Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення 3% річних за прострочку грошових зобовязань від суми депозитного вкладу не повернутого в день вимоги у повному обсязі за умов договору банківського вкладу (депозиту), суми втрат за інфляційними збитками, моральної шкоди та процесуальних витрат, третя особа: Красноармійське відділення Публічного акціонерного товариства "Сбербанк". В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що нею 10 січня 2017 року з ПАТ «Сбербанк» було укладено договір банківського вкладу з видачею іменного ощадного (депозитного) сертифікату серія СВ 011002 в рамках договору щодо банківського обслуговування. Згідно до укладеного договору п.1.1 банк приймав від клієнта грошові кошти (далі вклад) перераховані клієнтом з його поточного рахунку № 26201001470859, відкритого в Банку (далі рахунок) на рахунок банку № 33205001470859 та видавав клієнту відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі-іменний ощадний (депозитний) сертифікат, загальні характеристики якого в п.п. 1.2-1.7 (договору) (далі Сертифікат) та зобовязувався виплатити клієнту або його правонаступнику номінальну вартість Сертифікату (суму вкладу, яка зазначалась на бланку такого Сертифікату), або на бланку дублікату сертифікату, на умовах та в порядку, передбаченого цим договором. П.1.2 договору вказувалось, що серія та номер Сертифікату: СВ 011002, п.1.3 у договорі передбачалась сума вкладу: 30000.00 (тридцять тисяч доларів США, 00 центів), п.1.4 передбачався термін розміщення вкладу: 185днів, п.1.5 договору встановлювалась дата вимоги вкладу «14» липня 2017року, п.1.6 договору встановлювалась процентна ставка за «Сертифікатом»: 1.6.1 на період з дня набрання чинності цим договором та по календарний день, що передує даті, яка зазначена як дата вимоги вкладу (п.1.5 договору), і складала 6% (шість) процентів річних. 1.6.2 на період з дня настання дати вимоги вкладу (включно) та до моменту погашення Сертифікату (якщо сертифікат не був погашений до дати вимоги вкладу) проценти нараховувались за ставкою 0 (нуль) процентів річних. П.1.7 Дострокове повернення Вкладу: не передбачалось. Згідно до вимог параграфу 4 строк дії договору п.4.1 цей договір набирав чинності після підписання його Сторонами з дня внесення вкладу на рахунок Банку, зазначений в п.1.1 договору і діяв до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором. До договору видавався акт прийому-передачі іменного ощадного (депозитного)сертифікату, від 10.01.2017року складений сторонами в м.Красноармійську з вказаною датою вимоги вкладу за сертифікатом СВ №011002 14.07.2017року,та сам іменний ощадний (депозитний)сертифікат, серія СВ № 011002 на імя [PERSON], дата випуску 10.01.2017р, 30000 доларів США, 00 центів, сума вкладу, процентна ставка 6%(шість процентів) річних строк тримання (розміщення) вкладу 185 днів із датою вимоги вкладу 14 липня 2017року. Згідно до квитанції № 186022 від 10 січня 2017 року, дата валютування 10.01.2017р. [PERSON] в банк платника 320627 ПАТ «Сбербанк», код [NUMBER] була внесена сума у доларах США 30000 доларів 00 центів, яка мала гривневий еквівалент: вісімсот десять тисяч шістсот двадцять сім гривень 87 копійок. З призначенням платежу: внесення готівкових коштів на поточний рахунок. Після закінчення терміну дії договору банківського вкладу (депозиту) позивачка поставивши за З банківських дні банк до відома, про те що більше не має наміру продовжувати договір банківського вкладу в день вимоги вкладу, передбаченого договором 14.07.2017року звернулась в банківську установу ПАТ «Сбербанк» м. Покровська за своїми коштами, предявивши іменний ощадний (депозитний) Сертифікат, де була вказана дата вимоги вкладу 14.07.2017року, але банк у видачі вкладу у повній сумі відмовив. Така дія представника банку, який проявив до позивачки як до споживача банківських послуг неповагу та ігнорування її законних вимог про належне виконання договірних зобовязань та умов договору банківського вкладу (депозиту) визвало у неї обурення та емоційні переживання за свої гроші. Після запевнення позивача, що банк виконає свої обовязки у сфері банківських послуг, за умовами договору, позивачка чекала коли нарешті банк це зроби, але гроші їй не повертали. 18.07.2017року позивачка звернулась до керівника Покровським філіалом Сбербанка з заявою про витребування всієї суми депозитного вкладу за № 3320/088/943595 від 10.01.2017р., вказавши, що банк видає кошти малими частками та використовує її гроші, але відповіді з банку дано не було. По даному договору банківського вкладу тільки 9 серпня 2017 року за заявою позивачки на видачу готівки №57464439 вона отримала першу частику грошей у сумі 1100 доларів США, що у гривневому еквіваленті рівнялось 28305 грн.81 коп. і змушена була піти з банківської установи. 10 серпня 2017року позивачка знову прийшла до банківської установи з вимогою отримати свої кошти, але банк знову за заявою на видачу готівки № 57765065 видав тільки 1100 доларів США, гривневий еквівалент 28296.95грн., пояснюючи видачу тільки такої суми, вказівками керівництва банку, отримавши ці гроші вона знову пішла додому. 11 серпня 2017 року, 14 серпня 2017року, 15 серпня 2017року, 16 серпня 2017 року, 17 серпня 2017року отримувала по 1100 доларів США. Продовжуючи незаконно користуватись грошима позивачки, як вкладника, отримуючи від незаконного використання коштів прибуток, банк не квапився виконати якісно свої банківські послуги, та зобовязання по кредитному договору банківського вкладу (депозиту), маючи від невиконання умов договору економічну зацікавленість, з метою отримування прибутку. Порушуючи умови договору банківського вкладу (депозиту) відповідач видавав гроші дозовано, малими частинами до 21 вересня 2017року, незаконно користуючись валютними коштами. Так банком в подальшому видані слідуючі кошти згідно заяв на видачу готівки: 18 серпня, 19серпня, 28 серпня, 29 серпня, 30 серпня, 31 серпня, 01 вересня, 4 вересня, 5 вересня, 6 вересня, 7 вересня, 8 вересня, 11 вересня, 12 вересня, 13 вересня, 14 вересня, 15 вересня, 18 вересня, 19 вересня, 20 вересня видано по 1100 доларів США, 21 вересня видано 700 доларів США, та 2.04 доларів США. Таким чином з 14.07 2017 року по 21 вересня 2017року відповідачем було видана вся сума коштів в доларах США, яка рівнялась 30000 USD США, в гривневому еквіваленті 810627 грн. 87коп., на день укладення угоди банківського вкладу (депозиту) якою відповідач, як банківська установа незаконно користувались, отримуючи прибуток загальнім терміном 70 днів, до виплати банком всієї суми депозиту. 3% річних від простроченої суми нараховано слідуючим образом: 30000 USD США, яку необхідно було повернути за умов банківського договору кредитору на 14.07.2017р., боржник прострочив за період з 14.07 по 21.09.2017року. Кількість днів прострочки складає 70 днів. 30000 USD США X 3% : 100 : 365 днів року Х 70 днів прострочки = 172,60 USD США. З урахуванням офіційного курсу гривні до доларів США на 14.07.2017року: 1долар USD США- 25,9686 гривні, таким чином гривневий еквівалент складає: 172,60 USD США х 25.9686гр.= 4482 гр. 25 коп. Загальна сума інфляційних збитків за 70 днів незаконного використання коштів позивача (кредитора) банком склала 27993.65грн.за липень+19207,56 грн. за серпень + 153701,68грн. за вересень, та склала загальну суму 200902,88грн. Позивачка просить суд стягнути з відповідача 3% річних за прострочку грошових зобовязань від суми депозитного вклада не повернутого в день вимоги у повному обсязі за умов договору банківського вкладу (депозиту) у сумі гривневого еквіваленту 4482 гр.25 коп. (дорівнює 172.60 дол. США за курсом 25,96 за 1 дол. США на день неповернення вкладу; суму втрат за інфляційними збитками яка складає 200902,88 гривень; суму моральної шкоди 30000 гривень; процесуальні витрати у сумі 3000 гривень. Всього з відповідача стягнути загальну суму 238385,13 гривень. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника. Представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала проти позовних вимог. В запереченнях зазначили, що вимоги є безпідставними та незаконними, а саме: Щодо стягнення 3% річних від суми депозитного вкладу не повернутого в день вимоги у сумі 4482,25 гривень. «10» січня 2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) № 3320/088/943595 з видачею іменного ощадного і депозитного) сертифіката в рамках Договору щодо банківського обслуговування (надалі Депозитний договір). Невідємною частиною укладеного Депозитного договору, відповідно до пункту 5.1., є Умови банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «СБЕРБАНК» (надалі - Умови), затверджені наказом Голови Правління №37 від 16.01.2012р., з усіма змінами та доповненнями, що можуть відбутися протягом дії цього Договору), або Умови, що затверджені на заміну вищезазначеним. Сторони, згідно з п. 5.5 Депозитного договору, прийняли на себе всі обовязки та набули всіх прав, передбачених Умовами, з якими Позивач попередньо ознайомився та зобовязався виконувати. Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6.16 Умов (в редакції як на момент укладання Депозитного договору, так і на момент закінчення строку розміщення депозиту), які є невідємною частиною Депозитного договору, у разі порушення Банком виконання грошового зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, Банк на вимогу Клієнта сплачує 0,001 (нуль цілих одна тисячна) процентів річних від простроченої суми. Поданий Позивачем розрахунок не тільки не відповідає умовам Депозитного договору (в частині розміру процентів річних), але і є неправильним з точки зору підрахунку сум заборгованості за кожен день прострочки (з врахуванням зменшення кожного робочого дня суми заборгованості.) Крім того Позивачем не вірно визначено період прострочення з урахуванням звернення до Банку 18.07.2017 та п. 2.2 Депозитного договору. Як зазначив в Ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ по справі № 6-8407св16|137/1722/15-ц від 14.12.2016: «За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Вказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 вересня 2015 року N 6- 1825цс15». Щодо стягнення інфляційних збитків у сумі 114261грн.18коп. Відповідно до норм Закону від 3 липня 1991 p. N 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Як зазначено в листі Верховного суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України у цивільному судочинстві»: «Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні». В звязку з тим, що предметом Депозитного договору є іноземна валюта (погашення сертифікату також здійснювалось в іноземній валюті), вона не підлягає знеціненню і як наслідок не підлягає індексації. Що стосується стягнення суми моральної шкоди - 30 000 гривень. Відповідно до п. 2 постанови Пленума Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: -коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 4401 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"); - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ця позиція також підтверджується листом Верховного суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014року, розділ «Відшкодування моральної (немайної) шкоди», де зазначено, що на договори оренди, інвестиції, позики, кредиту, банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди не передбачене. З урахуванням вищевикладеного, а також той факт, що і Депозитним договором не передбачено відшкодування моральної шкоди, зазначені вимоги Позивача є незаконними. Що стосується процесуальних витрат у сумі 3 000 грн. Відповідно до ст. 28 «Правил адвокатської етики», затверджених звітно - виборним зїздом адвокатів України від «09» червня 2017 року, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Наданий Позивачем витяг з Угоди про надання правової допомоги взагалі не містить в собі умови щодо порядку обчислення гонорару, порядок його сплати, тощо. Крім того, подані Позивачем документи містять розбіжності, а саме: - акт виконання робіт датований 16.06.2017 року (раніше дати Договору про надання правової допомоги); - сума в акті виконання робіт не співпадає із сумою (3 000,00 грн. від 05.10.2017), зазначеною у квитанції до наданого Позивачем прибуткового ордеру. - номер і дата прибуткового ордеру, зазначеного в акті виконаних робіт (№21 від 30.06.2017), не співпадають з номером та датою наданого Позивачем прибуткового ордеру (№22 від 05.10.2017). Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ (Постанова №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах») витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Після збільшення та уточнення позивачкою позовних вимог заповнили заперечення наступним: Відповідно до норм Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Як зазначено в листі Верховного суду України від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України у цивільному судочинстві»: «Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні». В звязку з тим, що предметом Депозитного договору є іноземна валюта (погашення сертифікату також здійснювалось в іноземній валюті), вона не підлягає знеціненню і як наслідок не підлягає індексації. Що стосується посилання Позивача, як на підставу своїх вимог, на лист Верховного суду України № 62 -97 та Розяснення № 02 - 5/223, зазначають наступне. Листом Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» наведені приклади розрахунків сум боргу з врахуванням індексу інфляції та зазначено, що наведені рекомендації можуть бути використані при вирішенні судових справ. Виходячи із наведеного прикладу, а саме алгоритму розрахунку індексу інфляції, його застосовують саме при знеціненні національної, а не іноземної валюти. Таким чином це є ще одним підтвердженням того, що індекс інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Зазначають, що Розяснення № 02 - 5/223 Вищого Арбітражного суду України «Про деякі питання, повязані з застосуванням індексу інфляції», на яке посилається Позивач, також не може обґрунтовувати його вимоги, так як, по - перше, Розяснення № 02 - 5/223 надане з метою забезпечення прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ і організацій в господарських судових провадженнях, а по - друге, воно регулює питання стягнення збитків за невиконання стороною своїх зобовязань, які (збитки) є іншим видом наслідків порушення зобовязання і відрізняються від відповідальності згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України. Окремо також Банк звертає увагу на положення пункту 6.16 Підрозділу 6. «Відповідальність Сторін» Умов, відповідно до якого у разі порушення Банком виконання грошового зобовязання в розумінні ст.. 625 ЦК України Банк на вимогу Клієнта сплачує 0,001 (нуль цілих одна тисячна) процентів річних від простроченої суми, діяли як на момент укладання Депозитного договору, так і в період виплати депозиту), що підтверджується Screenshot (знімками з екрану) сайту Банка. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, просили розглядати справу без їх участі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 10 січня 2017 року з між [PERSON] та ПАТ «Сбербанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 3320/088/943595 з видачею іменного ощадного (депозитного) сертифіката в рамках Договору щодо банківського обслуговування. Згідно до п.1.1 договору банк приймає від клієнта грошові кошти (далі вклад) перераховані клієнтом з його поточного рахунку № 26201001470859, відкритого в Банку (далі рахунок) на рахунок банку № 33205001470859, та видає клієнту відповідний неемісійний цінний папір в документарній формі-іменний ощадний (депозитний) сертифікат, загальні характеристики якого в п.п. 1.2-1.7 цього договору (далі Сертифікат) та зобовязується виплатити клієнту або його правонаступнику номінальну вартість Сертифікату (суму вкладу, яка зазначалась на бланку такого Сертифікату), або на бланку дублікату сертифікату, на умовах та в порядку, передбаченого цим договором. У п.1.2 договору зазначена серія та номер Сертифікату: СВ 011002. Сума вкладу: 30000.00 (тридцять тисяч доларів США 00 центів). П.1.4 передбачено термін розміщення вкладу: 185днів. Дата вимоги вкладу «14» липня 2017року (п. 1.5). Пунктом 1.6 договору встановлена процентна ставка за «Сертифікатом»: 1.6.1 на період з дня набрання чинності цим договором та по календарний день, що передує даті, яка зазначена як дата вимоги вкладу (п.1.5 договору), і складала 6% (шість) процентів річних. 1.6.2 на період з дня настання дати вимоги вкладу (включно) та до моменту погашення Сертифікату (якщо сертифікат не був погашений до дати вимоги вкладу) проценти нараховувались за ставкою 0 (нуль) процентів річних. П.1.7 не передбачене дострокове повернення вкладу. Відповідно до п.4.1 договір набирає чинності після підписання його Сторонами з дня внесення вкладу на рахунок Банку, зазначений в п.1.1 договору, і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (а.с.14-15). Позивачкою до позову додано договір, який нею не підписаний та не підписаний представником банку. В судовому засіданні оглянуто оригінал договору, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.149-150). Судом встановлено, що договір підписаний обома сторонами, та скріплений печаткою банку. Отримання позивачкою іменного ощадного (депозитного) сертифікату підтверджує акт прийому-передачі від 10.01.2017 року (а.с.16). 18 червня 2017 року [PERSON] звернулась до банку з заявою з вимогою негайно видати їй всю суму депозитного вкладу (а.с.18). Отримання суми вкладу [PERSON] підтверджується заявами на видачу готівки (а.с.22-60). Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних від суми депозитного вкладу не повернутого в день вимоги у сумі 4482,25 гривень, суд зазначає наступне: У пункті 5.1 договору зазначено, що все інше, що не передбачено договором визначено в Умовах банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Сбербанк», затверджених Наказом Голови Правління Банку № 37 від 16.01.2012 р. з усіма змінами та доповненнями, або Умовами, що затверджені на зміну зазначеним. Умови є невідємною частиною цього договору та розміщуються на офіційному сайті Банку. Таким чином, невідємною частиною укладеного депозитного договору, відповідно до пункту 5.1, є Умови банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «СБЕРБАНК» (надалі - Умови), затверджені наказом Голови Правління №37 від 16.01.2012р., з усіма змінами та доповненнями, що можуть відбутися протягом дії цього Договору), або Умови, що затверджені на заміну вищезазначеним. Сторони, згідно з п. 5.5 депозитного договору, прийняли на себе всі обовязки та набули всіх прав, передбачених Умовами, з якими позивач попередньо ознайомився та зобовязався виконувати. Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору, а саме відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що передбачено ч. 1 ст. 628 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6.16 Умов (в редакції як на момент укладання депозитного договору, так і на момент закінчення строку розміщення депозиту), які є невідємною частиною депозитного договору, у разі порушення Банком виконання грошового зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, Банк на вимогу Клієнта сплачує 0,001 (нуль цілих одна тисячна) процентів річних від простроченої суми. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка з вимогою про сплату їй 0,0001 процентів річних від простроченої суми, до банку не зверталась, що не позбавляє її права це зробити. Таким чином, суд прийшов до висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню. Щодо стягнення інфляційних збитків у сумі 200902,88 гривень, суд зазначає наступне: Відповідно до норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Відповідно до статті 2 цього Закону (в редакції, яка діяла на час укладання депозитного договору) Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. В звязку з тим, що предметом депозитного договору є іноземна валюта (погашення сертифікату також здійснювалось в іноземній валюті), вона не підлягає знеціненню і як наслідок не підлягає індексації. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків у сумі 200902,88 гривень, задоволенню не підлягають. У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та процесуальних витрат також задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено порушення прав позивачки у звязку з виконанням депозитного договору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed