Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», залучений до участі у справі у порядку процесуального правонаступництва, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов мотивує тим, що між банком та ТОВ " Монолітбудкомплект" був укладений кредитний договір № 14-299/2010 із подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в межах відкритої відновлювальної кредитної лінії в сумі 6'475'339,00 грн. на строк до 27 грудня 2017 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 20,5% річних. За порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, що передбачені цим договором, а також за порушення умов кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становить 23,5% річних. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відкрив позичальнику позичковий рахунок для надання кредиту та надав кредит в межах відкритої кредитної лінії, відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди № 3 від 19 червня 2013 до кредитного договору, позичальнику встановлено графік погашення заборгованості із врахуванням реструктуризації, яку просив позичальник. Проте, умови кредитного договору в частині дотримання графіку та погашення заборгованості позичальник систематично не виконує. Згідно п.п. 1.1., 3.6, 3.7. кредитного договору позичальник порушує умови реструктуризації та зобов'язання по кредитному договору щодо сплати щомісячно нарахованих процентів у строки та порядок, визначених кредитним договором. В результаті прострочення зі сплати процентів за кредитним договором заборгованість останнього перед позивачем за простроченими процентами становить 908'000,00 гривень. Пунктом 3.9. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов'язується за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитними коштами сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки платежу. Розмір нарахованої пені належної до сплати позичальником визначений в розрахунку загальної заборгованості, що додається до цієї позовної заяви та станом на 14.11.2013 р. становить 47'628,58 гривень. Таким чином, загальна заборгованість позичальника перед позивачем по кредитному договору згідно розрахунку заборгованості станом на 14.11.2013 року становить: строкова заборгованість за кредитом - 6'475'339,00 гривень; залишок прострочених процентів - 908'000,00 гривень; залишок нарахованих процентів - 1860'379,32 гривень; пеня за прострочення сплати процентів - 47'628,58 гривень. Всього заборгованість за кредитним договором становить 9'291'346,90 гривень. Позичальнику було направлено письмове повідомлення з вимогою усунути порушення умов кредитного договору, проте станом на день подання позову позичальник не усунув порушень. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір. Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, що належить йому на праві власності, а саме земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], площею 0,7200 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - "для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази"; комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов'язань, що випливають з Кредитного договору. Таке право також передбачено п. 2.4.3. та розділом 4 іпотечного договору. Відповідач повідомлявся про порушення зобов'язань за кредитним договором та його було попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки, проте порушення умов кредитного договору усунуті не були. Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами та подав до суду зустрічний позов про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 29 червня 2010 року ним та Публічним акціонерним товариством "Банк Кіпру". Свої вимоги обґрунтовує тим, що він, отримавши позовну заяву, вперше дізнався про існування даного договору. Зазначає, що підпис на вказаному договорі йому не належить, а відтак вважає даний договір підробленим. З огляду на те, що укладання вказаного договору відбулось всупереч чинному законодавству та його волі, вважає, що існують підстави для визнання вказаного договору недійсним. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. Проти зустрічних вимог заперечує у повному обсязі та вказує, що договір іпотеки був укладений з відповідачем [PERSON] та ним підписаний. Крім цього договору [PERSON] також підписаний договір добровільного страхування майна, що є предметом застави від 21 червня 2011 року, що свідчить про його обізнаність з умовами договору іпотеки. Просить застосувати до вказаних позовних вимог наслідки спливу позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що [PERSON] не укладав договору іпотеки. Крім цього вказує що позивач, звертаючись із вказаним позовом, не зазначає вартості заставного майна, що є підставою для відмови у позові. Зустрічний позов просить задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] заперечив проти заявлених до [PERSON] позовних вимог та просив задовольнити зустрічний позов. У своїх поясненнях підтримав позицію представника відповідача [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова Світлана Миколаївна у судове засіданні не з'явилась. Просила слухати справу без її участі. У своїй заяві до суду (Т. 2 а.с. 3) повідомила, що договір іпотеки був посвідчений нею з дотриманням усіх вимог чинного на той час законодавства. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Монолітбудкомплект» про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, проте у судове представник не з'явився, заперечень проти позову не надав. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 29 червня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк Кіпру", яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Банк Кіпру" та ТОВ "Монолітбудкомплект" був укладений Кредитний договір 14-299/2010 (том 1, а.с.36-39) із подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 64753339 на строк до 27 грудня 2017 року зі сплатою процентів в розмірі 20,5 % річних. У зв'язку із систематичним порушенням зобов'язань за кредитним договором у частині дотримання графіку погашення заборгованості у відповідача виникла заборгованість, загальна сума якої відповідно до розрахунку позивача станом на 17 жовтня 2017 року складає 21848424 грн. (том 3, а. с. 209). В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] 29.06.2010 року був укладений іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстром № 1380, з подальшими змінами та доповненнями (том 1, а.с.45-49). Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS], площею 0,7200 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - "для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази" та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], опис згідно п. 1.2. Іпотечного договору. Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов'язань, що випливають з Кредитного договору. Таке право також передбачено п. 2.4.3. та розділом 4 іпотечного договору.(том 1, а.с.45-46) Банк належним чином повідомив відповідача про порушення зобов'язань за кредитним договором та його було попереджено про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки, проте порушення умов кредитного договору усунуті не були. (том 1, а.с.51) У відповідності до ч. ч.1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольните свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню. Статтею 39 зазначеного Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються в т.ч. і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Стаття 38 Закону України "Про іпотеку" визначає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а також встановлення ціни продажу іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Статтею 43 Закону "Про іпотеку" передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо встановлення способу реалізації предмета іпотеки ґрунтуються на законі та договорі та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, суд виходить з такого. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладені у статті 203 ЦК України, де зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перевіряючи договір іпотеки, який відповідач [PERSON] просить визнати недійсним, на відповідність його вимогам, які зазначені у вказаній статті, суд не знаходить підстав для визнання вказаного договору недійсними, з огляду на таке. [PERSON] в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що договір іпотеки є підробленим, зміст договору не відповідає його дійсній волі. Вказані доводи повністю спростовуються заявою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової С.М. (Т. 2 а.с. 3), у якій нотаріус зазначила, що договір іпотеки був посвідчений нею з дотриманням усіх вимог чинного на той час законодавства. Крім цього для з'ясування належності [PERSON] підпису в графі "Іпотекодавець" іпотечного договору від 29 червня 2010 року, призначена судово-почеркознавча експертиза. З висновку експерта № 17-737 від 17.07.2017 року вбачається, що підпис від імені [PERSON] в графі "Іпотекодавець" іпотечного договору від 29 червня 2010 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Кіпру", з однієї сторони та [PERSON] з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С. М. за реєстровим номером 1382, виконаний самим [PERSON]. (том3, а. с. 153-156) Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними іпотечного договору від 29 червня 2010 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Кіпру", з однієї сторони та [PERSON] з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С. М. за реєстровим номером 1382, не ґрунтуються на законі не підтверджені доказами та є такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Як вбачається із пенсійного посвідчення (Т.1 а.с.137) відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, загального захворювання, тому відповідно п. 9 статті 5 ЦПК звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. За таких обставин судові витрати у виді судового збору належить віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та ст. 203 ЦК України ст.ст. 5,33,38,43 Закону України "Про іпотеку",

Outcome: approved