Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою (від частини позовних вимог відмовився під час розгляду справи), в якій просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] та після відмови від прийняття спадщини [PERSON] і [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , втім, [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги після її смерті є: [PERSON] - мати, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син. [PERSON] і [PERSON] у 6-місячний строк звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округа Фаст Л.Д. із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] у 6-місячний строк прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] та після відмови від прийняття спадщини [PERSON] і [PERSON] шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округа Фаст Л.Д. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] . Проте, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округа Фаст Л.Д. відмовила позивачеві у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що право власності на спадкову квартиру [ADDRESS] зареєстровано за Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" шляхом позасудового звернення стягнення на спадкове майно, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округа Вдовіною Л.Л. на підставі іпотечного договору № DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року по справі № 204/1589/18 скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис 17486082 про державну реєстрацію права власності АТ КБ "Приватбанк" на квартиру [ADDRESS] , який внесений за рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округа Вдовіною Л.Л. на підставі іпотечного договору № DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №999. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року та постановою верховного Суду Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року апеляційна скарга та касаційна скарга відповідно на рішення Красногвардійського районного суду Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року залишені без задоволення, а рішення суду - без змін. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представником АТ КБ «Приват Банк» було подано відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення, в яких він просив відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог, оскільки на його думку, не має законних підстав для задоволення позовних вимог та визнання договору іпотеки припиненим - немає. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлова Тетяна Євгенівна - залишено без розгляду в частині позовних вимог, а саме: про визнання припиненим іпотечного договору та скасування арешту квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім цього, не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. Представник АТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій вказала, що позов отримала, проти його задоволення не заперечує та просить розглянути справу без її участі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій вказав, що позовну заяву отримав, проти її задоволення не заперечує та просив розгляд справи провести без його участі. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлова Тетяна Євгенівна в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим 12 січня 2017 року Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , позивач уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 104). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Зі спадкової справи № 5/2017, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що 22 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його дружини [PERSON] . Крім цього, того ж дня до цього ж нотаріуса звернулися [PERSON] та [PERSON] із заявами, якими вони відмовились від прийняття належної їм частки спадкового майна після смерті [PERSON] (а.с. 97-108). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. постановою від 24 липня 2019 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки при перевірці відомостей з Державного реєстру речових прав спадкового майна, а саме квартири [ADDRESS] , було встановлено, що 15.11.2016 року було проведено реєстрацію вищевказаної квартири за Акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (а.с. 43). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у справі № 204/1589/18 скасовано запис № 17486082 про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-17). Крім цього, дане рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року та постановою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (а.с. 18-34). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем було надано копію договору купівлі-продажу від 24 квітня 2008 року, відповідно до якого [PERSON] було придбано у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім цього, відповідачами [PERSON] та [PERSON] було надано заяви до суду, в яких вони вказали, що не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача (а.с. 86, 88), а раніше вони взагалі відмовилися від прийняття належної їм частки спадкового майна після смерті [PERSON] . Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, судом встановлено, що позивач від спадщини не відмовлявся та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї дружини, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини в межах встановленого законом строку для вчинення таких дій. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] та після відмови від прийняття спадщини [PERSON] і [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved