Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У вересні 2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Одеської міської ради, [PERSON] про виділ належних [PERSON] 49/100 частин з домоволодіння [ADDRESS] та припинення права спільної часткової власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS], а також визнання за ними права власності у рівних частинах на домоволодіння [ADDRESS], яке розташовано на земельній ділянці площею 928 кв.м та складається з житлового будинку літ. "А", загальною площею 343,76 кв.м., житловою площею 126,6 кв.м., гаражу літ. "Б", навісу літ. "Н", сараю літ. "П", нежитлового приміщення літ. "С", загальною площею 322,4 кв.м., основною площею 177,2 кв.м., гаражу літ. "Р", навісу " літ. "Т". Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2009 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року, позов [PERSON], [PERSON] задоволено. Виділено [PERSON] 49/100 частин з домоволодіння [ADDRESS] та припинено право спільної часткової власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке розташовано на земельній ділянці площею 928 кв.м та складається з житлового будинку літ. "А" загальною площею 343,76 кв.м., житловою площею 126,6 кв.м., гаражу літ. "Б", навісу літ. "Н", сараю літ. "П", нежитлового приміщення літ. "С", загальною площею 322,4 кв.м., основною площею 177,2 кв.м, гаражу літ. "Р", навісу літ. "Т". Також у рішенні зазначено, що дане рішення є підставою для реєстрації КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" за [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах права власності на домоволодіння [ADDRESS], яке розташовано на земельній ділянці площею 928 кв.м та складається з житлового будинку літ. "А" загальною площею 343,76 кв.м. житловою площею 126,6 кв.м, гаражу літ. "Б", навісу літ. "Н", сараю літ. "П", нежитлового приміщення літ. "С" загальною площею 322,4 кв.м. основною площею 177,2 кв.м, гаражу літ. "Р", навісу літ. "Т". Однак, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено частково, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2009 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 28 березня 2014 року справу було прийнято до провадження суду та призначено судове засідання. У судові засідання, призначені на 24.04.2014 року, 11.06.2014 року та 10.07.2014 року позивач [PERSON] не з'явився, про слухання справи був сповіщений належним чином, в результаті чого ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] були залишені без розгляду. В іншій частині слухання справи продовжено в загальному порядку. 02.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, та визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], яке розташовано на земельної ділянці площею 928, кВ.м. та складається з житлового будинку літ. А загальною площею 343, 76 кв.м., житловою площею 126, 6 кв.м., гаражу літ. Б, навісу літ. Н, сараю літ. П, нежитлового приміщення літ. С загальною площею 322, 4 кв.м., основною площею 177, 2 кв.м., гаражу літ. Р, навісу літ. Т. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, до участі у справі та прийнято до провадження суду позовну заяву третьої особи [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON], яка також є представником третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні як первісний позов, так і позов третьої особи підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовах. Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщена належним чином. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній позови визнав, проти їх задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги як за первісним позовом так і за позовом третьої особи підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У судовому засіданні встановлено, що згідно з договором на право забудови від 25 вересня 1948 року Управління головного архітектора м. Одеси виконкому Одеської міської ради передано [PERSON] під забудову земельну ділянку площею 1200 кв.м. під [ADDRESS]. Рішенням виконкому Приморської райради депутатів трудящих м. Одеси від 13 червня 1958 року № 386 [PERSON] було дозволено побудувати другий житловий будинок на земельній ділянці площею 1200 кв.м. під [ADDRESS], тобто на земельній ділянці, яка раніше була надана його батькові [PERSON] У подальшому власники житлових будинків за адресою: [ADDRESS] неодноразово змінювались. 20 липня 2001 року на Одеській товарній біржі було укладено договір за № 101/2001, відповідно до якого [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 648 кв.м. та складається з житлового будинку літ «А» площею 15, 8 кв.м. та вбиральні літ. «И». Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2003 року зазначений договір купівлі-продажу визнано дійсним. Розпорядженням Київської районної адміністрації м. Одеси від 29 липня 2002 року № 1239 затверджено замовлений [PERSON] проект будівництва двохповерхового житлового будинку з мансардою загальною площею 279, 42 кв.м., житловою площею 143, 20 кв.м., та виданий акт про прийняття в експлуатацію двохповерхового гаражу літ. «Б» та навісу літ. «М» на земельній ділянці за адресою [ADDRESS]. 06 серпня 2002 року за № 555/02 в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси [PERSON] отримав дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS]. 16 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 948 кв.м., який було посвідчено державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур’яновою Л.Г, та зареєстровано у реєстрі за № 1-238. В користування [PERSON] за цим договором перейшло: із літ «А»: 2-1, 2-2, 2-3, - жилі кімнати, житловою площею 33 кв.м.,; 2-4, 2-5 - коридори, 2-6 - санвузол, 2-7 - кладова, 2-8 кухня, гараж літ. «Ж», вбиральня літ. «Б». 27 січня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заяву, згідно якої вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] був погоджений порядок користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], згідно якого у фактичному користуванні [PERSON] знаходилось 393 кв.м. Із матеріалів справи вбачається, що спірні об'єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці, яка об'єднана за рахунок земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] та частини земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], таким чином загальна площа земельної ділянки на теперішній час становить 928 кв.м. Як передбачає ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В матеріалах справи міститься технічний висновок про можливість подальшої експлуатації будівель літ. «П», «Р», «С», «Т», «Н», «Б», «А», розташованих на дільницях [ADDRESS] та [ADDRESS], а також можливості виділу ділянки з розташованими на ній спорудами літ «С», «Р», з присвоєнням окремого номеру [ADDRESS], який виконаний Художньо -інжиніринговим центром «Експрес - Проект», згідно якого вбачається, що вказані об'єкти нерухомості відповідають санітарно - епідеміологічним та протипожежним нормам, не протирічать вимогам ДБН 360-92** «Містобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень». Одночасно вказаний висновок передбачає можливість виділення земельної ділянки площею 412 кв.м. з розташованими на ньому спорудами літ «С», «Р», «П» в окрему самостійну одиницю з присвоєнням окремої поштової адреси. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно ст.331 ч.1 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена особою набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила(створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно ст.331 ч.2 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що [PERSON] 08.07.2013 року була отримана Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої об`єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] закінчений та готовий до експлуатації. Таким чином, враховуючи, що створена подружжям [PERSON] нова річ, а саме житловий будинок за адресою [ADDRESS] придатна для подальшої експлуатації, відповідає вимогам чинного законодавства, права сусідів не порушені, отже [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на цю річ. При ухваленні рішення суд приймає до уваги те, що сторони по справі у судовому засіданні дійшли компромісу про те, що спірний будинок був побудований в шлюбі та за їх спільні кошти. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Outcome: approved