Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача вимоги ТзОВ "Карат" підтримав та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися повторно, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином - поштою рекомендованим листом із повідомленням, проте повідомлень про причини неявки до суду чи заяв про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів не надійшло. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Так, на підставі поданих позивачем в якості письмових доказів документів судом встановлено, що 19 жовтня 2012 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 95000 доларів США, що станом на 19.10.2012 р. за курсом НБУ становило 769500 грн. Вказану суму коштів позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві готівкою в строк до 05 листопада 2012 року. Цього ж дня, тобто 19 жовтня 2012 року, між товариством з обмеженою відповідальністю "Карат" як поручителем (від імені та в інтересах якого діяв директор товариства [PERSON]Є.) та [PERSON] як кредитором було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] його зобов'язань, що виникли з Договору позики від 19 жовтня 2012 року, який був укладений між кредитором та боржником. Проте, Договір поруки від 19.10.2012 р. слід визнати в судовому порядку недійним, оскільки вказаний правочин суперечить частині третій статті 238 ЦК України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Так, відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як передбачено частиною першою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Виходячи з наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що порушене відповідачами майнове право позивача підлягає захисту, а позов - до задоволення. Пунктом другим частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Позивач також документально підтвердив понесені ним судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в сумі 3441 грн. (а.с.1), тому вказані витрати підлягають до стягнення на користь ТзОВ "Карат" солідарно зі співвідповідачів.

Outcome: approved