Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до територіальної громади в особі Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору управління Держземагенства у Вінницькому районі, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] За життя [PERSON] уклала договір купівлі - продажу земельної ділянки від 17.02.2001року, яка розташована в садівницькому товаристві «Ромашка» масив «Пирогово - 2», розміром 0,0400га, у відданні Агрономічної сільської ради Вінницького району, та звела цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Агрономічне Вінницького району. [PERSON] не був вчасно виготовлений державний акт на земельну ділянку, однак присвоєно земельній ділянці кадастровий номер 0510136600:02:104:0119. Просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, що залишилось після смерті [PERSON] індивідуальний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який раніше був розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0400га, яка розташована в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених в позові. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні при винесені рішення покладається на розсуд суду. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин. Враховуючи думку учасників процесу, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з'явились. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне залишити позов без задоволення, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 25.05.1968року УССР Кіровоградським міським бюро РАГС 25.05.1968р. зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрацію шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 03.08.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану ВМУЮ Вінницької області [INFO] померла [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис № 1971 (а.с.5). Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 17.02.2001р. [PERSON] купила земельну ділянку розміром 0,0400га, яка знаходиться в садівницькому товаристві «Ромашка» масив «Пирогово-2» у віданні Агрономічної сільської Ради Вінницького району і надана для садівництва (а.с.6). З державного акту на право приватної власності на землю виданого 04.01.1999року земельна ділянка площею 0,0400га, яка розташована на території Агрономічної сільської ради садівницьке товариство «Ромашка» масив «Пирогово-2» належить [PERSON] (а.с.7). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій першої вінницької державної нотаріальної контори № 3423/02-31 від 23.08.2013року [PERSON] відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку, що розташована в садівничому товаристві «Ромашка» масив «Пирогово-2», Вінницького району Вінницької області після смерті 30.07.2001р. його дружини [PERSON] (а.с.3). Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. вбачається, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 182 ЦК України, а також ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р. "Про затвердження тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно" слідує, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється лише за умови наявності правовстановлюючих документів. На підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки спадкодавцем мав бути виготовлений державний акт на земельну ділянку, який в свою чергу повинен був бути зареєстрований в Державному земельному кадастрі. Відомості про дану земельну ділянку Державного земельного кадастру внесені не були, державний акт на земельну ділянку не виготовлявся. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавцем не було зареєстровано право власності на земельну ділянку та не отримано державний акт, про даний факт не заперечує і сам позивач. Відповідно до свідоцтва про право власності № 274 [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3423/02-31 від 23.08.2013р. вбачається, що відповідно до «Переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, проїздів, площ м. Вінниці», затвердженому рішенням міської ради від 26.04.2013року № 1262 земельним ділянкам та будинкам, які знаходяться в садову товаристві «Ромашка» присвоєні вулиці та проїзди. До Реєстру про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень уже внесена інформація відповідно до вищевказаних актів і тому інформація про таке садове товариство як «Ромашка» в ньому відсутнє. Однією з вимог позивача є визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який раніше був розташований в [ADDRESS]. Однак, виходячи з «Переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, проїздів, площ м. Вінниці», затвердженому рішенням міської ради від 26.04.2013року № 1262, садове товариство «Ромашка» відсутнє, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до диспозитивності цивільного судочинства, передбаченої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. В супереч вказаній та роз'ясненій у судовому засіданні учасникам процесу норми закону та ст. 60 ЦПК України позивач не надав доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача у зв'язку із недоведеністю.

Outcome: dismissed