Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

15 листопада 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї боргу в сумі 21513 грн. 95 коп., посилаючись на укладений 06 червня 2007 року між позивачем та відповідачем кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Ухвалою суду від 10 лютого 2015 року скасоване заочне рішення по справі. 10 квітня 2015 року ухвалою суду прийнято та обєднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] , від імені якої діяв її представник адвокат Павлов К.О., до Банку , в якій просила визнати недійсним Кредитний договір б\\н від 06 червня 2007 року , укладений між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" . В обгрунтування зустрічного позову позивачка посилалася на порушення Банком вимог ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" , оскільки їй, як позичальнику, не було надано інформацію про сукупну вартість кредиту та вартість усіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язаннях споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту; на порушення Банком вимог ст. 18 цього Закону , оскільки договір містить несправедливі умови щодо покладення на позичальника жорстких умов відповідальності навіть за незначні порушення оплати, за що стягуються штрафні санкції та передбачена право банку вимагати повного дострокового погашення усієї суми кредиту. Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка та її представник в останні судові засідання не з'являлися , про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В минулих судових засіданнях представник позивачки надав заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити в задволенні позовних вимог за спливом загального трирічного строку з дня закінчення строку дії картки. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 06 червня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами передбачено, що строк дії картки складає 3 роки, отже спливає 06 червня 2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно з п.8.6 Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов, договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Що стосується заяви представника відповідача щодо застосування позовної давності, то слід зазначити наступне. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справ № 6-37цс15 та № 6-12-6цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому позивач не надав наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у вказаній заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тоді як окремо зазначені інші істотні умови договору , як-от відповідальність сторін, порядок надання кредитних коштів, зміна відсоткової ставки, термін повернення кредиту, інші види кредитування тощо . Саме такої правової позиції дотримується ВСУ, судові рішення якого є обов'язковими для застосування (ст. 360-7 ЦПК) - про що зазначено у Правовій позиції у справі № 6- 15 цс 15 від 11.03.2015 року. У зв'язку із цим доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності є частково обгрунтованими і беруться судом до уваги - в частині вимог про стягнення пені лише за останні рік до звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до положень ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку заборгованості відповідачки вбачається, що останнє погашення заборгованості за кредитом відбувалося в червні 2012 року, тобто таке є перериванням строку позовної давності, який з червня 2012 року почав перебіг заново. Отже, звернення до суду позивача з цим позовом в листопаді 2013 року відбулося в межах строку позовної давності. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 11909 грн. 55 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6204 грн. 14 коп., заборгованість по пені за користування кредитом за рік до зверненя до суду з цим позовом 1423,20 грн. ( 1899 грн. 60 коп.- 476,4 грн.)-станом на 31.10.2013 рік. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 19 536 грн. 89 коп. Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів (фіксована частина) -500 грн. 00 коп та (процентна складова) - 1000 грн. 66 коп., оскільки вбачається, що і пеня, і штрафи нараховані за одне і те саме порушення умов договру - порушення строків погашення заборгованості за кредитом, проте таке суперечить вимогам с. 61 Конституції України. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial