Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON], яка діє від свого імені та від імені і в інтересах малолітньої доньки [PERSON], звернулася в суд з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Роменська міська рада, орган опіки та піклування виконкому Роменської міської ради і просить: 1. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на її користь та на користь малолітньої [PERSON], повернувши вказану квартиру у власність Роменської міської ради; 2. Усунути перешкоди в користуванні житлом їй, [PERSON] та малолітній [PERSON], а саме в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] із вказаної квартири та вселення до неї [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог вказала, що рішенням Роменського міськрайсуду від 27 травня 2013 року задоволено її позов до [PERSON], виконкому Роменської міськради, [PERSON], [PERSON] , треті особи орган опіки та піклування виконкому Роменської міськради, приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, договорів купівлі-продажу та дарування квартири. Визнано недійсними: розпорядження органу приватизації виконкому Роменської міськради від 22 травня 2007 року № 6560 про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON] органом приватизації виконкому Роменської міськради 22 травня 2007 року; договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладений 21 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] 21.10.2010 р., реєстровий № 1940; договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 22 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] 22.10.1010 р., реєстровий № 1957. Зобов'язано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повернути другій стороні в натурі все, що вони одержали на виконання договору купівлі-продажу та договору дарування кв. [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Роменського міськрайсуду від 27 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Сумської обл.. від 9 липня 2013 року в частині визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] укладеного 22 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], зобов'язання [PERSON], [PERSON], [PERSON] повернути другій стороні в натурі все, що вони одержали на виконання договору купівлі-продажу та договору дарування квартири [ADDRESS] скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення залишене без змін. В обґрунтування ухвали ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ послався на те, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування спірної квартири, зобов'язуючи [PERSON] повернути другій стороні в натурі все, що він одержав на виконання договору дарування квартири, суд першої інстанції виходив з того, що таким чином будуть забезпечені інтереси дитини, яка не була стороною правочину, а також з того, що [PERSON] не був власником квартири, а тому даних правовідносин не застосовуються норми глави 29 ЦК України. Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суди не врахували положення ст. 396 ЦК України, відповідно до якої особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Судовим рішенням в цивільній справі за її позовом до [PERSON], виконкому Роменської міськради, [PERSON], [PERSON], треті особи орган опіки та піклування виконкому Роменської міськради, приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу [PERSON], встановлено, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбі з 5 лютого 2003 року по 16 жовтня 2008 року, від шлюбу мають дочку [PERSON] В період шлюбу на їх сім'ю з трьох осіб була надана квартира [ADDRESS]. У травні 2007 року вона погодилася на приватизацію квартири [PERSON] одноособово. Розпорядженням виконкому Роменської міськради від 12 травня 2007 року № 5 вказана квартира передана у власність [PERSON], а вона з донькою продовжували користуватися квартирою. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської обл. від 31 серпня 2010 року її визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 21 жовтня 2010 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири, яка 22 жовтня 2010 року подарувала дану квартиру [PERSON] Визнаючи недійсними розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло та договір купівлі-продажу квартири, суди виходили з того, що при приватизації квартири були порушені права її та [PERSON] малолітньої дочки [PERSON], а саме право користування квартирою державного житлового фонду та право на участь в її приватизації. Її донька, як член сім'ї наймача спірної квартири - [PERSON], відповідно ст. 64 ЖК України мала та має право користуватися нею, право на участь в її приватизації, тобто речове право на квартиру, або ж право титульного володіння та користування квартирою. В зв'язку з визнанням недійсним розпорядження органу приватизації виконкому Роменської міськради від 22 травня 2007 року № 6560 про приватизацію квартири [ADDRESS]. на ім'я [PERSON], вказана квартира стала відноситися до державного житлового фонду. При цьому, вона та її донька, як особи, права яких були порушені внаслідок незаконної приватизації спірної квартири, вчиненням недійсних правочинів, фактично поновлені у праві проживання в спірній квартирі як належній до державного житлового фонду, оскільки вони проживали та були зареєстровані в ній станом на 22 травня 2007 року. Ні вона, ні її малолітня донька такими, що втратили право користування спірною квартирою, належною до державного житлового фонду, не визнавались, тому, відповідно, мають право користуватися квартирою, що є підставою для їх вселення в спірну квартиру. Оскільки спірна квартира була відчужена поза волею дочки, вибула з її користування не з її волі, на підставі недійсних правочинів, без її, як законного представника, згоди, та без згоди органу опіки та піклування, вона діючи від свого імені та імені малолітньої доньки, має право витребувати квартиру, придбану в особи, яка не мала права її відчужувати, незалежно від кількості правочинів щодо її відчуження, після недійсності правочину. Також вона має право вимагати відновлення своїх житлових прав та житлових прав доньки на спірну квартиру шляхом усунення перешкод в праві користування житлом, а саме шляхом виселення [PERSON] з квартири та їх вселення до неї. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задоволити. Підтвердив обґрунтування вказані в позовній заяві. Суду пояснив, що позовні вимоги підтримують в тій редакції, що зазначена в позовній заяві. Стосовно судових витрат, сюди вони включають судовий збір, 1000 грн. сплачених позивачем за підготовку позовної заяви та витрати на участь представника у суді з розрахунку вартості 1 години часу - 470 грн. Судові витрати мають бути стягнуті з відповідачів в рівних частках. Рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою для даної справи значення не має, оскільки при вирішенні тієї справи суд виходив з норм ЦК України, а саме ст. 405 ЦК України, яка регламентує права власника житла і правовідносини, які ґрунтуються на праві власності, а на сьогодні рішення про приватизацію скасоване і дана квартира фактично відноситься до квартир житлового фонду міста. [PERSON] і [PERSON] не пропустили строку позовної давності і з цього приводу вже є рішення суду в пов'язаній справі. [PERSON] та [PERSON] мають речове право на квартиру, оскільки вони були користувачами даної квартири і, з огляду на визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, не втратили право користуватися нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити. Суду пояснила, що підтверджує вказане в позові та доводи представника. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, забезпечив явку свого представника. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що право на витребування майна в даному випадку мав би власник, а [PERSON] і [PERSON] власниками квартири не є і не були, вони були лише користувачами. Крім цього [PERSON] втратила право користування даною квартирою, про що є рішення суду, в якому не вказано, що [PERSON] втратила право на користування квартирою яка приватизована, мова йде просто про квартиру, і дане рішення має преюдиціальне значення для вирішення даного спору. Також вважає, що [PERSON] і [PERSON] пропустили строк позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити його задоволенні. Суду пояснив, що квартиру йому подарували на законних підставах. після того, як йому подарували квартиру, вони зробили там ремонт. В квартирі він живе постійно, хоча й зареєстрований за іншою адресою. В квартирі зберігаються його речі. Третя особа Роменська міська ради явку представника в судове засідання не забезпечила. Представник надав клопотання про розгляд справи без його участі . Третя особа - орган опіки та піклування виконкому Роменської міськради явку представника в судове засідання не забезпечив. Від органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайсуду від 27 травня 2013 року задоволено позов [PERSON], яка діє від імені та в інтересах [PERSON], до [PERSON], виконкому Роменської міськради, [PERSON], [PERSON] , треті особи орган опіки та піклування виконкому Роменської міськради, приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, договорів купівлі-продажу та дарування квартири. Визнано недійсними: розпорядження органу приватизації виконкому Роменської міськради від 22 травня 2007 року № 6560 про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON] органом приватизації виконкому Роменської міськради 22 травня 2007 року; договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], укладений 21 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] 21.10.1010 р., реєстровий № 1940; договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 22 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] 22.10.1010 р., реєстровий № 1957. Зобов'язано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повернути другій стороні в натурі все, що вони одержали на виконання договору купівлі-продажу та договору дарування кв. [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 229,4 грн. судового збору. Обгрунтовуючи таке рішення, в описово-мотивувальній частині рішення суд вказав, що 31 серпня 2010 року Роменський міськрайонний суд виніс рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, яким визнав [PERSON] такою, що втратила користування квартирою [ADDRESS] У спірній квартирі зареєстрований і позивач, і дочка [PERSON]. Однак дочка не була визнаною втратившою право на житло даним рішенням. 21 жовтня 2010 року [PERSON] надав заяву ПП "Наш Дім", в якій просить зняти його з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS], разом з донькою [PERSON], на постійне місце проживання в м.Рівне. Однак на той час дитина проживала з матір'ю і до м. Рівне з батьком не виїжджала, що підтвердили в судовому засіданні і сторони… В талонах зняття з реєстрації місця проживання в Україні на [PERSON] і [PERSON] відсутні записи щодо реєстрації чи зняття з реєстрації [PERSON] Згідно інформації Роменського МВ УДМС України в Сумській обл. [PERSON] [INFO], знятий з реєстрації з адреси [ADDRESS] - 21 жовтня 2010 року та [PERSON] [INFO] знята з реєстрації з адреси [ADDRESS] - 24 вересня 2010 року. Вищевказані громадяни зняті з реєстрації без дітей. В заяві про зняття з реєстрації [PERSON] подану 21.10.2010 року у СГІРФО Роменського МВ УМВС України в Сумській обл., записи про [PERSON] відсутні… Судом встановлено, що приватизація квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON] здійснена з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасування, отже [PERSON] не являвся власником вищевказаної квартири, тому не мав права укладати договір купівлі-продажу квартири… Враховуючи дане положення Конвенції суд вважає, що для найкращого забезпечення інтересів дитини [PERSON], слід визнати недійсним також договір дарування квартири…, оскільки на момент його укладення дитина не була позбавлена права користування даною квартирою… Враховуючи те, що [PERSON] не являвся власником спірної квартири, а [PERSON] не являлась стороною жодного з правочинів , до даних правовідносин не підлягають застосуванню норми глави 29 ЦК України… Ухвалою апеляційного суду Сумської обл. від 9 липня 2013 року, апеляційні скарги [PERSON], [PERSON] відхилено, а рішення Роменського міськрайоного суду від 27 травня 2013 року залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року касаційні скарги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задоволені частково. Рішення Роменського міськрайсуду від 27 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Сумської обл. від 9 липня 2013 року в частині визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 22 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], зобов'язання [PERSON], [PERSON], [PERSON] повернути другій стороні в натурі все, що вони одержали на виконання договору купівлі-продажу та договору дарування квартири [ADDRESS] скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В описово-мотивувальній частині ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано, що … Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування спірної квартири, зобов'язуючи [PERSON] повернути другій стороні в натурі все, що він одержав на виконання договору дарування квартири [ADDRESS], суд першої інстанції,…, а також з того, що [PERSON] не був власником квартири, а тому до даних правовідносин не застосовуються норми глави 29 ЦК України. Проте погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд не звернули уваги на положення ст. 396 ЦК України, відповідно до якої… У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав , передбачених ч.1 ст. 388 ЦК. З матеріалів справи вбачається, що вимоги про витребування майна позивачем не заявлялись… 22 жовтня 2010 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) уклали договір дарування, яким визначено наступне: п. 1 на умовах, передбачених цим договором, дарувальник обізнана про безоплатність цього правочину, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз на праві приватної власності подарувала, а обдарований прийняв в дар квартиру під [ADDRESS]; п.2. документом, що підтверджує право приватної власності дарувальника на відчужувану нею квартиру, є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу 21 жовтня 2010 року… 11. Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним,… З квитанції № 79 від 23 листопада 2013 року вбачається, що [PERSON] сплатила 1000 грн. адвокату [PERSON] за надання правової допомоги в підготуванні позовної заяви… 31 серпня 2010 року Роменський міськрайонний суд виніс рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, яким визнав [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В описово-мотивувальній частині рішення вказано, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги мотивував тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 2007 року належить квартира [ADDRESS] У травні 2007 року правовий статус спірної квартири змінився і ця квартира, що включалася до державного житлового фонду, шляхом приватизації стала приватною власністю одного позивача… У спірній квартирі зареєстрований і позивач, і дочка сторін [PERSON]. Викладене підтверджується копією паспорта позивача та визнане сторонами в судовому засіданні… Наведені факти свідчать, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, які регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України. Судом встановлено, що… Більше того, протягом строку визначеного ч.2 ст. 405 ЦК України, яка застосовується судом при цих правовідносинах… У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказано, що власником кв. [ADDRESS] є [PERSON] Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матір'ю [PERSON] Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини щодо витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні житлом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіций). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" вказано, що особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК). У такому порядку слід вирішувати спори щодо договору найму в будинках державного і громадського житлового фонду, оскільки за своєю правовою природою право користування житлом має речовий характер, і особливості його реалізації встановлюються Житловим кодексом Української РСР. Частиною 3 статті 64 ЖК України визначено - якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Згідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення та відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в частині позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні житлом. Таке переконання суду склалося з наступних підстав: суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] та її малолітня донька - [PERSON] мали право користуватися квартирою [ADDRESS], а відповідно є носіями речового права - права користування. Такий висновок ґрунтується на тих обставинах, що малолітня [PERSON] взагалі не була знята з реєстрації в [ADDRESS], що встановлено рішенням суду від 27 травня 2013 року. Посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на наявність не скасованого рішення суду про визнання [PERSON] такою що втратила право на користування квартирою [ADDRESS], суд до уваги не бере, оскільки вказане рішення прийняте в межах правовідносин, які виникли і існували на підставі права власності [PERSON] на житло. На час розгляду даної справи, суд не може взяти таке рішення як беззаперечний доказ того, що [PERSON] втратила право користування житлом, оскільки право власності [PERSON] на [ADDRESS] визнане недійсним рішенням суду, а відповідно припинила існування правова підстава що була підґрунтям для винесення вказаного рішення; як встановлено рішенням суду [PERSON] не набула права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки договір купівлі-продажу визнаний недійсним, а з огляду на те, що недійсність правочину встановлюється з моменту його вчинення, вона не мала права відчужувати квартиру, в тому числі і шляхом дарування; правочин, на підставі якого відповідач [PERSON] отримав квартиру, є безвідплатним, що передбачено як умовами договору, так і ст. 717 ЦК України; [PERSON] за безвідплатним правочином набув у власність квартиру і володіє цим майном на час розгляду справи в суді, а позивач, на підставі ст. 387 ЦК України має право витребувати квартиру з чужого незаконного володіння відповідача і згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України обмеження щодо витребування майна відсутні; позивач вправі самостійно обирати спосіб захисту свого цивільного права і обраний позивачем спосіб захисту прав, з огляду на висновок суду про наявність у позивача речового права, не суперечить положенням ст. 15 ЦК України і відповідає положенням ч.3 ст. 388 ЦК України; оскільки спірна квартира, до її приватизації, відносилась до комунальної власності міста, квартира після її витребування з чужого незаконного володіння, підлягає поверненню у власність Роменської міськради; перешкоди у користуванні житлом об'єктивно існують, оскільки, як пояснив відповідач [PERSON] в квартирі перебувають його речі і він там постійно проживає без реєстрації, а тому, з огляду на висновок суду про витребування квартири з володіння [PERSON], він підлягає виселенню із вказаної квартири. При цьому суд враховує і ту обставину, що у [PERSON] відсутнє право на дане житло ; з метою забезпечення захисту прав позивача і малолітньої [PERSON], суд вважає необхідним задоволити і вимоги в частині вселення [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS]. При цьому суд вважає, що вселення малолітньої [PERSON] до квартири, без її матері [PERSON] не можливе, оскільки відповідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я в якому вона проживає. Вирішуючи вимоги про стягнення судових витрат суд виходить з наступного: відповідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні; з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, позивачем доведено факт надання правової допомоги та оплату таких послуг, а саме квитанціями про прийняття коштів за виконані роботи згідно договору про надання правової допомоги. Розмір оплати правової допомоги в розмірі 4000 грн. суд вважає завищеним. Враховуючи положення чинного законодавства, ступінь складності справи, час протягом якого приймав участь представник, відшкодуванню на користь позивача підлягають 2300 грн. як компенсація витрат на правову допомогу. З огляду на висновок суду про задоволення позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів в рівних долях з кожного, по 1214,7 грн. Заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки ґрунтується на припущеннях, які суд не може взяти до уваги при вирішенні питання застосування строків позовної давності.

Outcome: approved