Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 грудня 2016 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір на встановлення профілів ПВХ, згідно якого вона сплатила відповідачу 8\~100,00 грн., а останній в свою чергу зобовязався виготовити обумовлені вироби протягом 28 робочих днів з моменту підписання договору. Оскільки одразу усієї суми коштів для оплати вартості замовлених виробів позивач не мала, тому відповідач їй повідомив про можливість отримати в ПАТ КБ "ПриватБанк" споживчий кредит на вигідних умовах, за яким вона щомісяця мала сплачувати 234,00 грн. Позивача такі умови влаштовували та вона на них погодилася. Таким чином відповідач фізична особа-підприємцем [PERSON] в день укладання договору отримав грошові кошти у розмірі 8100,00 грн. в якості оплати вартості замовлених позивачем виробів. Наступного дня позивач звернулася до відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" де дізналася, що умови оформленого кредиту є для неї вкрай невигідними, оскільки щомісячний платіж за кредитом складає 1384,64 грн. У зв'язку з цим, позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення сплачених нею коштів, яка була отримана відповідачем, але повертати кошти відповідач відмовився. Листом від 22 березня 2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] повідомив, що ПВХ вироби вже виготовлені, тому розірвання договору є неприпустимим та запропонував зв'язатися з ним для узгодження дати та часу доставки обумовленого замовлення. Однак в порушення умов договору, відповідач до цього часу свої зобов'язання не виконав, та сплачені кошти не повернув. З цього приводу позивач зверталася до Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, де її звернення було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 24004 від 22 грудня 2016 року. 11 вересня 2018 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом було направлено лист-претензію із вимогою виконати умови укладеного між ними договору або відшкодувати завдані збитки, але даний лист відповідач не отримав. Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд розірвати спірний Договір укладений 20 грудня 2016 року між нею та відповідачем, а також стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] сплачені нею кошти за виконання робіт у розмірі 8100,00 грн., а також неустойку відповідно до п. 4.2 [PERSON] в сумі 3726,00 грн. Позивач [PERSON]І в судове засідання не з'явилася, від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій на задоволенні позовних вимог наполягла в повному обсязі (а.с.45). Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] з позовом ознайомлений, в судове засідання 01 лютого 2019 року не з'явився, в своєму відзиві, який надійшов на адресу суду 30 січня 2019 року електронною поштою, зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та безпідставними, оскільки підставами, наведеними у позовній заяві, для розірвання договору від 20 грудня 2016 року є те, що позивача не влаштовують умови кредитного договору, укладено з іншою юридичною особою. Також зазначає, що він добросовісно виконав умови [PERSON] від 20 грудня 2016 року, вироби із ПВХ були своєчасно виготовлені у відповідності до замовлення та у січня 2017 року позивача було завчасно повідомлено за вказаним у договорі номером телефону та доставлено відповідне замовлення за адресою місця проживання позивача, однак [PERSON] безпідставно відмовилась від отримання замовлення. З метою врегулювання ситуації, що склалася, відповідач двічі звертався до позивача з листами-повідомленнями, однак позивач безпідставно відмовляється від спірного [PERSON]. У зв'язку з наведеними обставинами відповідач просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості\~(стаття 129 Конституції України). Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 837 ЦК України\~за договором підряду одна сторона (підрядник зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Статтею 865 ЦК України\~передбачено,\~що за\~договором підряду\~підрядник,\~який здійснює\~підприємницьку діяльність,\~зобов'язується\~виконати за\~завданням фізичної\~особи (замовника)\~певну роботу,\~призначену для\~задоволення побутових\~та інших\~особистих потреб,\~а замовник\~зобов'язується\~прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК, застосовується законодавство про захист прав споживачів.\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що 20 грудня 2016 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір на встановлення профілів ПВХ (металопластикові вікна та балконний блок) (а.с.5,6). Факт укладання та підписання даного договору позивачем та його представником не оспорювався. Згідно п. 3.1. та п. 3.2. зазначеного договору позивач зобовязався оплатити та прийняти готові вироби в повному обсязі згідно умов [PERSON], а відповідач в свою чергу зобовязався виготовити обумовлені сторонами вироби протягом 28 робочих днів з моменту підписання договору (а.с.5). Пунктом 2.1 [PERSON] визначено, що загальна вартість замовлення складає 8\~100,00 грн., яка згідно п. 2.2. внесена позивачем в повному обсязі. З позовної заяви вбачається, що позивач не мала одразу усієї суми коштів для оплати вартості замовлених виробів, тому скористалася послугами ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо отримання споживчого кредиту, умови якого в подальшому для позивача виявилися не вигідними. Суд вважає безпідставним посилання позивача, як на підставу для розірвання укладеного між нею та відповідачем [PERSON] те, що умови споживчого кредиту є для не вкрай не вигідними, оскільки сам лише факт невигідних умов кредитування не є підставою для розірвання [PERSON] з фізичною особою-підприємцем [PERSON], який зазначені послуги не надає. В той же час, суд звертає увагу, що відповідач в порушення умов договору від 20 грудня 2016 не виконав свої зобов'язання щодо виготовлення та передачі обумовлених з позивачем профілів ПВХ. Доводи відповідача про те, що він добросовісно виконав свої зобов'язання за [PERSON] та усі замовлені позивачем вироби виготовлені в повному обсязі, але позивач безпідставно відмовляється їх прийняти, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту відмови позивача [PERSON] від прийняття замовлених нею виробів відповідачем суду надано не було. Частинами 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що\~ сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить висновку, що фізична особа-підприємець [PERSON] розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що відповідач істотно порушив умови [PERSON] від 20 грудня 2016 року, не виконав належним чином замовлення, у зв'язку з чим, зазначений договір слід розірвати, а сплачені позивачем кошти у розмірі 8\~100,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] у примусовому порядку. Також згідно із ч.5\~ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Пунктом 4.2. [PERSON] передбачено, що у разі невиконання п. 3.2 [PERSON], виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості [PERSON] за кожний робочий день прострочення. Станом на дату звернення до суду з даним позовом (24 жовтня 2018 року) кількість робочих днів прострочення становить 460 днів, отже сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3726,00 грн. із наступного розрахунку: 8100 грн. х 0,1 % х 460 робочих днів. Також,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з фізичної\~особи-підприємця\~[PERSON]\~підлягає стягненню\~на користь\~держави судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.). На підставі викладеного та

Outcome: approved