Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

30.01.2019 року позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення аліментів. 18.03.2019 року даним судом передано справу на розгляд до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області за підсудністю. 01.08.2019 року матеріали позову [PERSON] надійшли до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області. 05.08.2019 року постановлено ухвалу суду про залишення без руху позовної заяви [PERSON] про стягнення аліментів та надано строк для усунення її недоліків. 20.08.2019 року недоліки позовної заяви позивачем усунено шляхом подання уточненої позовної заяви, в якій просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до повноліття дочки. В обґрунтування позову позивач зазначила, що дочка практично перебуває на її утриманні, оскільки відповідач категорично відмовляється надавати матеріальну допомогу своїй дочці. Натомість дочка навчається у вищому навчальному закладі і потребує значно більше коштів на своє утримання. Вказує, що відповідач здоровий, працездатний, з його ж слів, офіційно працевлаштований водієм в ЗАТ "Саудингос аутотранпортас", по місцю своєї роботи одержує систематичний дохід у вигляді заробітної плати у розмірі близько 50000 грн. на місяць. Оскільки дочка потребує значно більшої матеріальної допомоги ніж звичайна дитина так як навчається у вищому навчальному закладі, тому аліменти на її утримання мають становити саме в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку(доходу) відповідача. Тому змушена звернутися до суду з даним позовом. 06.09.2019 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач заявила письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити . Відповідач до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов від якого не надходило. 31.10.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками [PERSON] , [INFO] , яка на момент звернення до суду було неповнолітньої, є сторони у справі /а.с.7/. Згідно довідок КП Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськжитлосервіс" від 25.01.2019 року за №№ 311,312 на той момент [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.2,4/. Згідно довідки від 18.09.2018 року за № 3594 [PERSON] навчається в Київському професійному ліцеї з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року на денній формі навчання /а.с.12./. Отже, позивач посилається у позові на те, що дитина потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується фактично матір`ю, оскільки батько не надає допомогу на її утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, зокрема, є здоровим, працездатним, має доходи, та не достатньо приймає участь в утриманні своєї дочки, на спростування чого останнім не було подано заперечень. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Таким чином, задовольняючи позов частково суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України не доведено та не надано доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, надана позивачем суду копія довіреності ЗАТ "Саудингос аутотранспортас", що надає право відповідачу на керування автомобілем товариства, видана строком до 02.11.2018 року, та не можу бути належним та достатнім доказом у справі. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial