Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

07.11.2011 року прокурор Якимівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся з позовом до [PERSON], КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації», третя особа: [PERSON] про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, за наступними підставами. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що, у ході проведеної прокуратурою Запорізької області перевірки додержання вимог законодавства під час відчуження майна оздоровчих закладів професійних спілок, встановлено наступне. На підставі розпорядження Якимівської районної державної адміністрації №125 від 17.03.2003 року «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно філії ЗАТ «Приазовкурорт», санаторій «Кирилівка» комунальним підприємством «Якимівське бюро технічної інвентаризації» видано Приватному акціонерному товариству «Приазовкурорт» (правонаступник ЗАТ «Приазовкурорт») свідоцтво про право власності серії САА №724013 від 25.03.2003 року на комплекс, філія ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка», що включає Корпус №3, 3А, 2395,6 кв.м.; Корпус №2, 2Б, 1003,7 кв.м.; Корпус №2, 2Б1, 859,4 кв.м.; Перехідник, 2Б2, 33кв.м.; Грязеводолікування, 2,1,1,1,1,1В, В1,В2,В3,В4,В5, 2125 кв.м.; Адміністративний корпус, 2Г, 620,1 кв.м.; Корпус №1, 2Д, 721,4 кв.м.; Їдальня, 1,1,1Є, Є1, Є2, 943,1 кв.м.; Кінотеатр зимовий, 2Ж, 825,7 кв.м.; Робоча їдальня, 1,1З, З1, 363,7 кв.м.; Гараж-диспетчерська, 1І, 84,9 кв.м.; Прохідна, 1К, 27,5 кв.м.; Корпус №6, 1В8, 421,2 кв.м.; Корпус №4, 1В9, 358,1 кв.м.; Будинок ЗМУ, 1Щ, 163,6 кв.м.; Корпус №5 г, 1Щ1, 67,1 кв.м.; Корпус №5 а, 1Щ4, 51,9 кв.м.; Бокс на три автомобіля, 1І1, 213,6 кв.м.; Автогараж на три бокса, 1Н, 205,5 кв.м.; Гараж з майстернями, 1О, 464,2 кв.м.; Склад ДОК, 1П, 366 кв.м.; Склад №3, 1Р, 157,2 кв.м.; Склад №1, 1С, 70,4 кв.м.; Склад №Т, 54,7 кв.м.; ЗТМ, 1У, 23,6 кв.м.; ЗТП, 1У1, 52,7 кв.м.; Продовольчий склад, 1Ц, 362,2 кв.м.; Пральня, 1Ч, 233,1 кв.м.; Котельня на 4 котла, 1Ч1, 370 кв.м.; Котельня на 3 котла, 1Ч2, 171,4 кв.м.; Котельня, 1Ч3, 34,8 кв.м.; Літній кінотеатр, 1Ш, 1530,9 кв.м.; Площадка для паркування автотранспорту, 8,1248 кв.м.; Вбиральня, 1; Насосна питного водопостачання, 2; Мазутосховище, 3; Басейни регенерації грязі, 4; Насосна мінерального водопостачання, 5; Свердловина №7,6; Свердловина №8,7; Свердловина №10,9; Свердловина №11,10; Свердловина №1/1,11; Будинок-контора, 1Е, 97,9 кв.м. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу від 15.09.2003 року ЗАТ «Приазовкурорт» продало [PERSON] 25/1000 частин комплексу «Кирилівка» - цегляний корпус № 6, визначений на плані літерою В8-1, житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м. Право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 23.09.2003 року зареєстровано за [PERSON] В подальшому між громадянином [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 25/1000 частин комплексу «Кирилівка» - цегляний корпус №6, визначений на плані літерою В8-1, житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м. від 25.11.2003 року. Право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 27.11.2003 року зареєстровано за [PERSON] Прокуратурою області вищевказане розпорядження Якимівської районної державної адміністрації оскаржено до Господарського суду Запорізької області, рішенням якого від 26.09.2011 розпорядження райдержадміністрації визнано недійсним, визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на комплекс будівель і споруд, філії ПАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка», розташованого за адресою: вул. Санаторна, смт Кирилівка, Якимівський район, Запорізька область. При цьому, прокурорською перевіркою зясоване наступне. Постановою Верховної Ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29.11.1990 року №506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна. Статтею 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» від 10.09.1991 року №1540 встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших обєктів союзного підпорядкування є державною власністю. На виконання постанови Ради Міністрів охорони здоровя УРСР №606 від 23.04.1960 року «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР» усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоровя зобовязане було передати у строк до 01.05.1960 року Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно п.2 вказаної Постанови майно передавалося профспілковим органам у відання. Після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів міста Києва №9971 від 23.12.1991 року зареєстровано ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» як підприємство, яке є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, обєднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому, частка майна Федерації професійних спілок України, переданого до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» становить 92,92 % розміру статутного фонду. В подальшому ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на підставі акту приймання-передачі від 30.10.2002 року передано як внесок до статутного фонду ЗАТ «Приазовкурорт» комплекс, філія ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка». Відповідно до ст. 10 Конституції УРСР від 20.04.1978 року основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Соціалістичною власністю є також майно профспілок та інших громадських організацій, необхідне їм для здійснення статутних завдань. Статтею 89 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що державна власність основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна. З вищевикладеного вбачається, що майно, яке передане у відання профспілок згідно з постановою Ради Міністрів УРСР №606 від 23.04.1960 року, є державною (загальнодержавною) власністю. Згідно зі ст. 1 чинного Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про професійні спілки, права та гарантії їхньої діяльності» від 10.12.1990 року, професійна спілка (профспілка) є добровільною громадською організацією, яка обєднує трудящих, звязаних спільними інтересами за родом їхньої діяльності як у виробничій, так і в невиробничій сферах, для захисту трудових і соціально-економічних прав та інтересів своїх членів. Професійні спілки СРСР очолювались Всесоюзною центральною радою профспілок, яка обиралась на всесоюзному зїзді, за участю делегатів від профсоюзів всіх союзних республік, у тому числі Української РСР. Відповідно до постанови Верховної Ради України №2268 від 10.04.1992 року» про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України», майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та обєктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього союзу РСР вирішено тимчасово передати Фонду державного майна України. Крім того, пунктом 1 постанови Верховної ради України №3943 від 04.02.1994 року «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» встановлено, що тимчасово, до законодавчого визначення субєктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно було визнане загальнодержавною власністю. Згідно з п.1 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2558 від 07.07.1992 року, Фонд здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна і виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю. Таким чином, Федерація незалежних профспілок України за відсутності згоди Фонду державного майна України неправомірно передала ЗАТ «Приазовкурорт» майно санаторію «Кирилівка», що є державною власністю. Отже, з вищевикладених обставин та норм слідує, що ЗАТ «Приазовкурорт» передало у власність ЗАТ «Приазовкурорт» будівлі та майно санаторію «Кирилівка», не будучи власником цього майна. З урахуванням того, що розпорядження Якимівської райдержадміністрації №125 від 17.03.2003 року та видане на його підставі свідоцтво про право власності, як правову підставу реєстрації спірного майна за ЗАТ «Приазовкурорт», було скасоване, останній не мав права його відчужувати. Право власності на це майно перейшло до [PERSON] та [PERSON] за відплатним договором. Таким чином, враховуючи те, що Фонд державного майна України про оформлення права власності на комплекс, філію ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка» дізнався лише після винесення Якимівською райдержадміністрацією розпорядження від 17.03.2003 за №125, вказана частина комплексу вибула із державної власності, повноваження по управлінню яким покладено на Фонд державного майна України не з його волі. Отже, Фонд державного майна України має право витребувати 25/1000 частину комплексу «Кирилівка» - цегляний корпус №6, визначений на плані літерою В8-1, житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м. з володіння [PERSON] Ухвалою суду від 14.09.2016 року була прийнята відмова прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Фонду державного майна України до комунального підприємства «Якимівське бюро технічної інвентаризації» від частини позовних вимог про зобовязання комунального підприємства «Якимівське бюро технічної інвентаризації» скасувати державну реєстрацію 25/1000 частини комплексу, філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка» - цегляного корпусу №6, визначеного на плані літерою В8-1, житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Санаторна, 45 за ЗАТ «Приазовкурорт», [PERSON] та провести державну реєстрацію на зазначене нерухоме майно за державою в особі Фонду державного майна України. В цій частині позовних вимог провадження у справі було закрито. В судовому засіданні прокурор просить поновити строк позовної давності та витребувати з володіння [PERSON] 25/1000 частину комплексу, філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка» - цегляний корпус №6, визначений на плані літерою В8-1, житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Санаторна, 45 та повернути її у державну власність. Представник Фонду державного майна України в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Надав письмові пояснення аналогічні змісту та обґрунтуванню позовних вимог прокурора. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що на час подачі прокуратурою позову в листопаді 2011 року спірний об`єкт не існував, право власності було погашено. Також представник акцентував увагу на те, що цегляний корпус № 6 загальною площею 421,2 кв.м., визначений на плані під літерою В8-1 до майна, що знаходилось у власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» відповідно свідоцтва від 12.01.2000 року № 12, не входив і за актом приймання-передачі від 30.10.2002 року в статутний фонд ЗАТ «Приазовкурорт» не передавався, також згідно додатку з переліком майна, який є невід`ємною частиною свідоцтва на право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 12.01.2000 року № 12, вказане майно відсутнє. Крім того, третя особа [PERSON], надав на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки на його думку прокурор звернувся з позовом в інтересах позивача, Фонду державного майна, який в свою чергу не подавав заяву про поновлення строку позовної давності та ані прокуратурою Якимівського району, ані Фондом державного майна не було обґрунтовано причин пропуску строків позовної давності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, представника відповідача і третьої особи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що, на підставі розпорядження Якимівської районної державної адміністрації №125 від 17.03.2003 року «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно філії ЗАТ «Приазовкурорт», санаторій «Кирилівка» комунальним підприємством «Якимівське бюро технічної інвентаризації» (а.с.8) видано Приватному акціонерному товариству «Приазовкурорт» (правонаступник ЗАТ «Приазовкурорт») свідоцтво про право власності серії САА №724013 від 25.03.2003 року (а.с.9) на комплекс, філія ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка». В подальшому на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу від 15.09.2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під номером 2340, ЗАТ «Приазовкурорт» продало [PERSON] 25/1000 частину комплексу «Кирилівка» - цегляний корпус № 6, визначений на плані літерою В8-1, житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 23.09.2003 року зареєстровано за [PERSON] В подальшому між громадянином [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 25/1000 частин комплексу «Кирилівка» - цегляний корпус №6, визначений на плані літерою В8-1, житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м. від 25.11.2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під номером 2984. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 27.11.2003 року зареєстровано за [PERSON] ним Л.С. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.09.2011 року по справі № 32/5009/5385/11 за позовом Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Якимівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (правонаступник ЗАТ лікувальних-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт (правонаступник ЗАТ Приазовкурорт), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] підприємство Якимівське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним розпорядження № 125 від 17.03.2003 р., визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння визнано недійсним та скасовано розпорядження Якимівської районної державної адміністрації № 125 від 17.03.2003 р. Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно філії ЗАТ Приазовкурорт, санаторій Кирилівка, визнано право власності за державою України в особі Фонду державного майна України на об`єкти нерухомого майна санаторію Кирилівка, що розташований за адресою: вул. Санаторна, смт. Кирилівка, Якимівський район, Запорізька область, витребувано із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства Приазовкурорт спірний комплекс будівель і споруд та повернуто його у власність держави в особі Фонду державного майна України. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року по справі №32/5009/5385/11 рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2011 року було залишено без змін. Постанова вступила в законну силу 25.02.2016 року. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів міста Києва від 23 грудня 1991 року № 9971 зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як підприємство, що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності.\~\~ При цьому частка майна Федерації професійних спілок України, переданого у статутний фонд ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", становить 92,92 % розміру статутного фонду. За таких обставин, на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірне майно перебувало у державній власності, а тому могло відчужуватися (передаватися до статутного фонду) виключно за згодою власника.\~\~ Постановою Верховної Ради України від 10 квітня 1992 року "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, передані тимчасово Фонду державного майна України. Відповідно до Тимчасового положення про Фонд державного майна України та Закону України «Про Фонд державного майна України», з прийняттям якого наведене положення втратило чинність, Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна. За змістом постанови Верховної Ради України від 4 лютого 1994 року "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових організацій на теперішній час залишається державною власністю, а тому правові підстави для розпорядження Федерацією профспілок України майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) відсутні. Вказана правова позиція, з метою усунення розбіжностей у застосуванні судами норм матеріального права, викладена у постановах Верховного Суду України від 16.09.2014р. № 3-107гс14, від 25.11.2014р. № 3-104гс14, від 25.11.2014р. № 3-115гс14, від 04.02.2015р. № 3-190гс14, від 04.02.2015р. № 3-189гс14, яка\~\~відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України\~\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи наведене, доводи прокурора, викладені у позові є цілком обґрунтованими. Однак актом приймання-передачі від 30.10.2002 року (а.с. 21) цегляний корпус № 6 загальною площею 421,2 кв.м., визначений на плані під літерою В8-1 в статутний фонд ЗАТ «Приазовкурорт» не передавався. Також згідно додатку 1 з переліком майна, який є невід`ємною частиною свідоцтва на право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 12.01.2000 року № 12, вказане майно відсутнє. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що право власності на зазначене майно у ЗАТ «Приазовкурорт» виникло в результаті його самостійної господарської діяльності, на що, разом з майном, яке було передано ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» за актом приймання-передачі від 30.10.2002 року (а.с. 20) в статутний фонд ЗАТ «Приазовкурорт», на підставі розпорядження Якимівської районної державної адміністрації № 125 від 17.03.2003 року (а.с.8) і було видано свідоцтво про право власності на дане майно (а.с.9). В подальшому вищезазначене майно на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2003 року (а.с.10-11) перейшло у власність гр. [PERSON], зареєстрованого 23.09.2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1543704 від 23.09.2003 року (а.с.12) . Після цього гр. [PERSON] передав дане майно у власність [PERSON] на підставі договору дарування від 25.11.2003 року (а.с.22), зареєстрованого витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2112755 від 27.11.2003 року (а.с.23). Статтями 321, 328 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Незаконність набуття будь-якого майна в т.ч. нерухомого за час ведення самостійної діяльності судом не тільки не визнавалось, а взагалі не було предметом розгляду. А саме до цього майна належить цегляний корпус №6 під літерою В8-1 загальною площею 421,2 кв.м. В свідоцтві на право власності «Укрпрофоздоровниця» від 12.01.2000 року (а.с.20) зазначений об`єкт цегляний корпус №6 також не рахувався. Оскільки розглянуті та задоволені позовні вимоги по скасуванню саме розпорядження Якимівської районної державної адміністрації №125 від 17.03.2003 року без скасування свідоцтва на право власності від 25.03.2003 року (зазначені вимоги не заявлялись), яке (свідоцтво) по суті є правовстановлюючим документом, що пройшов державну реєстрацію. Таким чином, підстав для скасування державної реєстрації свідоцтва на право власності від 25.03.2003 року (а.с.9) навіть в цілому немає, оскільки не вирішено питання про припинення (скасування) свідоцтва на право власності від 25.03.2003 року, виданого ЗАТ «Приазовкурорт». Державна реєстрація права власності на зазначене майно на підставі свідоцтва на право власності від 25.03.2003 року є законною, доки не встановлено протилежне в судовому порядку. Окрім того, згідно до документів, поданих стороною позивача (договір купівлі-продажу від 15.09.2003 року, витяг про реєстрацію права власності від 23.09.2003 року) право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна погашено 27.11.2003 року. Це також підтверджується інформацією, наданою КП «Якимівське БТІ» за № 100 від 21.04.2016 року, згідно до якої право власності на цегляний корус № 6 житловою площею 241,2 кв.м., загальною площею 421,2 кв.м., що становить 25/1000 частин Комплексу, філія ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка» за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Санаторна на підставі договору купівлі-продажу за № 2340 від 15.09.2003 року та договору дарування за № 2984 віл 25.11.2003 року погашено. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності за державною Україна в особі Фонду державного майна на вказаний об`єкт нерухомого майна та витребування цього майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають. Щодо застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Так, прокурор вважає, що початок обчислення перебігу строку позовної давності починається з 04.08.2011 року, після проведення перевірки Генеральною прокуратурою України. Однак до матеріалів справи не додано копії акту цієї перевірки. Крім того, прокурором неправильно встановлено перебіг строку позовної давності, внаслідок чого невірно застосовано положення ст. 261 ЦК України та не застосовано положення ст. 257 ЦК України, оскільки при визначенні початкового моменту з якого слід обраховувати перебіг позовної давності Прокуратурою Якимівського району Запорізької області невірно визначено обставини обізнаності прокурора з порушенням прав. Прокуратура Якимівського району Запорізької області визнаючи початок перебігу позовної давності для позивача безпідставно виходила зобставин проведеної прокурором перевірки, натомість обстави, які б свідчили про обізнаність ФДМ України з порушенням прав не визначено в позовній заяві. Натомість, в позовній заяві прокурором зазначено про те, що інформація про правове становище спірного нерухомого майна Фонду державного майна України було відомо ще у 2003 році. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів прокурора з приводу поважності причин пропуску строку позовної давності та вважає за необхідне застосувати положення ст. 261 ЦК України до даних правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed