Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON], який діє як представник за угодою в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення особи батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], з 05 травня 2000 року, перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянином [PERSON], [INFO]. Від цього шлюбу у них народилося п'ятеро дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які на час звернення до суду ще не досягли повноліття, а троє з них є малолітніми особами. 24 жовтня 2016 року в позивачки народився син, Артем, відомості про батька в свідоцтво про народження якого внесено на підставі положень ч.1 ст.122 СК України, тобто, на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дитини, однак, громадянин [PERSON], батьком цієї дитини не являється. У квітні 2013 року після чергової сімейної сварки позивачка припинила шлюбні стосунки з громадянином [PERSON], у зв'язку із чим останній покинув сім'ю та став постійно проживати за місцем своєї реєстрації/прописки: [ADDRESS] З цих об'єктивних обставин, із громадянином [PERSON] позивачка не проживає, не веде з ним спільного господарства, не спілкується, не має з ним спільного бюджету. Відповідач постійно проживає за іншою адміністративною адресою та не підтримує з позивачкою та зі своїми неповнолітніми дітьми будь-яких відносин. З часу припинення сімейних відносин, відповідач фактично не забезпечує сім'ю матеріально, не бере участі у вихованні своїх неповнолітніх дітей, не цікавиться їх вихованням, фізичним зростом, способом проживання, моральним вихованням та їх особистим психологічним розвитком. Останній раз відповідач бачився зі своїми дітьми аж у квітні 2013 року. Дані обставини надають позивачці, як матері дітей, право поставити перед судом питання щодо позбавлення відповідача, [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Із відповідача аліменти на утримання його неповнолітніх дітей на користь позивачки, як особи, з якою ці діти проживають, не стягуються, оскільки нею таке питання не піднімалося. На сьогоднішній день являється вкрай необхідним та можливим розгляд питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей,оскільки коштів/доходів, які позивачка може мати/отримати на утримання дітей їй не вистачає. Враховуючи, що відповідач, як платник аліментів, на даний час не має постійного доходу (заробітку), його доходи є нерегулярними, мінливими, вважає за необхідне клопотати перед судом про стягнення з відповідача на її користь аліментів в твердій рошовій сумі. Інформує суд про те, що відповідач нікому іншому аліментів не платить, інших недієздатних осіб/утриманців не має, є молодого, працездатного віку особою, а тому має можливість, в тому числі, фінансову, для сплати на користь позивачки аліментів у розмірі визначеному положеннями ч.2 ст.182 СК України. Згідно об'єктивних обставин та інших відповідних доводів, в тому числі, виходячи із росту цін на основні продукти харчування, предмети гардеробу, росту цін на транспортні, побутові, послуги охорони здоров'я тощо, матеріальний стан боржника, вважає, що із останнього на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання однієї дитини в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Стягувати із громадянина [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, на кожну дитину, окремо, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні 17.01.2018 представником позивача [PERSON], заявлено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 17.01.2018 витребувано від Рахівської районної державної адміністрації в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області письмовий висновок щодо доцільності та необхідності позбавлення громадянина [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] батьківських прав відносно дітей: дочки, [PERSON], [INFO], сина, [PERSON], [INFO], дочки, [PERSON], [INFO], сина, [PERSON], [INFO], дочки, [PERSON], [INFO]. Крім того, ухвалою суду від 09.02.2018 витребувано від Рахівської районної державної адміністрації в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області копії всіх документів (заяв, погоджень, протоколів) на підставі яких винесено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], складеного 06.02.2018 №01.3-18/86. 15.02.2018 через канцелярію суду, представником позивача [PERSON] подано заяву про зменшення та збільшення позовних вимог. Подану заяву мотивує тим, що станом на сьогоднішній день, дочка позивачки [PERSON], [INFO], досягла повноліття, у зв'язку із чим обставини справи не узгоджуються з положеннями ст. 6 СК України. Крім того, відповідно до положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень. На підставі викладеного просив зменшити та збільшити позовні вимоги, виклавши їх у наступній редакції: позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Стягувати із громадянина [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 950 (дев'ятсот п'ятдесят) гривень, щомісячно, на кожну дитину, окремо, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні, позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Водночас стеверджує, що не отримувала жодного виклику, повідомлення про необхідність з'явитися у службу у справах дітей при Рахівській районній державній адміністрації Закарпатської області на засідання комісії з питань захисту прав дитини. Відповідач, [PERSON] в судові засідання, жодного разу не з'явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, рекомендованими листами та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подавав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Рахівської РДА, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання, повторно, не з'явився. Про причини неявки суд не повідомили. [PERSON] висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON], в судовому засіданні ствердила, що з 2013 року її батько, [PERSON], не проживає однією сім'єю з мамою, не спілкується із нею та іншими її братами та сестрами, не бере участі у їх вихованні та утриманні, не цікавиться їх життям. Їй відомо, що батько виїзджає на сезонні роботи у Російську Федерацію, де проживає його мати. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Заслухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.05.2005 року у виконавчому комітеті Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про що зроблено актовий запис №06. Від шлюбу у сторін народилося п'ятеро дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Станом на день розгляду справи, [PERSON], [INFO] досягла повноліття. Довідкою №1430 від 17.07.2017, виданою виконкомом Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] №173 від 21.07.2017 стверджується, що неповнолітні діти проживають разом з позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч.3 ст.53 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до абз. 3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування (ст.19 СК України). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку №01.3-18/86 від 06.02.2018, орган опіки та піклування Рахівської РДА вважає за недоцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обгрунтування недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, зазначають, що працівниками служби у справах дітей здійснено обстеження умов проживання гр. [PERSON]. На момент обстеження вдома нікого не було, будинок зачинений. Зі слів сусідів з'ясовано, що батько дітей постійно виїжджає на сезонні роботи до Російської Федерації. [PERSON] харектеризується з позитивної сторони. З боку виконавчого комітету Рахівської міської ради жодних скарг на його поведінку не надходило. Натомість, громадянка [PERSON] перебуває на контролі служби у справах дітей, як така, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Веде неналежний догляд за своїми дітьми. [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'явилася, однак була про це особисто повідомлена. Вище вказаний висновок, на думку суду, являється обгрунтованим та не суперечить інтересам дітей. Так, у відповідності до ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивачем та її представником не надано жодних доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстоко поводиться з дітьми, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдається до будь-яких видів експлуатації дітей, чи примушує їх до жебракування та бродяжництва. Наведене вище під час розгляду справи не встановлено ні з поданих позивачем документів, ні з конкретних обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При цьому, факт роздільного проживання батька та неповнолітніх дітей, суд не вважає обставиною, яка може слугувати про позбавлення батьківських прав. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б свідчили про свідоме, тривале чи постійне, безпідставне невиконання відповідачем батьківських обов'язків, нехтування такими обов'язками, а відтак, давали б підставу для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав позивачем та його представником суду не надано. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Отже, з огляду на неведене, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні не здобуто належних та достовірних доказів ухилення батька від виконання своїх обов'язків щодо своїх дітей, які можна розцінювати як його винне ухилення від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов'язками. Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, тому у задоволені позовної вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], слід відмовити. Разом з цим, у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України передбачає, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У матеріалах справи відсутні відомості щодо постійного місця роботи та розміру доходів відповідача, поряд з цим, останній в судове засідання не з'явився, жодних доказів та пояснень з цього приводу суду не надав, тому суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд, виходячи із принципу розумності та справедливості, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дітей, а саме те, що вони не мають доходу, матеріальне становище відповідача, який жодних доказів свого матеріального стану чи стану здоров'я, який би підтверджував неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей, суду не надав, тому, суд, дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 950 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у частині 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Відповідно до змін, прийнятих Верховною Радою України Законом України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017" мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, обов'язок [PERSON] утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України), з урахуванням положення частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, суд, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання його дітей в користь [PERSON], у розмірі по 950 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дітей та є гарантією, визначеною зазначеними вище Законами України. Аліменти на утримання дитини згідно ч.1 ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 01.12.2017 року. В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову щодо вимоги про стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Крім того, у зв'язку з відмовою у задоволені позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, на підставі ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень - залишити за позивачем.

Outcome: partial