Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді будинку [ADDRESS], на земельній ділянці, яка належить [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори 22.03.1961 року за реєстровим номером №600. Позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] та такими, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Приватним нотаріусом Авдієвського міського нотаріального округу Василенко В.А. заведено спадкову справу, але позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність даних про державну реєстрацію нерухомого майна. Просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно за законом на будинок [ADDRESS], загальною площею 43,2 м.кв, житлова площа - 26 м.кв. по 1/2 частки за кожним. Позивачі та їх представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилися, надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти позовних вимог. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.03.2018 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.05.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду та зобов'язано приватного нотаріуса Авдієвського міського нотаріального округу надати копію спадкової справи №172/2017, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08.09.1984 року Авдіївсьбкою міською радою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить будинок [ADDRESS], що вбачається із наданих Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори 22.03.1961 року за реєстровим номером №600, рішення виконавчого комітету Авдієвської міської ради від 28.02.1961 року, акту від 25.03.1961 року, зведеного оціночного акту домоволодіння [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON], яка є дочкою померлого, та [PERSON], яка є дружиною померлого, є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до положень п. 1Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Позивачі є спадкоємцем першої черги згідно ст.529 ЦК УРСР (1963р.), оскілки померлому є дочкою та дружиною. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом із [PERSON] у будинку [ADDRESS] по день його смерті, а тому є такими, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Право на спадкове майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцям - [PERSON] та [PERSON], які на підставі ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Авдієвського міського нотаріального округу Василенко В.А. та ним заведено спадкову справу, але позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність даних про державну реєстрацію нерухомого майна. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], за життя належав будинок [ADDRESS], що підтверджується Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого нотаріусом Авдіївської нотаріальної контори 22.03.1961 року за реєстровим номером №600, рішенням виконавчого комітету Авдієвської міської ради від 28.02.1961 року, актом від 25.03.1961 року, зведеним оціночним актом домоволодіння [ADDRESS]. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що позивачі звернулися до приватного нотаріуса Авдієвського міського нотаріального округу Василенко В.А. для отримання свідоцтва про права на спадщину та не отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність даних про державну реєстрацію нерухомого майна. Зазначене вище свідчить про порушення законного права позивачів на реалізацію своїх майнових прав, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст. З ЦПК України, та у спосіб передбачений ст. ст. 4 та 16 ЦПК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], за життя належав будинок [ADDRESS], та після його смерті, право на спадкове майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцям - [PERSON] та [PERSON], які на підставі ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину, однак у встановленому порядку не отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно, в той же час обставин, які б вказували, що на вказане майно, окрім позивачів, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved