувся до суду з позовною заявою з вимогою до ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, товариство) про зобов`язання вчинити певні дії. У обґрунтування позовної заяви вказав, що має у власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Морочненської сільської ради Вараського району Рівненської області, площею 1,0882 га, з кадастровим номером 5622283200:08:000:0077 (далі - земельна ділянка, пай), якою фактично користується. Восени 2019 року виявив, що земельна ділянка, всупереч його бажанню засіяна ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" ріпаком, а також знесені межові знаки. З приводу цього звернувся до поліції по факту незаконного зайняття земельної ділянки, що зумовило відкриття кримінального провадження №12019180120000203, яке згодом було закрите постановою слідчого від 16 червня 2020 року. Під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства, уповноваженим органом, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель складено Акт обстеження земельної ділянки, винесено припис, яким зобов`язано звільнити спірну земельну ділянку та 31 серпня 2020 року винесено постанову №514-ДК/0240По/08/01=20, якою притягнуто керівника відповідача, за первісним позовом до відповідальності за ст. 53-1 КУпАП. Рішенням Зарічненського районного суду від 05 лютого 2021 року, зобов`язано ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" сплатити [PERSON] кошти за незаконне зайняття земельної ділянки протягом одного року. Після проведення позапланової перевірки на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від 11 березня 2021 року, здійснено контроль за виконанням припису від 18 серпня 2020 року, яким зобов`язано звільнити самовільно зайняту, спірну земельну ділянку, а також притягнуто керівника Товариства до відповідальності за ст. 188-5 КУпАП, оскільки у поточному році на ділянці була посіяна озима пшениця, без будь яких укладених договорів на право користування. Покликаючись на норму ст. ст. 90, 212 Земельного кодексу України, [PERSON] просить зобов`язати ТОВ "Рівненське аграрне підприємство", звільнити та привести до стану придатного для використання за цільовим призначенням належний йому пай. 11 травня 2021 року відповідач за первісним позовом ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" в особі директора [PERSON], подав суду зустрічну позовну заяву в обґрунтування якої зазначив, що спірна ділянка використовується товариством, оскільки перебуває у масиві земель с/г призначення разом з іншими 29 - ма ділянками, загальною площею масиву 60,23 га. (77% масиву). Зазначає, що згідно ч. 3, 4 ст. 37-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) Товариство має право орендувати інші земельні ділянки у цьому ж масиві, за умови передачі їх власнику в оренду, суборенду іншої земельної ділянку у цьому ж масиві на таких же самих умовах, такий же строк, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди в раціональному використанню земель. Право оренди набувається в порядку, встановленому Законом України "Про оренду землі". Зазначає, що [PERSON] в липні 2020 року позивачем за зустрічним позовом, для усунення незручностей у раціональному використанні Товариством земель по причині черезсмужжя (шахматок) пропонувалась для обміну, шляхом взаємного укладення договорів оренди (суборенди), інша земельна ділянка в межах масиву площею 1,7979 га, кадастровий номер 5622283200:08:000:0123, поруч із його земельною ділянкою, але відповідь на пропозицію отримана не була. Покликаючись на ст. 8-2 Закону України "Про оренду землі", де зазначено, умови та порядок надання іншої земельної ділянки, а також, що в разі недосягнення згоди щодо укладення договору оренди (суборенди) такий договір визнається укладеним за рішенням суду, крім визначених у цій статті випадків). Таким чином Товариство просить прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду з первісною, а також зобов`язати [PERSON] , провести обмін спірної земельної ділянки, шляхом взаємного укладення договорів оренди (суборенди) на земельну ділянку, кадастровий № 5622283200:08:000:0123, площею 1,7979 га. 24 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву (а. с. 72-76). За змістом відзиву позивач просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки Товариством пропущено строк на подання зустрічного позову, а також з підстав недотримання умов та порядку, відсутності його згоди на взаємне укладення договорів оренди (суборенди) на земельну ділянку кадастровий номер 5622283200:08:000:0123. Вказав на порушення позивачем за зустрічним позовом норм ст. 8-2 Закону України "Про оренду землі" щодо можливості взаємного укладення договорів оренди (суборенди) земельних ділянок і як наслідок відсутність взаємної згоди щодо цього. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою від 06 квітня 2021 року (а. с. 29) відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 12 травня 2021 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 11 травня 2021 року від ТОВ "Рівненська аграрна компанія" отримано зустрічну позовну заяву (а. с. 32-34), яку ухвалою суду від 12 травня 2021 року прийнято до розгляду з первісним позовом. 24 травня 2021 року позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву (а. с. 72-76) за змістом якого він просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. [PERSON] 12 травня 2021 року та 31 травня 2021 року через систему "Електронний суд" подавались заяви про розгляд справи за його відсутності в яких він просив його вимоги задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи та щодо ухвалення рішення на підставі наявних у справі документів. (а. с. 31,85). Представником відповідача - адвокатом Шкодою П. В., подавались заяви від 12 травня 2021 року (а. с. 67), щодо проведення судового засідання за його відсутності, а також клопотання, отримане судом 31 травня 2021 року (а. с. 87) про відкладення судового розгляду на іншу дату. Вирішуючи клопотання учасників справи, слід зазначити, що розгляд справи ухвалою суду від 06 квітня 2021 року (а. с. 29) визначено за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст. 274 ЦПК України з повідомленням учасників справи. Відповідач скористався правом на заперечення позову, подавши зустрічну позовну заяву, клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подав. Позивач за первісним позовом просив розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Повідомлення учасників справи не зобов`язує їх до участі в судовому засіданні, бо у ч. 2 ст. 128 ЦПК України, вказано. що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Таким чином, з урахуванням позиції сторін наявні підстави для розгляду справи за наявними матеріалами у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про судовий розгляд. Таким чином клопотання представника відповідача за первісним позовом від 31 травня 2021 року про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. При вирішенні первісного позову суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: [PERSON] - позивач за первісним позовом, є власником земельної ділянки на території Морочненської сільської ради Рівненської області, площею 1,0882 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 5622283200:08:000:0077 що доводиться Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РВ № 007928 (а. с. 15). З листа ГУ Держгеокадастру у Рівненській області №555/0/6/-20 від 09 вересня 2020 року (а. с. 17-18), відправленого на адресу [PERSON] слідує, що у результаті проведеної перевірки 30 липня 2020 року встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки ТОВ "Рівненське аграрне підприємство", шляхом посіву сільськогосподарської культури (ріпак). У листі вказано розмір завданої шкоди. Відповідно до п. б ст. 211 Земельного Кодексу України, директора ТзОВ "Рівненське аграрне підприємство" [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та видано припис з вимогою звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2021 року у справі №561/848/20 (а. с. 19-24) на підставі досліджених доказів встановлено факт самовільного використання ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" земельної ділянки і, як наслідок, стягнуто з нього на користь [PERSON] 5154,36 в порядку відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог. Частиною першою ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі. Позивач стверджує, що належна йому на праві власності земельна ділянка самовільно зайнята ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" та використовується ним для вирощування сільськогосподарських культур без правових на те підстав, оскільки він не уклав будь-яких договорів з ним на право користування землею. Статтею 212 ЦК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. При вирішенні зустрічного позову суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Правові та організаційні засади для проведення обміну земельної ділянки сільськогосподарського призначення, шляхом взаємного укладення договорів оренди (суборенди), права та обов`язки сторін у процесі реалізації цього права, визначені у ст. 37-1 ЗК України та ст. 8-2 Закону України "Про оренду землі". Зокрема, згідно ч. 1 ст. 37-1 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення, призначені для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства, розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення, можуть використовуватися їх власником, землекористувачем також для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни цільового призначення таких земельних ділянок. А ч. 2 - 4 цієї статті передбачено, що власники земельних ділянок усіх форм власності, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення, можуть обмінюватися такими земельними ділянками. Власники та орендарі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення, на період дії договору оренди можуть обмінюватися належними їм правами користування земельними ділянками шляхом взаємного укладання між ними договорів оренди, суборенди відповідних ділянок. Особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Право оренди землі набувається в порядку, встановленому Законом України "Про оренду землі". Особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, є землекористувач, якому належить право користування (оренда, емфітевзис) земельними ділянками, розташованими у масиві земель сільськогосподарського призначення, загальною площею не менш як 75 відсотків усіх земель масиву. Статтею 8-2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що власники та орендарі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення, на період дії договору оренди можуть обмінюватися належними їм правами користування земельними ділянками шляхом взаємного укладання між ними договорів оренди, суборенди відповідних ділянок. Укладення договору суборенди у такому разі не потребує згоди орендодавця, при цьому орендар залишається відповідальним перед орендодавцем за виконання договору оренди. Припинення дії одного з договорів оренди, суборенди земельної ділянки, укладених у порядку обміну правами користування, припиняє дію іншого договору оренди, суборенди, укладеного взамін, про що обов`язково зазначається у таких договорах. Особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Право оренди (суборенди) земельних ділянок, що набувається особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, з передачею взамін права користування іншою земельною ділянкою набувається і реалізується з такими особливостями: строк оренди (суборенди) не повинен перевищувати строку користування земельною ділянкою за договором, що укладається взамін; розмір орендної плати (плати за суборенду) має відповідати орендній платі (платі за суборенду) за договором, що укладається взамін; орендар не має переважного права на купівлю орендованої земельної ділянки у разі її продажу; орендар (суборендар) не має права на компенсацію іншою стороною договору витрат на поліпшення орендованої земельної ділянки, на поновлення договору оренди (суборенди) на новий строк у разі заперечень іншої сторони договору; у разі якщо до земельної ділянки, право на яку передається взамін, відсутній доступ з краю масиву, особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, зобов`язана забезпечити землекористувачу право проходу, проїзду до такої земельної ділянки на умовах безоплатного земельного сервітуту; у разі якщо в оренду (суборенду) особі, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, передається декілька земельних ділянок, що належать одній особі, земельні ділянки, право користування якими передається взамін, повинні бути пов`язані спільними межами. Встановлення у договорі оренди (суборенди) земельної ділянки, право на яку передається взамін, інших умов, ніж передбачені частиною п`ятою, допускається лише за погодженням іншої сторони договору. Для укладення договору оренди (суборенди) в порядку обміну правами користування земельними ділянками особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, письмово звертається до другої сторони з пропозицією укласти договір оренди (суборенди). У зверненні зазначаються: земельні ділянки, правами користування якими пропонується обмінятися, із зазначенням кадастрових номерів (за наявності), площі, угідь земельних ділянок, їх нормативної грошової оцінки; розмір майнової шкоди, завданої власникам, користувачам земельних ділянок внаслідок обміну правами користування. До звернення додаються: підписані особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, проект договору оренди (суборенди), а також проект договору оренди (суборенди) земельної ділянки, право користування якою пропонується передати взамін; засвідчена орендарем копія договору оренди земельної ділянки, орендарем якої виступає особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, право користування якою пропонується передати взамін. Друга сторона протягом одного місяця з дня одержання пропозиції зобов`язана розглянути звернення, підписати договір або надати письмову мотивовану відмову в його укладенні. З матеріалів зустрічної позовної заяви вбачається що ТОВ "Рівненське аграрне підприємство" обробляє земельну ділянку [PERSON] та інші земельні ділянки, розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення на території Морочненської сільської ради Рівненської області, що доводиться витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а. с. 37-65). Договори оренди (з правом суборенди) укладені на строк 15 років. Згідно оригіналу клопотання б/н без дати, наявного у матеріалах справи (а. с. 35) товариством було запропоновано [PERSON] на підставі ст. 37-1 ЗК України укласти договір обміну (міни) його земельної ділянки на іншу з кадастровим номером 5622283200:08:000:0123, площею 1,7979 га. Схематичний план розташування обох земельних ділянок вказаний на (а. с. 36) і вони перебувають у межах одного масиву земель. У відзиві на зустрічну позовну заяву (а. с. 72-76) [PERSON] не заперечує факту отримання клопотання у липні 2020 року, зазначає, що таке було без дати та підпису, копію якого долучає до відзиву вказує, що надав відповідь на нього в якій не погодився на обмін з підстав порушення порядку запропонованого товариством для обміну, а саме: відсутності оцінки розміру майнової шкоди, відсутності нормативної грошової оцінки ділянок, які підлягають обміну, відсутності підписаних договорів оренди (суборенди), які долучались до клопотання. Крім іншого вказав на бажання у майбутньому, після скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення, продати цю земельну ділянку, а довготривала оренда перешкоджатиме йому у реалізації цього права. Зазначив, що запропонована йому для обміну земельна ділянка частково обробляється іншою особою - її власником. Отже, процедура обміну правами користування земельними ділянками шляхом укладення відповідних договорів визначена ст. 8-2 Закону України "Про оренду землі" та здійснюється виключно на підставі відповідних договорів оренди (суборенди), форма, зміст та істотні умови яких визначені Законом України "Про оренду землі" і, такі права оренди підлягають державній реєстрації та виникають саме з моменту державної реєстрації такого права. У данному випадку судом не отримано на учасниками справи не надано доказів у підтвердження досягнення передумов для обміну земельними ділянками, шляхом взаємного укладення договорів оренди (суборенди) земельних ділянок, що є необхідними для задоволення зустрічної позовної заяви. Таким чином зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає. Щодо обраного позивачем за первісним позовом способом захисту способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав . Узагальнена позиція суду за результатом розгляду справи. Таким чином позивачем за первісним позовом доведено, а відповідачем не спростовано, факт самовільного зайняття ТОВ "Рівненська аграрна компанія" належної [PERSON] земельної ділянки, а тому його позовна вимога про звільнення та приведення до стану придатного до використання за цільовим призначенням цієї земельної ділянки підлягає задоволенню. Натомість вимога про зобов`язання [PERSON] провести обмін належної йому земельної ділянки на іншу, шляхом взаємного укладення договорів оренди (суборенди) задоволенню не підлягає. Вирішення питання судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2 270,00 грн., за вимогу немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні майном за первісним позовом, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п. 9, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (є інвалідом першої групи загального захворювання згідно виписки з акта МСЕК до довідки серії 12АББ №0517151 (а. с. 9), є учасником бойових дій, згідно посвідчення серії [NUMBER] (а. с. 7)), а його вимоги задоволенні.

Outcome: approved