Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

26 травня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що 15 квітня 2008 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2005 року на її користь з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2005 року, до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист №2-1812/2005 та відкрито виконавче провадження. Відповідач допустив заборгованість зі сплати щомісячних сум аліментів та у відповідності до довідки, виданої ВДВС Першотравенського міського управління юстиції за вих.№2425 від 05 травня 2016 року вона становить 18 522,89 гривень за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року. Розрахунок пені: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Всього сума неустойки (пені) складає 5 625,51 гривень. Саме такий порядок розрахунку суми пені визначено в Постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-2589 цс 15. Враховуючи отримання нею незначного заробітку та ухилення відповідача від сплати аліментів на протязі майже 2 років на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], а іншого доходу вона не має і допомагати їй нікому, найдорожча їй людина - її мама, померла, всі ці обставини змусили її звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №2-1812/2005 від 02 грудня 2005 року з відповідача на її користь 5 625,51 гривень за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року включно. Позивачка свої позовні вимоги підтримала, зазначивши, що в 2015 році отримувала на дитину соціальну допомогу, звернулася через 6 місяців після рішення, потім ще зверталася, але відмовили, бо змінилося законодавство. До вересня 2014 року заборгованості не було. З 2004 року вона працює на шахті архіваріусом, отримує незначну заробітну плату, інших доходів не має. З грудня 2005 року по вересень 2014 року був також період, що відповідач не платив аліменти, але її підтримувала мама і вона не зверталася з аналогічним позовом до суду. Відповідач офіційно не працював, але працював неофіційно і аліменти не сплачував. Виникла заборгованість з вересня 2014 року по квітень 2016 року включно. 21 вересня 2016 року вона отримала частину заборгованості і самі аліменти. Просить суд задовільнити позов у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду свої заперечення проти позову, в яких зазначив, що ст.196 СК України, на яку посилається позивачка, чітко вказує, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але позивачка не надала жодного доказу підтвердження його вини, тому слід відмовити в задоволенні позову. Окремо зазначив, що з грудня 2005 року він сплачував аліменти, бо працював на ш."Ювілейна" токарем з 2002 року по 2006 рік, потім розбився в травні 2006 року на мотоциклі, з травня 2006 року по 2008 рік отримував пенсію по інвалідності 2 групи, потім 3 групи - 2007-2008 роки, позивачка отримувала аліменти з пенсії. У 2008 році він працював на РМЗ токарем. З січня 2012 року - на ш."Степова", працював там до вересня 2014 року. Звільнився і не працював по грудень 2015 року. В грудні 2015 року став працювати слюсарем позаштатно 110 підстанції Обленерго, де працює по цей час. Має ще одну сім'ю, 2 дітей, одна з них також його дочка - [PERSON], [INFO], але батьком у свідоцтві про народження записано не його. Отримує зарплату - оклад 3 200 гривень, відраховуються аліменти з цієї суми, у вересні відраховано за 2 місяці: серпень і вересень. Коли певний період часу він не працював, то шукав роботу. На початку вересня 2015 року звернувся з приводу роботи в Обленерго, а 05 грудня 2015 року почав виходити на роботу. Працює з 10 грудня 2015 року. Не платив аліменти не навмисно, просто не мав можливості. У його мами маленька пенсія, посварився з теперішньою жінкою, жив у матері, заліз у борги, не мав можливості платити аліменти. Заборгованість з аліментів на сьогоднішній день приблизно 20 460 гривень, він її сплачує, не відмовляється від заборгованості і від подальшої сплати аліментів. На даний час з нього відраховують 50% зарплати в рахунок аліментів та заборгованості. Його матеріальне становище дуже скрутне, має іншу сім'ю, маленьку дитину. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст.150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Отже утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги, є природним обов'язком батьків. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами не оспорюються обставини справи щодо подружнього життя, батьківства дитини та необхідності сплати аліментів відповідачем, тому перевірки судом підлягають лише обставини обсягу та періодів фактичної сплати аліментів відповідачем, підстав, можливості та правильності нарахування пені у відповідності до ст.196 СК України. Згідно ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. Верховний Суд України у своїй постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 роз'яснив, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв'язку із юридичним фактом порушення нею обов'язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов'язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов'язку зі сплати аліментів. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. При цьому, обставини справи свідчать, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно, протягом тривалих періодів взагалі не сплачував аліментів, в зв'язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до вимог ст.196 СК України позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 5 625,51 гривень, виходячи з розрахунку наданого позивачкою, який суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення зобов'язання. Щодо посилань відповідача на те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від нього причин та його вини у цьому не має, оскільки він не працював, суд не може взяти їх до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів поважності причини того, що він не працевлаштовувався та того, що він намагався працевлаштуватися, що ним вчинялися якісь дії щодо усунення заборгованості з аліментів. Посилання відповідача на те, що він також зобов'язаний утримувати інших неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, має іншу сім'ю, отримує незначну заробітну плату і має скрутне матеріальне становище, то згідно ст. 196 СК, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак відповідач, виходячи з його заперечень проти позову, взагалі не визнає позовних вимог, що свідчить про відсутність у даному випадку підстав для зменшення розміру неустойки. Розмір неустойки може бути зменшений, якщо відповідач визнає неустойку, але посилається на обставини матеріального та сімейного стану, що є підставою для зменшення розміру неустойки, однак не в тому випадку, коли відповідач взагалі заперечує проти позову та взагалі не визнає своєї заборгованості за аліментами та неустойки, зокрема і з тих підстав, що його вини в тому, що утворилася заборгованість, не має. Крім того, відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження свого матеріального та сімейного становища, тобто обставини для зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів на даний час відсутні. Отже, заборгованість відповідача утворилася з вересня 2014 року та на даний час залишається не погашеною, а розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розраховується за формулою: сума заборгованості х ставка пені, у відсотках за день прострочення х кількість днів прострочення та становить, відповідно до розрахунку самої позивачки 5 625,51 гривень. Такі обставини повність стверджуються наявними в матеріалах справи розрахунками з посиланням на всі матеріали виконавчого провадження №2-1812/2005 від 02 грудня 2005 року, копії яких маються у даному судовому провадженні. Отже відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В зв'язку з тим, що ухвалою судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року позивачку було звільнено від сплати судового збору при предявленні позову до суду до винесення рішення по справі, суд, на підставі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved