Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що з квітня 1988 року по червень 1997 року працювала в колгоспі «Рассвєт», спочатку сторожем, потім з травня 1993 року свинаркою. В лютому 1989 року була прийнята у члени колгоспу «Рассвєт», що знаходиться в с.Люджа Тростянецького району, Сумської області. Рішення про її виключення з членів колгоспу уповноваженим органом не приймалося. Колгосп «Рассвєт» реорганізовано в АПТЗТ «Рассвєт» рішенням правління від 12.11.1995 року №12. АПТЗТ «Рассвєт» реорганізовано в КСП «Рассвєт» рішенням правління від 25.11.1998 року наказ №12. КСП «Рассвєт» реорганізовано в ТОВ «Агрофірма «Рассвєт» рішенням правління від 19.12.2000 року, наказ №7. ТОВ «Агрофірма «Рассвєт» ліквідовано у 2007 році, трудовий архів передано до Люджанської сільської ради. У березні 1996 року відбулося розпаювання земель АПТЗТ «Рассвєт» та по невідомим причинам позивач не була включена у списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай) АПТЗТ «Рассвєт». Позивач 15.11.2017 року звернулася до [PERSON] районної державної адміністрації з заявою, в якій виклала вищевикладені факти та просила надати інформацію про: 1) коли та на підставі якого акту було проведено розпаювання КСП «Рассвєт», 2) коли складалися списки до колективного акту на землю (основні та додаткові) та 3) чи була вона включена до цих списків. Якщо вона була пропущена, то просила пояснити причини чому не була включена до них. Листом від 05.12.2017 року №01-24/2116 т.в.о. голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] повідомив позивачу, що її питання розглядалося на засіданні районної комісії з питань оренди та передачі у власність земель державної власності, але оскільки у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що подаються [PERSON] районною державною адміністрацією членам сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Рассвєт» прізвище [PERSON] відсутнє,позивачу рекомендовано звернутися з цим питанням до суду. Позивач вважає, що її право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні АПТЗТ «Рассвєт» порушено, оскільки відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Посилаючись на указані обставини позивач просить суд: 1)\~визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) акціонерно-пайового товариства закритого типу "Рассвєт" с. Люджа Тростянецького району Сумської області у розмірі не менше, ніж іншим членам акціонерно-пайового товариства закритого типу "Рассвєт"; 2) зобовязати [PERSON] районну державну адміністрацію виділити їй з вільних земель запасу, земельну частку у розмірі не менше, ніж іншим членам акціонерно-пайового товариства закритого типу "Рассвєт" с. Люджа Тростянецького району Сумської області. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просивйого задовольнити, посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] вважав, що оскільки позивач на час розпаювання у березні 1996 року була членом КСП «Рассвєт», не була виключена, працювала до 1997 року, а тому мала бути включена до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), що свідчить про порушення її права, яке підлягає захисту шляхом виділення відповідної земельної частки (паю) із земель запасу державної власності. Раніше з позовом [PERSON] не зверталась через те, що точно не знала коли відбулось розпаювання земель, вважала, що це відбулось після її виходу на пенсію, і їй казали, що вона не має права на земельний пай. Позивач є неграмотною жінкою, через правову необізнаність не зверталась до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача Люджанської сільської ради Тростянецького району у судове засідання не зявився, сільська рада подала заяву, в якій просила справу розглядати без участі її представника, та заперечень проти позову сільська рада не має (а.с. 33). Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, виконуючий обовязки голови [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] подав заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника відповідача, проти позову не заперечує (а.с.23). Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином (а.с.54). Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 26.02.2018 року, постановленою протокольно, за клопотанням представника позивача до справи залучено Головне управління Держгеокадастру у Сумській області як третю особу на стороні відповідачів, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Членами КСП були: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали у КСП і залишились його членами, незалежно від місця їх проживання; особи, направлені на навчання особи, якщо вони залишилися членами КСП, військовослужбовці строкової служби, якщо вони теж залишилися членами КСП, жінки - члени КСП, які перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю або пологами чи по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також члени КСП, які займали виборні посади в органах державної влади або місцевого самоврядування, якщо збереження за ними членства в КСП передбачено його статутом. Право на земельну частку (пай) має особа, яка була членом КСП на час одержання акта на право колективної власності на землю, яка пізніше стала обєктом розпаювання. Судом установлено, позивач [PERSON], [INFO], з 26.04.1988 року зареєстрована [INFO] (а.с.7). [PERSON] була прийнята у члени КСП «Рассвєт» 03.02.1989 року (а.с.35), а працювала в колгоспі «Рассвєт» з квітня 1988 року по червень 1997 року (а.с.10, 11-13). Колгосп «Рассвєт» було реорганізовано в АПТЗТ «Рассвєт» (рішення правління від 12.11.1995 року наказ №12), потім в КСП «Рассвєт» (рішення правління від 25.11.1998 року наказ №12), у подальшому у ТОВ «Агрофірма «Рассвєт» (рішенням правління від 19.12.2000 року, наказ №7), яке було припинено, а трудовий архів створено 17.10.2007 року та передано до Люджанської сільської ради (а.с.14,15). Відповідно до копії Державного акту на право колективної власності на землю на підставі рішення Люджанської сільської ради народних депутатів від 24.03.1995 року № 17 колективному сільськогосподарському підприємству «Рассвєт» с.Люджа було передано у колективну власність 3186,4 га землі сільськогосподарського використання (а.с.37,38). До списку громадян членів САПТЗТ «Рассвєт» власників сертифікатів на право на земельну частку пай, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія СМ 000001, виданого 22.05.1995 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 2, позивач [PERSON] не була включена і відповідно не отримала Сертифікат про право на земельну частку (пай). Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 22 березня 1996 року № 168 були затверджені розрахунки вартості земельних часток (паїв) та їх розміри. Розмір земельної частки (пай) САПТЗТ «Рассвєт» склав 4,7 умовних кадастрових гектарів (а.с.47). Отже, викладені обставини свідчать про те, що оскільки позивач на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю та складання списку громадян - членів підприємства була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвєт», а тому вона має право на земельну частку (пай) із земель, що перебувала у колективній власності указаного підприємства. Таким чином, право позивача було порушене внаслідок не включення її до списку членів КСП, що додавався до Державного акту на право колективної власності КСП «Рассвєт». Ураховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1996році (час видачі членам КСП «Рассвєт» Сертифікатів), правові підстави застосування строку позовної давності у цьому випадку регулюються ЦК УРСР. Згідно із статтею 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 ЦК УРСР). Отже, за нормами статті 75 ЦК УРСР позовна давність підлягає обовязковому застосуванню судом незалежно від позицій сторін спору. Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. З часу розпаювання земельзтравня 1995 року по березень 1996 рокупозивач повинна була дізнатись про порушення свого права, оскільки [PERSON] проживала у с.Люджа і до 1997 року працювала у КСП «Рассвєт» і була його членом, а тому їй не могло бути відомо про розпаювання земель підприємства. [PERSON] не доведено обставин, передбачених пунктами 1-3 статті 78 ЦК УРСР в силу яких строк позовної давності зупинявся. За таких обставин, строк позовної давності для захисту порушеного права [PERSON] закінчився у березні1999 року, але до суду остання звернулася лише 21.12.2017 року, тобто через понад18 років після закінчення строку позовної давності. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Клопотань про поважність пропуску позовної давності не подала. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться в статті 76 ЦК УРСР, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16. Позивачем та його представником всупереч вимог статей 13, 81 ЦПК України не доведено, що [PERSON] не могла дізнатися про порушення свого цивільного права до 2017 року. Правова необізнаність позивача, на яку посилався представник позивача в обґрунтування пропуску строку звернення до суду, є субєктивною причиною, і на переконання суду не є такою, що обєктивно перешкоджала позивачу своєчасно звернутись до суду чи до фахівця у галузі права для отримання відповідної правової консультації зі спірного питання. Інших причин не звернення до суду з цим позовом [PERSON] не повідомила і не довела належними доказами. Без вагомих причин, які б перешкоджали [PERSON] звернутись до суду, незастосування строків позовної даності на думку суду призвело б до необґрунтованого втручання до принципу правової визначеності, який є невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права, оскільки з часу розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвєт» минуло понад 20 років, і після цього між відповідними субєктами права на землю склались відповідні правові відносини, а землі запасу державної власності (резервний фонд створений при розподілі земель на земельні частки (паї)) перебувають в оренді (а.с.43). Необґрунтоване втручання у відносини, що склались між землекористувачами може порушити стабільність суспільних відносин у сфері землекористування, яка має забезпечуватись і дотримуватись, ураховуючи особливість обєкта - землі сільськогосподарського призначення. Таким чином, підстави для визнання поважною причину пропуску [PERSON] строку звернення з цим позовом до суду відсутні. З огляду на викладене, через закінчення строку позовної давності до звернення позивача до суду, у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку у розмірі не менше, ніж іншим членам акціонерно-пайового товариства закритого типу "Рассвєт" слід відмовити. Вимога [PERSON] про зобовязання [PERSON] районної державної адміністрації виділити їй з вільних земель запасу, земельну частку у розмірі не менше, ніж іншим членам акціонерно-пайового товариства закритого типу "Рассвєт" с. Люджа Тростянецького району Сумської області є похідною від першої вимоги, а тому така вимога також задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed