Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Потіцької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - домоволодіння по [ADDRESS], в частині визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння за [PERSON], визнання права власності на 1/6 частину зазначеного домоволодіння після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. В обгрунтування позову зазначено, що чоловік позивачки [PERSON] проживав та був власником 1/6 частини домоволодіння по [ADDRESS]. У зв'язку із його смертю [INFO] відкрилась спадщина за заповітом, складеним на користь позивачки на належне йому майно. Позивачка прийняла спадщину вступивши у фактичне володіння спадковим майном. Проте оформити у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, як спадкоємець за заповітом, після смерті чоловіка позивачка не може у зв'язку з тим, що документ, що посвідчує право власності [PERSON] на 1/6 частину домоволодіння виданий 27 січня 2003 року - після смерті спадкодавця, а згідно п.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У судове засідання позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просила позов задовольнити. Представник відповідача - Потіцької сільської ради позовні вимоги визнав повністю, направив на адресу суду заяву про визнання позову, слухання справи у його відсутності. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим [INFO] Потіцькою сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 10. Відповідно до довідки виконавчого комітету Потіцької сільської ради № 379 від 26 липня 2018 року, [PERSON] постійно, до дня смерті проживав в [ADDRESS] Згідно заповіту, посвідченого 13 листопада 2001 р. [PERSON] секретарем виконавчого комітету Потіцької сільської ради за реєстровим номером 70, [PERSON] все належне йому майно і все майно на яке він матиме право на день смерті, заповів своїй дружині [PERSON] [PERSON] 09 червня 2015 року змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені [NUMBER] виданим 09.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 19. Державним нотаріусом Рогатинської районної нотаріальної контори 06 липня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON] який помер [INFO] на 1/6 частину домоволодіння в [ADDRESS] у зв'язку з тим, що документ, що посвідчує право власності померлого на вказану частину домоволодіння виданий з порушенням вимог законодавства, після смерті спадкодавця, а згідно п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У постанові зазначено, що згідно з матеріалами спадкової справи № 122/2004р. єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 27 січня 2003 року виконавчим комітетом Потіцької сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Потіцької сільської ради від 12 грудня 2002 року, домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності належить: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Відповідно до довідки № 111 виданої 18 травня 2018 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: "А" житловий будинок загальною площею 141,5 м2, житловою площею 63,1 м2, "Б" літня кухня загальною площею 45,1 м2, "В" стайня-стодола загальною площею 64,8 м2, "Г" гараж загальною площею 25,5 м2, "Д" вбиральня загальною площею 1,4 м2, "Ж" стайня загальною площею 29,1 м2, "З" комора загальною площею 33,8 м2, № 1 ворота загальною площею 5,0 м2, № 2 огорожа загальною площею 18,0 м2, № 3 огорожа загальною площею 39,6 м2, № 4 криниця загальною площею 10,0 м/п. Реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" проведена 27 січня 2003 року; право власності в рівних долях зареєстровано за: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Переходів права власності не реєструвалося. Згідно висновку про вартість об'єкта оцінки від 24 липня 2018 року ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] без врахування вартості земельної ділянки становить 151 900 грн. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Стаття 1 протоколу до Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод"1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов'язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - четвертою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Згідно ч. 5 п. 5 Постанови ПВС України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на будинковолодіння видане 27 січня 2003 року виконавчим комітетом Потіцької сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Потіцької сільської ради від 12.12.2002 р. на 1/6 частку в домоволодінні за [PERSON], тобто після його смерті. Оскільки правоздатність [PERSON] припинилася у день його смерті [INFO], то набуття на його ім'я у власність майна, а також реєстрація права власності на його ім'я майна суперечить актам цивільного законодавства, тому позов в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/6 частину домоволодіння за [PERSON] підлягає до задоволення. Разом із тим факт належності померлому [PERSON] зазначеної частки домоволодіння визнається належним та не оспорюється сторонами. Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. (ст. 1297 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, оформила у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved