Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

20.05.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про припинення права власності на 1/3 частку у спільному майні - квартирі [ADDRESS] та визнання за нею права власності на вказану частину квартири. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], мають двох повнолітніх дітей. Сумісне життя не склалося через те, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки та бійки. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак, вказані звернення не принесли позитивного результату. У зв'язку з цим вона була змушена залишити квартиру, де мешкала із відповідачем, залишивши все нажите спільне майно. Спочатку вона мешкала у знайомих, а потім винаймала кімнату у гуртожитку, де проживає і на даний час. Діти створили власні сім'ї та виїхали за межі Харківської області. 15.02.2005 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Вони мешкали у квартирі [ADDRESS], яку 16.12.2003 року ними та їх дочкою [PERSON] було приватизовано. 14.03.2014 року вона викупила у своєї дочки [PERSON] належну їй 1/3 частку вказаної квартири, ставши таким чином власником 2/3 частин цієї ж квартири. Вона та [PERSON] більше 10 років мешкають окремо, вона є практично безпритульною особою, оскільки іншого житла, окрім квартири [ADDRESS] не має, неодноразово пропонувала відповідачеві відшкодувати їй вартість належної частини квартири для придбання власного житла, однак, [PERSON] ігнорував її вимоги. Отже, враховуючи, що спірна квартира є однокімнатною, житлова площа 14 кв. м, квартира не може бути поділеною, частка відповідача в ній є незначною - 4,6 кв. м і також не може бути виділеною в натурі, спільне проживання сторін неможливе. Вважала, що є підстави, відповідно до ст. 365 ЦК України, для припинення права [PERSON] на частку у спірній квартирі за рішенням суду. На підставі викладеного, вона була змушена звернутися до суду із даним позовом, вказуючи, зокрема, на те, що за отримані кошти (в рахунок відшкодування частки в квартирі) [PERSON] зможе придбати собі недорогий будинок або кімнату в гуртожитку, що не завдасть істотної шкоди його інтересам. Позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов з підстав, викладених у ньому. Стверджували про наявність всіх підстав, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, для позбавлення [PERSON] права власності спірну частку квартири на підставі рішення суду. Вважали, що інтереси [PERSON] не будуть порушені, оскільки він має змогу придбати житло з більшою житловою площею, ніж він має у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову [PERSON] заперечували, вказуючи на його необґрунтованість. Відповідач [PERSON] у своїх письмових запереченнях зазначив, що він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого вони мають доньку [PERSON] Сім'я відповідача проживала у квартирі [ADDRESS], яка була надана йому в найм як працівнику Зміївської ТЕС. 16.12.2003 року вказану квартиру було приватизовано і [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали її власниками в рівних частинах. 15.02.2005 року шлюб між ними було розірвано. З того часу він мешкає у спірній квартирі один, оплату комунальних послуг здійснює самостійно. Позивачка з власної ініціативи залишила житло, весь цей час не цікавилася ним, не пред'являла вимог щодо існування перешкод у користуванні ним або проживанні. В той же час, [PERSON] має інше місце проживання, а саме будинок, який залишився після смерті її матері. Крім того, позивачка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, що також свідчить про наявність іншого житла у неї. [PERSON] не цікавить сама квартира, вона має наміри її продати. [PERSON] категорично не погоджувався із тим, що його частка у спірній квартирі є незначною, а також вважав, що його інтересам буде спричинена шкода. Також вважав, що він постійно проживає у квартирі №5, іншого житлового приміщення не має, є людиною похилого віку для того, щоб починати "все спочатку", припинення його права на частку спірного майна взагалі позбавить його на будь-яке житло. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні письмові заперечення [PERSON] підтримала, окрім того, вказала, що відповідно до положень Житлового кодексу норма жилої площі на одну особу встановлюється в розмірі 13,65 кв. м, враховуючи ж розподіл часток між сторонами, [PERSON] належить 9,33 кв. м, а [PERSON] - 4,67 кв. м. Тобто, не можна говорити про наявність незначної частки, оскільки, жодна з вказаних житлових площ сторін не відповідає житловій нормі на одну особу. При цьому, вона погоджувалася, що частка [PERSON] є більш незначною у порівнянні із часткою [PERSON] Також, зазначала, що внесена [PERSON] сума коштів, яка є компенсацією за частку [PERSON] в спірній квартирі, є незначною і не надасть відповідачу змоги придбати власне, ізольоване житло, що поставить [PERSON] у скрутне положення, змусить його змінити місце проживання, влаштовувати нове життя, шукати спосіб як приїздити на роботу. Позивач обирає для себе більш вигідні умови проживання. Вислухавши осіб, що беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Даними копій паспортів сторін, свідоцтва про розірвання шлюбу, довідки КП "Комунальник" підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 04.12.1979 року до 15.02.2005 року та зареєстровані в [ADDRESS]. (т. 1 а. с. 3-5, 38, 39). Згідно копій свідоцтв про народження та про укладення шлюбу, сторони мають дочку [PERSON] [INFO] (т. 1 а. с. 9, 10). Спірним є право власності на 1/3 частку однокімнатної квартири [ADDRESS], яка згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Зміївською ТЕС 16.12.2003 року, технічного паспорту на квартиру, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, довідки КП "Зміївське БТІ" співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (2/3 частини квартири) та [PERSON] (1/3 частини квартири). Дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна складає 60714 грн. (т. 1 а. с. 6, 7, 8, 11, 13). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №13936/1373, складеного 18 лютого 2015 року Харківським НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса з технічної точки зору, поділити квартиру [ADDRESS] та виділити 1/3 частини квартири неможливо. Ринкова вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS] складає 61273 грн. (т. 1 а. с. 78-88). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності умов, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (№6-68цс14), право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначеною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Позивачем надано докази того, що спірна квартира є неподільною і частка відповідача не може бути виділена в натурі. Водночас, відсутні підстави для визнання частки відповідача незначною. Доводи позовної заяви щодо незначності частки відповідача ґрунтуються на відомостях щодо розміру житлової площі спірної квартири. Однак, 1/3 частка не може розглядатися як незначна, незважаючи на розмір житлової площі, що припадає на цю частку. Відповідач [PERSON] стверджував, що постійно проживає у спірній квартирі та не має іншого житла. Доводи відповідача щодо проживання у спірній квартирі підтверджуються: показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами [PERSON]; даними акту обстеження від 28.05.2016 року (т. 2 а. с. 30). Витрати відповідача [PERSON] по утриманню спірної квартири підтверджуються відомостями квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, копії яких залучені до матеріалів справи. (т. 1 а. с. 40-57). Надані позивачкою [PERSON] квитанції, якими підтверджується оплата нею житлово-комунальних послуг (т. 1 а. с. 107-137) підтверджують, що вона як співвласник несе витрати по утриманню спірної квартири, однак не спростовує доводів відповідача про те, що він користується спірною квартирою як єдиним власним житлом. Відповідно до листа Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області від 26.05.2015 року вих. № 02-19/265, у [ADDRESS], розташований житловий будинок, який належить померлій [INFO] року [PERSON], [INFO]. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO]. (т. 1 а. с. 155). Сторонами не заперечувалося, що [PERSON] є їхнім сином, а померла [INFO] року [PERSON] була матір'ю відповідача. Водночас, сторонами не надано жодних доказів того. що відповідач [PERSON] вчинив передбачені чинним на час відкриття спадщини законодавством дії щодо прийняття спадщини після померлої матері. За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.05.2016 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2015 року [PERSON] не має іншого нерухомого майна, крім спірної частки квартири. (т. 2 а. с. 97-102). Таким чином, доводи позовної заяви щодо наявності у відповідача іншого житла не підтверджені відповідними доказами. Зазначені обставини, в цілому, вказують істотність шкоди інтересам відповідача у разі припинення його права власності на спірну 1/3 частку квартири. Внесення позивачкою [PERSON] на депозитний рахунок грошової компенсації вартості 1/3 частки квартири та доводи позивачки, з посиланням на інформацію з інтернет ресурсу (т. 1 а. с. 151-154), відомості щодо оцінки житлових приміщень, які пропонуються до продажу на час розгляду справи (т. 2 а. с. 72-93), а також інформацію Комсомольського селищного голови від 07.04.2017 року щодо відсутності обмежень у приватизації кімнат у гуртожитках чи будь-яких квартир (т. 2 а. с. 117, 118), про можливість придбання відповідачем іншого житла не доводять існування передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав для припинення права відповідача на спірну частку в спільній квартирі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-які доводи щодо можливості вчинення у майбутньому дій, спрямованих на придбання житла фактично носять характер припущень щодо майбутньої поведінки сторін, на яких не може ґрунтуватися доказування. Крім того, відповідач [PERSON], посилаючись на те, що має похилий вік (1954 року народження), є пенсіонером (т. 2 а. с. 24, 25), тривалий час проживає у спірній квартирі, категорично заперечував можливість зміни місця свого проживання, в тому числі і шляхом придбання іншого житла. Позивачка [PERSON] стверджувала про неможливість спільного з відповідачем користування спірною квартирою, проте не надала доказів, якими підтверджується перешкоджання з боку відповідача у користуванні квартирою. Надані позивачкою відомості щодо місця її фактичного проживання (т. 2 а. с. 21-23) не є належними доказами позову, оскільки вони не містять відомостей про обставини, існування яких передбачено ч. 1 ст. 365 ЦК України. Водночас, відомості, що містяться у листі Зміївського РВЕ АК "Харківобленерго" від 07.07.2016 року, вказують на те, що після ухвалення попереднього судового рішення про визнання за позивачкою права власності на спірну частку квартири, за її зверненням від 10.06.2016 року квартиру було відключено від електропостачання. Після скасування зазначеного судового рішення в касаційному порядку [PERSON] не вчинила дій щодо відновлення електропостачання. (т. 1 а. с. 163-168, 245, 246, т. 2 а. с. 94, 95, 116). Зазначені дії позивачки не свідчать про її намір користуватися спірною квартирою, а навпаки, вказують на створення нею умов, які перешкоджають проживанню в цій квартирі відповідача. Відповідач [PERSON] не має іншого житла крім спірної частки квартири, не згоден на отримання компенсації за свою частку майна. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Отже, припинення права відповідача на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та суперечитиме принципу непорушності права мирно володіти своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на 1/3 частку квартири, що перебуває у спільній частковій власності, та про визнання права власності на 1/3 частку квартири є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed