Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Обласного комунального підприємства Торговий Дім (обєднання) Галичина про стягнення невиплаченої зарплати, одноразової вихідної допомоги при звільненні, компенсації втрати частини зарплати у звязку з порушенням строків їх виплати, виплати середнього заробітку за весь час затримки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 14.06.2004 року був прийнятий на посаду директора автотранспортного господарства в ОКП Торговий дім (обєднання) Галичина. 06.10.2014 р. на підставі наказу №2-к його звільнено з роботи у звязку з скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст.40 КЗпП України. У день звільнення адміністрація підприємства видала йому трудову книжку, але не виплатила нараховану заробітну плату та компенсаційні виплати за невикористані відпустки. Станом на 06.10.2014 року сума нарахованої невиплаченої заробітної плати та компенсації за не використані відпустки становила 24 616,79 грн. На момент предявлення позову до суду відповідачем проведено часткове погашення заборгованості по вищевказаним виплатам, а тому борг у період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року становить 11 186.54 грн. Крім того просив стягнути в його користь 9 523,81 грн. - компенсації втрати частини зарплати у звязку з порушенням строків її виплати, 1 218,00 грн. вихідної допомоги при звільненні, 20 043,00 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати зарплати, 5 093,06 грн. збитків завданих внаслідок не виплати зарплати та 50 000,00 грн. моральної шкоди. Рішення в частині стягнення на користь позивача 1 077,20 грн. заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити до негайного виконання. В судових засіданнях від 02.03.2016 року, 22.03.2016 року позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити. 13.04.2016 року позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи(а.с. 44). Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 38-43). З урахуванням думки позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено, що з 14.06.2004 року позивач був прийнятий на посаду директора автотранспортного господарства в ОКП Торговий дім (обєднання) Галичина. 06.10.2014 р. на підставі наказу №2-к його звільнено з роботи у звязку з скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8, 27). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.04.2015 року було зобовязано ОКП Торговий дім (обєднання) Галичина надати [PERSON] належним чином оформлені довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату, а також розмір компенсаційних виплат за невикористані відпустки(а.с.19-20). Станом на 06.10.2014 року сума нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати та компенсації за невикоритані відпустки становила 24 616,79 грн. у період з березня 2013 року по жовтень 2014 року. Підтвердженням боргу є копії видаткових касових ордерів про видачу заробітної плати після звільнення від 10.10.2014 р., 28.10.2014 р., 30.12.2014 р., 20.05.2015 р.(а.с.9-17). А також, з довідки №17/44 від 07.07.2015 року, виданої ОКП Торговий дім (обєднання) Галичина вбачається, що заборгованість по заробітній платі позивача у період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року складає 9032,14 грн.(а.с.21). Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) №45/14 виданої 14.10.2014 р. [PERSON] середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (дохід) становить 40.15грн.(а.с.22). Оскільки, в довідці №17/44 від 07.07.2015 року, виданої ОКП Торговий дім (обєднання) Галичина немає відомостей про заборгованість по заробітній платі за липень та серпень 2014 року, суд вважає за доцільне вказати заборгованість по заробітній платі за ці місяці по 1 218,00 грн.(до видачі 1 077,20 грн.) згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) №45/14 виданої 14.10.2014 р., так як видаткових касових ордерів про виплату заробіної плати за липень-серпень 2014 року відповідачем не представлено суду. А отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 11 186,54 грн. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки. Як слідує зі ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За вимогами ст.ст. 94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Статті 116, 117 цього ж кодексу зазначають, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Ст. 3 цього закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до розрахунку позивача компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати становить 9 523,81 грн.(а.с.23). Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Оскільки, на момент звільнення [PERSON] розмір середнього місячного заробітку становив 1 218,00 грн., то з відповідача слід стягнути на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 1 218,00 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивач звільнений з роботи на підставі наказу №2-к з 06.10.2014 року. Відповідно до довідки №17/44 від 07.07.2015 року за відповідачем наяна заборгованість по заробітній платі перед позивачем, яка на час звернення до суду з позовом не погашена. Згідно довідки №45/14 від 14.10.2014 року розмір середньденної(середньогодинної) заробітної плати позивача становить 40,15 грн. Отже, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки в період з 07.10.2014 року по 10.02.2016 року буде становити: 340 робочих днів*40,15 грн.=13 651,00 грн. Як вбачається з листа Івано-Франківського міського центру зайнятості від 26.12.2014 року № МЦЗ -38/01-15/04В у звязку з тим, що ОКП Торговий дім (обєднання) Галичина не сплачений єдиний соціальний внесок із заробітної плати працівників за період з квітня по вересень 2014 року тому позивачу нараховується допомога по безробіттю в мінімальному розмірі. У звязку з цим, позивач у період з листопада 2014 року по листопад 2015 року недоотримав 5093,06 грн. допомоги по безробіттю(а.с.24-25). Належних та допустимих доказів на спростування розрахунку позичава відповідачем суду не надано. Виходячи із положень ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки, позивачем не представлено суду доказів завдання йому такої шкоди. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід покласти на відповідача, з урахуванням правового статусу позивача, що передбачає його звільнення від оплати судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ЗУ «Про оплату праці», ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" ст. 23 ЦК України, ст. ст. 21, 44, 94, 97, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 367 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved