Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться по вул. Шевченка, 81 в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області після смерті батька [PERSON], який помер 27.01.2012 року. Позовні вимоги мотивував тим, що його батьки, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 1969 року. За час перебування у шлюбі вони побудували новий житловий будинок та приналежні до нього господарські будівлі та споруди по вул. Шевченка, 81 в с. Тишківці Городенківського району. Право власності на житловий будинок було зареєстровано на батька позивача. Дане господарство відносилось до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого являється [PERSON], в якому проживали крім нього, теж мати позивача, позивач та [PERSON] 27.07.2009 року [PERSON] зробив заповітне розпорядження, згідно якого земельні паї заповів [PERSON], а все інше майно, в тому числі і житловий будинок позивачу - [PERSON]. На даний час заповіт не відмінений і не скасований. 27.01.2012 року [PERSON] помер. Після його смерті мати позивача спадщини на себе не оформляла, в той час же [PERSON] фактично вступив у володіння і користування даним будинковолодінням, підтримує його, обробляє з сім'єю земельні ділянки, сплачує податки. Відповідачі у справі на спадщину не претендують та не заперечують щодо оформлення права власності на будинковолодіння за позивачем. З приводу оформлення спадщини та видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом [PERSON] звернувся в державну нотаріальну контору. Однак, державним нотаріусом відмовлено у переоформленні спадщини, посилаючись на те, що то є колгоспний двір і частки між членами бувшого колгоспного двору конкретно не визначені, а тому рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] подали до суду заяви, в яких просять дану справу слухати у їх відсутності, одночасно зазначили, що відмовляються від оформлення спадщини спадкового майна [PERSON] на користь позивача. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копій свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 12.10.1989 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 141 від 09.08.1989 року та виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7481 від 11.11.2015 року, виданої ОКП "Коломийське МТІ" слідує, що жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Тишківці по вул. Шевченка за № 81 належать колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Тишківці по вул. Шевченка за № 81 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 133,5 м кв., житловою площею 69,3 м кв., літньої кухні, гаражу, стодоли, 2 сараїв, комори, стайні, навісу, вбиральні, погрібу, криниці, огорожі, вигрібної ями, вимощення. З висновку про вартість майна, визначеного ЕТВО "Придністров'я" слідує, що ринкова вартість будинку станом на 23.11.2015 року - становить 183735 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 718 від 10.11.2015 р., виданої виконавчим комітетом Тишківської сільської ради встановлено, що в колгоспному дворі в с. Тишківці по вул. Шевченка, 81 на 15.04.1991 року проживали: голова двору - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] Земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель становить - 0,15 га. За заповітом від 27.07.2009 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Тишківської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 18, [PERSON] заповів на випадок своєї смерті належні йому земельні паї в межах середньої земельної частки [PERSON], все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде йому належати і на що він матиме право за законом - [PERSON], [INFO]. Свідоцтвом про народження серії І-АВ № 078984, стверджено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 27.01.2012 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 146515. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 27.07.2009 р. є [PERSON] та [PERSON], який відмовився від оформлення спадщини спадкового майна [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови В.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори вих № 734/02-31 від 27.11.2015 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок № 81 по вул. Шевченка в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області. Оскільки дане господарство відносилось до колгоспного двору, що позбавляє можливості визначити частки членів двору у житловому господарстві. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Шевченка, 81 в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сімї. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по вул. Шевченка, 81 в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 316, 317, 328, 346, 365, 392,1216, 1222,1233, 1268 ЦК України,

Outcome: approved