Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

23.05.2018р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 19405 грн.29коп. (а.с. № 4-6). Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гаренко Н.В. (діє на підставі довіреності від 03.11.2017р. - а.с. №19) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. № 25). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.07.2018р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 29). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 10.06.2008р. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 07.10.2011р. про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно якої виявила бажання отримати платіжну картку та в подальшому отримала кредит у розмірі 7000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши відповідну анкету-заяву, відповідачка погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов'язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, передбачених договором, у зв'язку з цим, утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2018р., становить 19405,29 грн., з яких: 1604,21 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12985,04 грн. - заборгованість по відсоткам, 3415,79 грн. - заборгованість по комісії та пені; а також штрафи нараховані відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500грн. - фіксована частина та 900,25 грн. - процентна складова. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1762 грн. В судові засідання 17.09.2018р. та 14.11.2018р. представник позивача не з'явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с. № 30).Разом з поданням позову до суду представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому представник зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. № 26). Відповідачка - [PERSON], в судові засідання 17.09.2018р. та 14.11.2018р. двічі поспіль не з'явилася, про дату та час слухання повідомлялася за останнім відомим місцем проживання (а.с. № 30,35), конверти двічі були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно відповіді наданої ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 01.06.2018р. (а.с. № 28) відповідачка зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться (а.с. № 28). Крім того, про дату та час розгляду справи на 17.09.2018р. та 14.11.2018р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 31,38). Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 червня 2008р. [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим нею була підписана анкета-заява №б/н від 10.06.2008р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої [PERSON], виявила бажання отримати платіжну картку та в подальшому отримала кредит у розмірі 7000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписанням відповідної анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Пам'яткою клієнта", «Тарифами банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом клієнта у анкеті-заяві (а.с. №10зв). Крім того, підписавши відповідну анкету-заяву, [PERSON], підтвердила, що банком надана їй в повному обсязі інформація про умови кредитування. Згідно з ч.1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, суд приходить до висновку проте, що підписавши анкету-заяву від 10.06.2008р. відповідачка була обізнана та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом складають Договір про надання банківських послуг. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, суду не надано. Зокрема, це підтверджується тим, що після 10.06.2008р. [PERSON] користувалася наданими банком кредитними коштами, періодично та частково здійснювала погашення заборгованості за наданим кредитом з урахуванням нарахованих відсотків, що має своє відображення у здійсненому позивачем розрахунку за договором. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюються за рішенням банком і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік (п.п.5.5 «Правил користування платіжною карткою). Одночасно п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах зазначених в п.4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткового рахунку та здійснені операції по рахунку. Пункт 5.5.1 Правил користування платіжною карткою визначає, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом) позичальник сплачує відсотки за підвищеною ставкою чи додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до п.6.5 Умов та правил, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відмотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Пунктом 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Судом встановлено, що зобов'язання щодо повернення суми кредиту відповідачка належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 30.04.2018р. заборгованість становить 19405,29 грн., з яких: 1604,21 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12985,04 грн. - заборгованість по відсоткам, 3415,79 грн. - заборгованість по комісії та пені. Також позивачем нараховані штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500грн. - фіксована частина та 900,25 грн. - процентна складова. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до детального розрахунку заборгованості за Договором б/н від 10.06.2008р., який долучений до позовної заяви (а.с. № 7-9). Між тим, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON], суд вважає необхідним виходить з наступного. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, згідно Договору про надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви (Умова та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, довідки про умови кредитування з використання кредити «універсальна») одночасно передбачено застосування пені як виду відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, так і сплату штрафів, комісії за порушення строків платежів за грошовими зобов'язаннями. При цьому, позивачем ані в позовній заяві, ані в детальному розрахунку заборгованості не наведено належних обґрунтувань щодо розміру грошових зобов'язань та строків порушення відповідних зобов'язань, виходячи з яких позивачем здійснено одночасне нарахування як комісії (пені) так і штрафів, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі ж висновки містяться і в правовій позиції ВСУ в справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за Договором про надання банківських послуг б/н від 10.06.2008р. станом на 30.04.2018р. в сумі 18005,04 грн., з яких: 1604,21 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12985,04 грн. - заборгованість по відсоткам, 3415,79 грн. - комісія (пеня). Щодо стягнення суми штрафів, то в цій частині в задоволенні позову позивачу слід відмовити. Ухвалою суду від 14.11.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було замінено назву позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на те, що згідно нової редакції Статуту банку відповідно до рішення Єдиного акціонера Банку, затвердженого наказом МФУ 21.05.2018р., повне офіційне найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", скорочене- АТ КБ "ПриватБанк" (відповідні документи у справі). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1634 грн.86 коп. (18005,04 грн. х 1762грн. : 19405,29 грн. = 1634.86 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial