Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Переяслав-Хмельницький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти їх з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. За даною адресою вона зареєстрована разом з відповідачами. З 1999 року відповідачка [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], до якого переїхала проживати разом з дітьми до м. Києва, де вони проживають по даний час. З часу переїзду відповідачка не сплачує комунальних послуг, не несе витрат по утриманню житла, не відноситься до нього як до свого постійного місця проживання. Будь-які особисті речі відповідачки та її дітей у квартирі відсутні. У ході розгляду справи [PERSON] подала до суду зустрічний позов, в якому просила усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення її та дітей до вказаної квартири, надання дублікату ключів від цієї квартири та визначення порядку користування спірною квартирою, а саме визначити що вона з дітьми користується окремою кімнатою в даній квартирі меншим розміром. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона з дітьми зареєстрована у спірній квартирі, яка не приватизована. Відповідачі чинять перешкоди у користуванні квартирою, не надають їй ключів, без їх відому вона не може самостійно приїхати та перебувати у квартирі тривалий час. Власного житла вона не має, а за місцем реєстрації не проживає з поважних причин, оскільки має хвору дитину, яка відвідує спеціалізований дитячий заклад в м. Києві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримала, зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що відповідачка добровільно залишила житло в м. Переяславі-Хмельницькому і ніяких перешкод у користуванні квартирою позивачка їй не чинила. Відповідач [PERSON] зустрічний позов підтримала, первісний позов не визнала, посилаючись на відсутність власного житла та на порушення прав її малолітніх дітей у разі задоволення позову. Вона щорічно проживала у квартирі з весни до осені разом з дітьми. Останній раз вони були два роки тому і більше не приїжджали у зв»язку із сваркою, що відбулася між нею та матір»ю і сестрою. Ключі від квартири вона добровільно віддала матері п»ять років тому і після цього не може потрапити до житла без її дозволу. У зв'язку з народження другої дитини, яка має затримку психічного розвитку, змушена проживати в м. Києві, оскільки дитина відвідує спеціальну групу дошкільного навчального закладу, яка створена в м. Києві. Відповідач [PERSON] первісний позов підтримала, зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що відповідачка не проживає постійно у квартирі близько 15 років і приїжджає рідко. Ніяких перешкод у користуванні квартирою сестрі вони з матір»ю не створюють. Представник третьої особи - Переяслав-Хмельницької міської ради Нестеренко Є.А. вважає, що первісний позов не може бути задоволеним через порушення прав малолітніх дітей на житло, які втратять будь-яку реєстрацію. Забезпечення житлом дітей за рахунок квартири, в якій вони проживають зараз, є сумнівним. Зустрічний позов задоволенню не підлягає у зв»язку з недоведеністю. Треті особи: Виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради, Служба у справах дітей Переяслав-Хмельницької міської ради, Переяслав-Хмельницький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства», належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду своїх представників не направили. Сторони та представник третьої особи - Переяслав-Хмельницької міської ради визнали, що квартира [ADDRESS] належить Переяслав-Хмельницькій міській раді; в 1991 році видано ордер на право вселення в цю квартиру [PERSON] разом із членами її сім'ї: чоловіком та трьома дочками [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Сторони визнали, що [PERSON] не перебуває в зареєстрованому шлюбі. Відомості про батька в актових записах про народження її дітей вказані зі слів матері. Вона та її діти не мають іншого житла і проживають у квартирі співмешканця. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З показань свідків та письмових доказів, які маються в матеріалах справи встановлені такі обставини. Згідно з довідками (виписками з домової книги про склад сім»ї та прописку) від 29.09.2014 № 2115 та від 26.12.2014 № 3511 квартира [ADDRESS] належить Переяслав-Хмельницькій міській раді, і складається з трьох кімнат, житловою площею 48,20 кв.м. Особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON]. Окрім квартиронаймача у квартирі зареєстровані члени її сім»ї: діти - [PERSON] та [PERSON] та неповнолітні внуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В актах депутата Переяслав-Хмельницької міської ради № 427 від 08.04.2014 та № 459 від 28.09.2014 зазначено, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] та [PERSON]. Інші члени родини не проживають за вказаною адресою понад 15 років, не оплачують комунальні послуги та не обслуговують житло. Згідно з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з своєю дочкою [PERSON]. Інша дочка [PERSON] після створення сім'ї, переїхала проживати до чоловіка в м. Київ, де народила двох дітей, хлопчика, який ходить до школи в м. Києві, та дівчинку - що ходить до дитячого садка. Останній раз вона приїжджала до квартири два роки тому, причини її не приїзду їм невідомі. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON], допитана судом в якості свідка, показала, що ні вона особисто, ні її мати не чинять сестрі будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою. [PERSON] після закінчення школи одружилася та переїхала проживати в м. Київ. Після розлучення вона залишилася жити в м. Києві, в даний час перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON], від якого народила двох дітей. Всі вони проживають у квартирі, що належить батькам співмешканця, по [ADDRESS]. Раніше [PERSON] приїздила до них з дітьми та періодично проживала у квартирі, здебільшого влітку. В неї були свої ключі від квартири. З часу заселення вони не змінювали замків, у квартирі є вільна кімната і вони не заперечують, щоб сестра з дітьми там проживала. Однак два роки тому між ними виник конфлікт і сестра перестала їздити. Вважає, що в даний час в неї є поважна причина не проживання в м. Переяславі-Хмельницькому - через захворювання меншої дитини, яка відвідує спеціалізований дитячий дошкільний заклад. Сестра не бере участі в ремонті та утриманні квартири. Вони з матір»ю вимушені сплачувати комунальні послуги за вивезення твердих побутових відходів виходячи з кількості всіх зареєстрованих у квартирі, а сестра не бере участі в цьому. Мати має намір приватизувати квартиру, тому хоче, щоб [PERSON] з дітьми виписалася. З копії розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 30.10.2013 № 566 та довідки дошкільного навчального закладу № 99 від 17.10.2014 № 78 [PERSON], [INFO], відвідує спеціальну групу для дітей, які мають затримку психічного розвитку у зазначеному дошкільному навчальному закладі з 01.09.2014, згідно з направленням Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 19.06.2014 № 957. Її стан здоров»я підтверджується копією медичної довідки. Орган опіки й піклування - Виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради своїм рішенням від 25.12.2014 року № 402-24 вирішив не надавати дозвіл на зняття з реєстрації та виселення з квартири [ADDRESS] [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Приймаючи таке рішення орган опіки та піклування врахував рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 22.12.2014 № 12). Існуючі між сторонами правовідносини слід регулювати ст. 29 ЦК України, ст.177 СК України, ст.ст.71,72 ЖК України, Законами України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Конвенцією «Про права дитини». Відповідно до ч.ч.1, 4, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї понад шість місяців у випадках, визначених в ч.3 ст.71 ЖК України. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], яка була членом сім»ї квартиронаймача [PERSON] не проживає за місцем реєстрації - у квартирі [ADDRESS], впродовж двох років. Передбачені законом підстави, за яких жиле приміщення зберігається за нею понад шість місяців, відсутні. Згідно з частиною 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Разом з відповідачкою впродовж цього строку не проживають у квартирі і її малолітні діти, які у квартирі зареєстровані та мають право на користування нею. Відповідно до положень ч.2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органів опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 17 цього закону батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підтягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Дані положення чинного законодавства України узгоджуються з Конвенцією «Про права дитини», в ст. 3 якої зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За встановлених обставин суд дійшов до висновку про неможливість визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], - малолітніх дітей відповідачки, які не можуть самостійно приймати рішення про визначення свого місця проживання і цілком залежать від волі своїх батьків до досягнення ними повноліття. Вказана квартири є єдиним житлом, на яке вони на даний час мають право. Виходячи з положень ч.4 ст.29 ЦК України, згідно з якими місцем проживання дитини до досягнення нею 10 років є місце проживання її батьків, відповіачку, яка є єдиною з батьків, з ким мають проживати діти (є одинокою матір»ю), також не можна визнати такою, що втратила право користування цією квартирою. За таких обставин суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову. Щодо зустрічного позову, суд вважає, що відповідачка [PERSON], не довела тих обставин, що [PERSON] та [PERSON] чинять їй перешкоди в користуванні квартирою. У своїх поясненнях в суді вона повідомила, що з того часу як вона добровільно віддала ключі від квартири матері вона не зверталася до неї з проханням повернути їх, а після сварки, що відбулася два роки тому, не намагалася потрапити до квартири. З приводу перешкод в користуванні квартирою вона не зверталася до власника житла, а з позовом про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою вона звернулася до суду тільки після подання до суду даного позову. Суд не може задовольнити вимогу відповідачки про встановлення порядку користування квартирою, оскільки вона не подавала жодних доказів, які б підтверджували розмір та планування кімнат у квартирі, не обґрунтувала своїх вимог щодо виділення їй окремої кімнати «меншого» розміру. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст.29 ЦК України, ст.177 СК України, ст.ст.71, 72, 191 ЖК України, ст.17,18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей ", ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 10,60, 212,213,214 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed