Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування доводів посилається на те, що є одноособовим власником вказаної квартири, яка належить їй на підставі договору дарування від 01.04.2008 року. Вказує, що в квартирі прописана колишня співмешканка її батька [PERSON] , який подарував позивачу вищевказану квартиру. Відповідач фактично не проживає в квартирі вже понад 10 років, проживає за межами України, добровільного зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку в будинку не виконала. Вимоги мотивує тим, що прописка відповідача є перешкодою у користуванні та розпорядженні житлом на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 29.07.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив справу до судового розгляду без повідомленням сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач подала до суду заяву (вх. № 6209) про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повіністю, просить позов задовольнити. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Відповідач повідомленапро виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України 29.07.2021 року (відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України), тому вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, за наявними доказами та матеріалами у справі. Суд проводитьзаочний розгляд справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України) та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, щозгідно копії витягу 18406838 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2008 року, виданого комунальним унітарним підприємством "Свалявське районне бюро технічної інвентаризації" на підставі договору дарування ВКІ №748613 від 01.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Л.П.Гойс, копії витягу 5703539 з Державного реєстру правочинів від 01.04.2008 року - [PERSON] (позивачу) на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно інформації, наданої на судовий запит начальником відділу "Центр надання адміністративних послуг" Свалявської міської ради щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача - [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження від 09.07.2021 року, складеного комісією виконавчого комітету Свалявської міської ради в присутності двох свідків-сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , однак в квартирі не проживає на протязі більше 10 (десяти) років (а.с. 9). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Спірні правовідносини регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При розгляді справи, суд бере до уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення (суд ураховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.10.2018 року, справа № 31-37646св18). Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає більше десяти років. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (суд ураховує правову позицію ВС у постанові від 16.01.2021: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою"). З огляду на вищенаведене, суд, враховуючи, що [PERSON] без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] більше одного року, ні разу не з`явилася в ньому, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, порушила порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла, а тому вважає, що позовна вимога позивача є обгрунтованою, яку слід задовольнити. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Закон № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved