Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Добровеличківська районна державна адміністрації Кіровоградської області, як орган опіки і піклування, звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, в якому зазначила, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. [PERSON] є матір'ю - одиначкою, про що свідчить витяг з державного реєстру про народження дитини з зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (№ 00015617602 ). На момент народження дитини, [PERSON] власного житла не мала, була зареєстрована в будинку батьків. Умови проживання за місцем реєстрації були вкрай несприятливі для утримання новонародженої дитини. [PERSON] власноручно написала заяву про тимчасове утримання доньки в Кіровоградському Будинку дитини терміном на 6 місяців. На підставі розпорядження голови Добровеличківської РДА Кіровоградської області від 08 грудня 2010 року № 622-р малолітня [PERSON] була направлена до зазначеного закладу. Написавши заяву на тимчасове влаштування дитини в державний заклад, [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відмовилася. Мати [PERSON] догляду за дитиною не здійснювала, не провідувала її, коштів на перебування та лікування не виділяла. Свою доньку [PERSON] [INFO] жодного разу не провідувала у Кіровоградському Будинку дитини, не цікавилася її життям, станом здоров'я та розвитком, не надсилала письмових запитів та звернень. В квітні 2011 року орган опіки і піклування Добровеличківської РДА звернувся до суду з позовом про відібрання малолітньої [PERSON] в матері і позовні вимоги було задоволено. Малолітній [PERSON] розпорядженням голови райдержадміністрації від 21.04.2011 року № 246-р було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а згодом дитину було передано під опіку [PERSON]. Звільнившись з місць позбавлення волі, мати дитини [PERSON] в службу у справах дітей райдержадміністрації відносно доньки не зверталася. Вказані обставини спонукали позивача звернутися до суду з відповідним позовом . Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Додала, що [PERSON] не займається доглядом та вихованням своєї дитини [PERSON], не бажає створити умов для нормального проживання дитини, не має постійного місця роботи та проживання, негативно характеризується по місцю постійного проживання, веде аморальний спосіб життя (часто змінювала співмешканців, контактувала з особами сумнівної поведінки, зловживає алкогольними напоями) безвідповідальна, не провідувала свою доньку у Кіровоградському Будинку дитини, не цікавилася її життям, станом здоров'я та розвитком. Також зазначила, що в минулому за ухилення від виконання батьківських обов'язків вже була позбавлена батьківських прав стосовно малолітнього сина. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] просила залишити дитину під її опікою та позбавити батьківських прав [PERSON]. Пояснила, що умови для малолітньої [PERSON] забезпечуються належні, наявна для неї окрема дитяча кімната, забезпечена усім необхідним, ходить до дитячого садочка, стан здоров'я хороший, дитина розвивається відповідно до її віку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась повторно, судом про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, матеріали позовної заяви отримала своєчасно, про причини неявки суд не повідомила. Прокурор, який вступив за своєю ініціативою у справу підтримала позовні вимоги, вважаючи, що [PERSON] не займається доглядом та вихованням своєї дитини [PERSON], не бажає створити умов для нормального проживання дитини, не має постійного місця роботи та проживання, веде аморальний спосіб життя. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: [PERSON], [INFO] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського РУЮ у Кіровоградській області 06.12.2010). Відповідач є матір'ю - одиначкою, про що свідчить витяг з державного реєстру про народження дитини з зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (№ 00015617602 ). На момент народження дитини, [PERSON] власного житла не мала, була зареєстрована в будинку батьків, що підтверджується довідкою № 151 від 03.02.2011 виданої Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області. Умови проживання за місцем реєстрації відповідача були вкрай несприятливі для утримання новонародженої дитини про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22.03.2011, де зазначено, що будинок фактично не придатний для проживання, так як знаходиться в запущеному стані, всі металеві предмети з плити вийняті і здані на металобрухт, відсутні предмети домашнього вжитку. [PERSON] веде бродячий спосіб життя, особистого домоволодіння не має , проживає у друзів, які разом з нею зловживають спиртними напоями. Відсторонилася від виховання сина за що була позбавлена батьківських прав. Відповідач [PERSON] власноручно написала заяву від 15.11.2010, згідно якої просила тимчасово влаштувати доньку [PERSON] в будинок дитини терміном на 6 місяців у зв'язку із відсутністю житла. У листі Добровеличківської ЦРЛ № 01-11/17 від 15.02.2011 зазначено, що з пологового відділення малолітня [PERSON] була переведена у дитяче відділення Добровеличківської центральної районної лікарні, де за станом здоров'я перебувала з 01 грудня 2010 року по 24 лютого 2011 року. Відповідач догляду за дитиною не здійснювала, не провідувала її, коштів на перебування та лікування не виділяла . На підставі розпорядження голови Добровеличківської РДА Кіровоградської області від 08 грудня 2010 року № 622-р малолітня [PERSON] була направлена до Кіровоградського Будинку дитини терміном на 6 місяців. Відповідач жодного разу не провідувала свою доньку, в тому числі і у Кіровоградському Будинку дитини. Також не цікавилася життям своєї дитини, станом здоров'я та розвитком, не надсилала письмових запитів, що підтверджується актом про невідвідування дитини батьками та рідними від 01.12.2011 року № 129 затвердженого головним лікарем КЗ "Кіровоградський обласний будинок дитини". Довідкою-характеристикою виданою Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської областії № 01-22-22 від 22.03.2011 підтверджено, що [PERSON] за період проживання на тетриторії сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. Не працює, веде бродячий спосіб життя, міняє співмешканців, контактує з особами сумнівної поведінки, зловживала спиртними напоями. За характером безвідповідальна, байдужа, вперта. За безвідповідальне ставлення до виховання сина була позбавлена батьківських прав стосовно малолітнього сина . Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2009 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.03.2011 визнано винною [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.04.2011 в [PERSON] відібрано малолітню [PERSON], [INFO], яка на даний час знаходиться в Кіровоградському Будинку дитини, без позбавлення відповідача батьківських прав та передано дитину органу опіки та піклування Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області . Розпорядженням голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 21.04.2011 № 246-р, малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування . Розпорядженням голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 01.12.2011 № 802-р призначено [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON]. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] проживала у [ADDRESS] (довідка з Уманської виправної колонії від 04.07.2014 № 17/3853). Пізніше повернулася в смт. Добровеличківку Кіровоградської області де з січня 2015 року по 15 липня 2015 проживала без реєстрації в домоволодінні співмешканця [PERSON] (довідка Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області від 20.07.2015 року № 01-1930). [PERSON] в службу у справах дітей райдержадміністрації по питанню місцезнаходження, розвитку та виховання своєї доньки [PERSON] не зверталася, письмових запитів не надсилала, не телефонувала, про що свідчить довідка Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 17.07.2015 року 01-29/20/2. Згідно довідки Глинянської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області № 01-19-80 від 25.02.2015 року встановлено, що [PERSON] з приводу побачення з дитиною [PERSON] за час її проживання в опікуна не зверталася, життям дитини не цікавилась. На даний час [PERSON] власного житла та постійного місця роботи не має, життям дитини не цікавиться у зв'язку з чим рішенням районної комісії з питань захисту прав дитини від 27.02.2015 визнано за необхідне позбавити [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON] батьківських прав та надано висновок районної державної адміністрації як органу опіки та піклування про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON]. Суд зазначає, що в Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України „Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу). Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди використовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 27 Європейської конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, (ратифікованої Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п..п.1,2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : не забрали дитину із закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд вважає, що відповідач без поважних на те причин не виявляє до власної дитини батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, не має фінансової можливості забезпечити доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не має можливості надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування своїми обов'язками, а тому суд вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], залишивши дитину під опікою у [PERSON]. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог . Отже з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати на загальну суму 243 гривні 60 копійок. На підставі ст. ст. 164 - 167 СК України , ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, ратифікованої 27.02. 1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав "№ 3, від 30.03.2007 року,

Outcome: approved