Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 24.01.2018 року звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, посилалась на наступні обставини: [INFO] року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: житловий будинок з допоміжними господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 21.11.2006 року померлий [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачам в рівних долях. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачам було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на вказаний житловий будинок. Просили визнати за ними, як за спадкоємцями за заповітом після померлого [INFO] року батька [PERSON], право власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] В судове засідання позивачі не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи в їх відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити (а.с.36, 42). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с.37). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Драбинівською с/р Новосанжарського району Полтавської області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Новосанжарським райбюро ЗАГС, батьком позивачів [PERSON], [PERSON] є [PERSON] (а.с.5, 6). [PERSON] згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Руденківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області (а.с.4), помер [INFO] року. За життя [PERSON] складено заповіт, що посвідчений 21.11.2006 року секретарем виконавчого комітету Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 500, відповідно до якого спадкодавець все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 7). Згідно Інфоромаційної довідки зі Спадкового реєстру після померлого [PERSON] заведена спадкова справа №602/2007 (а.с.39). Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини 17.12.2007 року; заяв від інших спадкоємців, що претендують на спадщину або відмовляються від неї до нотаріальної контори не надходило. (а.с.38). 01.02.2008 року було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] на ? частку земельної частки (паю) розміром 3,20 ум.га., на ? частку земельної частки (паю) розміром 3,20 ум.га. та на ? частку майнового паю. 01.02.2008 року було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] на ? частку земельної частки (паю) розміром 3,20 ум.га., на ? частку земельної частки (паю) розміром 3,20 ум.га. та на ? частку майнового паю (а.с.38). На час смерті, згідно довідки Драбинівської сільської ради Новсанжарського району Полтавської області №308 від 26.03.2018 року, [PERSON] був зареєстрований та проживав один. Таким чином, позивачі є єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину. 17.10.2017 року позивачі звернулись до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарським побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 17.10.2017 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок з господарським побудовами (а.с.15). Так, за життя [PERSON] мав на праві власності: житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що підтверджується випискою з погосподарської книги №2, номер об»єкта погосподарського обліку №03-0126-5 (а.с. 43). Реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] станом на 31.12.2012 року в Приватному підприємстві «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризації» не проводилась (а.с.13). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] складають будівлі та споруди, загальною інвентаризаційною вартістю 92804 грн. (а.с.8 - 12), рік побудови 1970. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що право власності на спірний будинок було набуте спадкодавцем на законних підставах, оскільки підтверджується записом у погосподарській книзі, а момент виникнення права власності на нього не пов'язане з його державною реєстрацією, оскільки будинок збудований до 2004 року, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно в органах БТІ не позбавляє спадкоємця права на спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання права власності позивачів на житловий будинок з господарськими будівлями. На підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України та

Outcome: approved