Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

18 травня 2016 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] року помер їх батько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на все його майно та майнові права. [PERSON] з 1955 року по 1982 рік працював у колгоспі «Комуніст» Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області. Будучи членом вказаного колгоспу, останній мав право на земельну частку (пай), але при розпаюванні помилково не був включений до списку, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, у зв'язку з чим за життя так і не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Спадщину після [PERSON] прийняли в рівних частинах його дружина - [PERSON] та син - [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. За життя остання склала заповіт, яким все те, що їй буде належати на день смерті, заповіла [PERSON]. В подальшому остання своєчасно прийняла спадщину після смерті матері. Вказують, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів вони не можуть оформити спадщину на земельну ділянку, право на яку належало батьку. Посилаючись на викладене, [PERSON] та [PERSON] просять визнати за кожним з них в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року батька, [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 4,68 умовних кадастрових гектарів, нормативною грошовою оцінкою 79 762 грн., із земель резервного фонду Сергіївської сільської ради. У судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позов в частині своїх вимог - просила визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла [INFO], право власності на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 4,68 умовних кадастрових гектарів, нормативною грошовою оцінкою 79 762 грн., із земель резервного фонду Сергіївської сільської ради, майнове право на яку померла отримала в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Свої уточнені позовні вимоги позивачка [PERSON] підтримала. Також остання, діючи на підставі довіреності, повністю підтримала позовні вимоги [PERSON], який у судове засідання не з'явився. Представник відповідача - Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають у повному обсязі (а. с. 84). На початку судового розгляду справи представник відповідача - Білопільської районної державної адміністрації Сумської області Савчук Б. М. позов [PERSON] і [PERSON] визнав повністю. 17 серпня 2016 року до суду надійшло заперечення проти позову за підписом т. в. о. голови Білопільської РДА Нікітенко О. В., підтримане в судовому засіданні представником відповідача за довіреністю Воротинцевою А. В., згідно з яким відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю та пропуском позивачами строків позовної давності. (а. с. 130-132). Наприкінці судового розгляду справи, після допиту сторін і дослідження всіх доказів представник відповідача Савчук Б. М. позов визнав Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру в Білопільському районі Сумської області в судове засідання не з'явився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 147). Заслухавши позивачку [PERSON], представників відповідача - Білопільської РДА Савчука Б. М. та Воротинцеву А. В., повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що батьками позивачів [PERSON] та [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8, 11, 102). Згідно з довідкою Сергіївської сільської ради від 26 листопада 2015 року №283 батьки позивачів - [PERSON], 1922 року народження та [PERSON], 1922 року народження проживали в с. Миколаївка-Тернівська Білопільського району Сумської області до 21 липня 1984 року (а. с. 17, 149). [PERSON] з 01 січня 1938 року по вересень 1941 року, з 01 січня 1947 року по 31 грудня 1954 року та з 01 січня 1955 року по 01 січня 1982 року був членом колгоспу "Комуніст" Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи ксерокопіями довідки від 15 липня 1982 року та протоколу №217 від 17 червня 1993 року, які стали підставою для призначення пенсії [PERSON] як колгоспнику (а. с. 115-118). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до довідки Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області від 19 жовтня 2015 року [PERSON] з 19 жовтня 1984 року та по день смерті [INFO] року проживав в [ADDRESS] (а. с. 15). Згідно з наявною в матеріалах справи копією державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Сергіївською сільською радою Білопільського району Сумської області 15 червня 1995 року на підставі рішення цієї ж ради від 01 червня 1995 року, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за №14, Колективному сільськогосподарському підприємству «Сергіївське» передано в колективну власність 1931,6 га землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського використання (а. с. 20-21). До списку громадян-членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Сергіївське» Білопільського району, який є додатком до вказаного держаного акту, [PERSON] включений не був (а. с. 22-27). Те, що КСП "Сергіївське" було правонаступником колгоспу "Комуніст" Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області на час розпаювання земель, підтверджується наявною у справі ксерокопією Статуту колгоспу "Комуніст" та дослідженими судом оригіналами Статутів КСП "Сергіївське", Сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу "Сергіївське", Колективного сільськогосподарського товариства "Сергіївське", яке було правонаступником колгоспу "Новый мир". У свою чергу колгосп "Новый мир" був правонаступником колгоспу ім. Ворошилова, який був правонаступником колгоспу "Комуніст" (а. с. 62-79). Статути на колгоспи "Новый мир" та ім. Ворошилова до архівів не надходили та відомості про місце їх знаходження не відомі (а. с. 18). Внести зміни у список осіб, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого Сергіївською сільською радою народних депутатів Білопільського району Сумської області 15 червня 1995 року, на даний час неможливо у зв'язку з ліквідацією підприємства та смертю [PERSON]. Разом з цим, суд вважає доведеним той факт, що на момент видачі вищевказаного державного акта від 15 червня 1995 року у [PERSON] як члена колгоспу «Комуніст», правонаступником якого в подальшому стало КСП "Сергіївське", виникло право на земельну частку (пай). Згідно з довідкою відділу Держгеокадастру в Білопільському районі Сумської області розмір земельної частки (паю) на час розпаювання в САПТЗТ «Сергіївське» становить 4,68 в умовних кадастрових гектарах (а. с. 19). Нормативно-грошова оцінка земельної частки (паю) вказаного розміру на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області становить 79 762 грн. (а. с. 28). Відповідно до довідки Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області від 21 червня 2016 року на території сільської ради є землі запасу та резервні землі. Дані землі знаходяться в оренді: ПП АФ «Верес» - 268,9 га ріллі та ТОВ «Білопілля Агро» - 9,53 га ріллі (а. с. 85). Як вбачається з копії спадкової справи спадщину після [PERSON], який помер [INFO] року, в рівних частинах прийняли його жінка - [PERSON] та син - [PERSON] - другий позивач у справі (а. с. 121-128). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що [PERSON] та [PERSON] як спадкоємиці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті батька та чоловіка відповідно - [PERSON] в порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР. Також відповідно до положень ЦК України останні в рівних частинах успадкували і майнове право на земельну частку (пай) у розмірі 4,68 умовних кадастрових гектарів у КСП «Сергіївське». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с.13). За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно та все те, що буде належати їй на момент смерті заповіла своїй дочці - [PERSON] (а. с. 14). Як вбачається із ксерокопії спадкової справи №717, заведеної Сумською районною державною нотаріальною конторою, [PERSON] своєчасно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади спадкодавця (а. с. 88-93). У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Отже, судом встановлено, що [PERSON] як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину після матері [PERSON] в порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР. Також відповідно до положень ЦК України остання успадкувала майнове право на 1/2 частину земельної частини (паю), загальною площею 4,68 в умовних кадастрових гектарах, яке померла унаслідувала від свого чоловіка [PERSON]. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується. Частиною 3 статті 2 ЗК України передбачено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Згідно з ч. 11 ст. 25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно із п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Аналіз викладених вище норм законодавства свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Крім того, слід враховувати, що строк позовної давності для вимог про визнання права на майно учасника спільної власності обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися, що її право на це майно оспорюється. У відповідності до ч. 9 ст. 5 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на час виникнення правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер [INFO] року, а позивачка [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла [INFO], мають право на земельну частку (пай), площею 4,68 умовних кадастрових гектари, із земель сільськогосподарського призначення резервного фонду Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що позивачі пропустили встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як зазначила у судовому засіданні позивачка [PERSON], про порушення прав батька, [PERSON], який помер [INFO] року, щодо не включення до списків громадян-членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Сергіївське» Білопільського району, який є додатком до держаного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданому КСП «Сергіївське» 15 червня 1995 року, і своє право на земельний пай в порядку спадкування вони з [PERSON] дізналися навесні 2015 року. Всупереч ст. 60 ЦПК України доказів протилежного відповідач суду не надав З огляду на викладене вище, а також відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, якою визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила, суд вважає, що строк позовної давності за позовними вимогами [PERSON] і [PERSON] не сплив. Таким чином, позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved