Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

у грудні 2015 року Інститут права та післядипломної освіти звернувся у суд з позовом до відповідачів про звільнення займаного приміщення в гуртожитку та стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у кімнаті [ADDRESS] тимчасово розміщені відповідачі, які за статусом являються внутрішньо переміщеними особами. Оскільки відповідачі відмоляються вносити плату за перебування у наданому в користування приміщенні, станом на 10.11.2015 р. розмір заборгованості останніх за таке користування склав 35 940,80 грн. У лютому 2016 року позивач подав заяву про уточнення позовної заяви та збільшення позовних вимог. (а.с. 45 т.1) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 75 т.1) У липні 2016 року позивач подав заяву про уточнення позову та збільшення позовних вимог. (а.с. 88 т.1) Просив зобов"язати відповідачів звільнити займане приміщення гуртожитку, а саме кімнату № [ADDRESS] без надання іншого житла, а також стягнути солідарно з відповідачів заборговансть за проживання у гуртожитку інституту в період з 04.01.2015 р. по 01.06.2016 р. у розмірі 58 110,35 грн. У жовтні 2016 р. [PERSON] звернувся у суд з зустрічним позовом про відшкодування заподіяної шкоди. (а.с. 155 т.1) Ухвалою судді Голосіївського районного суду мм. Києва від 21 лютого 2017 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом Інституту права та післядипломної освіти. (а.с. 188) 31 травня 2017 року Інститут права та післядипломної освіти подав заяву про зміну предмету позову. (а.с. 201 т.1) Просить розірвати договір про надання послуг з тимчасового проживання у гуртожитку, укладений між Інститутом права та післядипломної освіти та [PERSON] і [PERSON], які тимчасово перебувають у гуртожитку кімнати [NUMBER]; зобов"язати відповідачів звільнити кімнату № [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на користь позивача 35 940,80 грн. заборгованості за надання послуг з тимчасового перебування у гуртожитку кімнати [NUMBER] за період з 03.01.2015 р. по 10.11.2015 р. У лютому 2018 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету та підстав позову. (а.с. 1 т.2) Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 126 501,02 грн. заборгованості, 3% річних в розмірі 5 884,67 грн., 26 078,64 грн. інфляційного збільшення суми боргу, а всього 158 464,33 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповдачі в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом. Вислухавши пояснення представників позивача та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. Положенням ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Статтею 2 цього Закону передбачено гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. При цьому, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Судом встановлено, що 30 грудня 2015 року позивач Інститут права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звільнення ними, разом з їх дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], займане ними приміщення гуртожитку Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, а саме кімнату [NUMBER] гуртожитку, розташованого за адресою: . [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнення з відповідачів на користь Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України у відшкодування заборгованості за проживання у гуртожитку інституту в період з 03.01.2015 р. по 10.11.2015 р. 35 940,80 грн. Із анкет (а.с. 20-23) вбачається, що відповідачі [PERSON] і [PERSON], а також їх двоє неповнолітніх дітей взяті на облік внутрішньо переміщених осіб. З квітня 2014 року на прохання Управління туризму при Київській міській державній адміністрації ( телефонний режим)) на тимчасове проживання в гуртожиток Державного закладу до гуртожитку по [ADDRESS] було поселено частину внутрішньо переміщених осіб із зони проведення антитерористичної операції на відповідній платній основі. З січня 2015 року відповідач та 2-є неповнолітніх дітей займають у зазначеному будинку кімнату [NUMBER] (ліжкомісця). Між сторонами виникли спірні питання щодо оплати отриманих послуг за проживання та виставлених тарифів зі сторони позивача. Пред'являючи позов до суду, позивач стверджував, що кошти за проживання відповідачі не сплачували, у зв"язку з чим станом на 10.11.2015 р. розмір заборгованості останніх за таке користування склав 35 940,80 грн., яку і просив стягнути з відповідачів, а також зобов'язати звільнити кімнату гуртожитку. У заяві про зміну предмету та підстав позову Інститут права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України просить стягнути з відповідачів 126 501,02 грн. заборгованості, 3% річних в розмірі 5 884,67 грн., 26 078,64 грн. інфляційного збільшення суми боргу, а всього 158 464,33 грн. Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження №1961/16-45 від 16.02.2016 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який не спростований позивачем, калькуляція вартості ліжко-місця за добу в трьохмісному номері гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Державного закладу післядипломної освіти «Ценртр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості», затверджена станом на 02.09.2014, документально не підтверджується, а її складання не відповідає вимогам Порядку, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України та Міністерства фінансів України «Про затвердження порядків надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» від 23.07.2010 №736/902/758, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.11.2010 за №1196/18491 (а.с.141 т. 2). Питання щодо конфліктної ситуації щодо неякісного надання комунальних послуг внутрішньо переміщених осіб в гуртожитку по вул. Кустанайській в м. Києві піднімалося у доповіді щодо ситуації з правами людини в Україні 16 лютого - 15 травня 2016 року Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини. Відповідно до змісту ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правові підстави до задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комунальним послугам з відповідачів на користь позивача у розмірі 126 501,02 грн., відсутні. Розселення внутрішньо переміщених осіб (малозабезпечених) на сьогодні існує в об'єктах державної власності (готелі, гуртожитки, літні табори, санаторії, пансіонати). Як вбачається з матеріалів справи відповідачі та їх 2-є неповнолітніх дітей, які проживають із ними, були поселені до гуртожитку по [ADDRESS]. Іншого житла відповідачі не мають. Забезпечити своїх дітей відповідачі іншим житлом не можуть. На час розгляду справи в суді, відповідачі, по незалежним від них причинам, позбавлені можливості повернутися проживати до м. Донецьк. Відповідно до змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо реалізації права внутрішньо переміщених осіб на житло, внутрішньо переміщена особа має право проживання у тимчасових приміщеннях до моменту отримання постійного житла, або добровільного повернення до свого покинутого постійного місця проживання. Внутрішньо переміщена особа має переважне право не отримання тимчасового житла з фонду житла тимчасового проживання. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Положеннями Конвенції про права дитини визначено, що "Всі права і свободи, вказані в Конвенції, належать кожній дитині, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови і віросповідування." /ст.2/, "Кожна дитина має право на життя і здоровий розвиток." /стаття 6/, «Дитина має право на особисте життя, недоторканість житла, тайну кореспонденції."/стаття 16/. Дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Цивільним кодексом України, іншими правовими актами, визнаними в Україні. За таких підстав, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed