Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

29.12.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на її користь 56676 грн. страхового відшкодування моральної шкоди та 5136 грн. страхового відшкодування понесених витрат на поховання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 03.01.2020 року у м.Ізмаїл Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "FORD GRANADA", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на дерево. Внаслідок ДТП, пасажирка вказаного автомобіля [PERSON] , яка являється дочкою позивачки, від отриманих тілесних ушкоджень померла. Позивачці причинена шкода, яка проявилася у моральній шкоді та у понесених втратах на поховання. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія [PERSON] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №122450019, який діяв на момент настання ДТП - 03.01.2020 року. 03.01.2020 року за фактом ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020160150000008 за кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на 17.12.2020 року матеріали кримінального провадження №12020160150000008 розглядаються Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області по справі № 946/3388/20 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто і не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає, що свідчить про те, що позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду, оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахованою. Позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Позивач вирішив спочатку у досудовому порядку спробувати отримати належне йому страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду та 30.04.2019 року, відповідно до вимог ст. 33, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представником за довіреністю [PERSON] було надіслано на поштову адресу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (далі - ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.") повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами та серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились і вимоги про стягнення 56676 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, та 5136 - страхового відшкодування понесених витрат на поховання. 23.05.2019року відповідач повідомив представника позивача про те, що заяви з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про зупинення розгляду справи до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у кримінальній справі законної сили. Оскільки призупинення розгляду заяви позивача суперечить вимогам чинного законодавства України, то позивач звернувся в суд за захистом своїх порушених прав та інтересів. Згідно відзиву від 19.02.2021 року ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." на позовну заяву, ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." не погоджується з позовними вимогами, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Так, при прийнятті рішень ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» керується нормами спеціального закону у сфері регулювання правовідносин, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В результаті розгляду наданих документів та на виконання вимог Закону, ними було направлено Лист [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] (вих. № 51-2799 від 14.05.2020 року), в якому зазначено, що розгляд страхової справи призупинено, оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі, а перебіг строку щодо прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням законної сили у такій справі. Проте, представник позивача у позовній заяві про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого від 17.12.2020 року, зазначає, що призупинення розгляду заяви на виплату страхового відшкодування позивача суперечить вимогам чинного законодавства України, але не зазначає які саме норми чинного законодавства України були порушені відповідачем. Порядок, підстави, строки та умови виплати страховиком саме страхового відшкодування визначено спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким не передбачено обов`язку страховика у будь-якому випадку, після отримання страхового платежу, виплачувати страхове відшкодування потерпілому. Оплата страхувальником послуг страхування є підтвердженням виконання ним вимог Закону України «Про страхування», та не створює для страховика обов`язку щодо виплати страхового відшкодування на користь потерпілого без додержання вимог Закону (зокрема - без отримання рішення суду в кримінальній справі). Представник позивача описуючи свої припущення щодо порушення з боку відповідача норм Закону, зовсім ігнорує той факт, що перебіг строку для прийняття рішення страховиком призупиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (стаття 36 Закону). Наразі ДТП, яка відбулась 03.01.2020 року в Одеській області, розглядається у кримінальній справі (кримінальне провадження № 12020160150000008 від 03.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України). Будь-яких виключень, обмежень, додаткових умов та ін. в Законі немає, тому рішення у кримінальній справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим при розгляді страхової справи, сформованої за наслідками дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено таке рішення суду. Наразі ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» виконало усі зобов`язання, які покладаються на страховика спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страховик не відповідає за завдання шкоди внаслідок ДТП, яка не є страховим випадком в розумінні спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпіла особа має право вимагати відшкодування шкоди на загальних підставах, встановлених Цивільним кодексом України, тобто заявивши позов безпосередньо до володільця джерела підвищеної небезпеки. Згідно відповіді представника позивача на відзив від 07.04.2021р., позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими. Так, позивачу завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу "FORD GRANADA", д.н.з. [NUMBER] . Відповідальність власника або/та володільця джерела підвищеної небезпеки - автомобіля за заподіяння шкоди настає незалежно від їх вини, за винятком випадків коли шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, при цьому саме власник або володілець джерела підвищеної небезпеки - автомобіля повинен довести наявність вказаних обставин. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Відсутність у матеріалах справи доказів притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності не може свідчити про відсутність страхового випадку та відсутності підстав для відшкодування ТДВ "СК "Ю.ЕС.АИ." завданої позивачу шкоди в межах суми страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована цією страховою компанією. Тому, сам факт наявності незавершеного кримінального провадження по факту ДТП, не свідчить про передчасність вимог позивача. Згідно заперечення від 18.05.2021 року на відповідь на відзив, представник ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» заперечує щодо викладених у відповіді на відзив доводів, зазначаючи, що на момент написання заперечення на відповідь на відзив ані у сторін, ані у матеріалах справи немає належного, допустимого та достовірного документу щодо настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу, а тому у відповідача не виникає обов`язку щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача. Відповідач, з урахуванням чинного законодавства України, здійснює виплату страхового відшкодування на умовах визначними спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Відшкодування шкоди страховик (відповідач) не здійснює, оскільки страховик (відповідач) не є завдавачем шкоди/володільцем джерела підвищеної небезпеки, а тому до правовідносин між позивачем та відповідачем (страховиком) необхідно застосовувати норми саме спеціального Закону, в точу числі з питань виплати страхового відшкодування. При розгляді кримінального провадження у справі щодо притягнення водія забезпеченого транспортного засобу до кримінальної відповідальності внаслідок настання ДТП, судом буде надано вичерпний аналіз дій/бездіяльності кожного із учасників кримінального провадження. Особливо це стосуватиметься водія забезпеченого транспортного засобу «Ford Granada», державний номер [NUMBER] , та пасажира [PERSON] , при дослідженні настання самого ДТП. Звернення представника позивача із даним позовом до суду є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави вважати, що права позивача порушено. Зазначене вище не позбавляє позивача можливості звернутись до відповідача у визначеному Законом порядку щодо виплати спірного страхового відшкодування, а у випадку не здійснення відповідачем (порушення прав позивача) такої виплати у визначені строки або повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у її виплаті, повторно звернутись із позовом до суду. Рішення суду в кримінальній справі (кримінальне провадження №12020160150000008) є обов`язковим для суду, зокрема для суду, що розглядає цивільну справу № 946/8418/20, та має ключове значення для прийняття обґрунтованого та законного рішення. Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволяють суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивачів. Просить в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." відмовити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні (в режимі відеоконференції) вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив відмовити у задоволенні позову повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю загиблої [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18.02.2020 року та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.06.2016 року, з якого вбачається, що позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно довідки Старонекрасівської сільської ради Ізмаїлського району №583 від 15.04.2020р., [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сімєю до смерті останньої. 03.01.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "FORD GRANADA", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП 08.01.2021 року загинула пасажирка [PERSON] , що підтверджено довідкою про причину смерті №16 та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.01.2020р., а також вбачається із наявних у матеріалах справи копій висновку експерта №4/16-2020 та постанови СУ ГУНП в Одеській області від 06.03.2020р. Відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем, що підтверджується полісом. 03.01.2020 року за фактом ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160150000008 за кваліфікацією по статті 286 КК України, що підтверджено витягом з ЄРДР. 30.04.2019 року, відповідно до вимог ст. 33, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник позивача звернувся до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» з повідомленням про ДТП, заявами на виплату страхового відшкодування, а саме щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 56676 грн. та витрат на поховання в сумі 5136 грн. Листом ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» за вих. №51-2799 від 14.05.2020 представника позивача повідомлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного «Ford Granada», державний номер [NUMBER] , застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» за полісом №122450019. Відповідно п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, у зв`язку з чим, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» повернеться до розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування після прийняття рішення суду у кримінальному провадженні. Згідно листа судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Р., у провадженні якого знаходиться справа №946/3388/20 (провадження №1-кп/946/343/21) за обвинувальним актом до кримінального провадження відомості про яке внесені Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020160150000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, станом на 24.04.2021 року справа не розглянута та вирок не прийнято. Як вбачаться із наявної у матеріалах справи копії товарного чеку ФОП [PERSON] за №3 від 08.01.2020р. витрати на поховання (ритуальні послуги та атрибутика) складають 5136 грн. Згідно ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до положень статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортнім засобом. Статтею 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 27 вказаного закону передбачено порядок та розміри відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого. Так, згідно п. 27.1. ст. 27 Закону визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачами) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 із подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, вказано, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Разом з тим, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, обов`язок страховика, встановлений п.27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не обумовлено наявністю вини у діях заподіювача шкоди або потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 2 ст. 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала якщо шкоди смертю фізичної особи завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Наявність такої необережності не встановлена, та на її наявності не наполягав відповідач. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» була установлена у 2020 році з 1 січня у місячному розмірі - 4723 гривень. Зазначений розмір мінімальної заробітної плати слід використовувати для розрахунку страхових виплат у даній справі. На думку суду, компенсація моральної шкоди в розмірі 56676 грн., яка заявлена позивачем, лише частково компенсує немайнові втрати, пов`язані з загибеллю дочки. Дана сума є максимальним розміром відшкодування моральної шкоди, який може бути покладено на страховика відповідно до Закону. Так, згідно листа Ізмаїльської окружної прокуратури за №59-3153ВИХ-21 від 10.08.2021, Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області здійснюється судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160150000008 від 03.01.2020 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно встановленого судом обсягу доказів, які необхідно дослідити, та порядку їх дослідження на даний час досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема висновок судово-медичної експертизи за фактом загибелі [PERSON] , який долучено до матеріалів судової справи, які свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю [PERSON] та дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 03.01.2020 за участю водія [PERSON] . В описовій частині постанови від 06.03.2020 року слідчого СУ ГУНП в Одеській області Толкачова С.В. пpo уточнення анкетних даних у кримінальному провадженню за № 12020160150000008 від 03 січня 2020 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчим зазначено, що «Внаслідок ДТП пасажир автомобілю «Ford», [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень померла у медичному закладі.». Вказаний зв`язок також підтверджено іншими доказами, які зазначені вище. Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, шкода завдана [PERSON] як власником джерела підвищеної небезпеки, повинна бути відшкодована незалежно від його вини. Причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та смертю [PERSON] доведений матеріалами справи та не заперечується сторонами. Докази, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого відсутні. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь на користь позивачки 56676 грн. на відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає задоволенню незалежно від наслідків розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] та встановлення наявності чи відсутності його вини. Аналогічна позиція також висловлена Верховним Судом зокрема в постановах від 03.10.2019р. по справі №285/2654/16 та від 23.09.2020р. по справі №199/1100/19. Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Таким чином, загальна сума витрат позивача на поховання згідно товарного чеку ФОП [PERSON] за №3 від 08.01.2020р. становить 5136 грн. Враховуючи встановлене п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмеження, розмір страхової виплати з відшкодування витрат на поховання не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, тому, заявлена сума 5136 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги в цій частині. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: approved