Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2020 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.02.2008 року [PERSON] отримала від банку кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2., п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які викладені на офіційному сайті банку складають укладений кредитний договір. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік згідно п.5.5. Правил користування платіжною карткою. Одночасно п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Власник карти, тобто відповідач, зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.8.6. Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж за 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. Правил користування платіжною карткою. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості і продовжує ухилятися від виконання зобов`язань по договору, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 30.11.2019 року у розмірі 84689,04 грн., з яких: 1656,81 грн. - заборгованість за кредитом; 76623,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1900,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4009,00 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Ухвалою суду від 20.02.2020 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Мєтєльова П.А. 11.03.2020 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка не згодна з позовом з огляду на наступне. Щодо зміни процентної ставки. Згідно позовної заяви та додатків до неї вбачається, що кредитна картка нібито була видана 07.04.2008 року строком дії на 48 місяців. Тобто, не зрозуміло, з яких підставі відповідачці проводилися нарахування у подальшому після 07.04.2012 р. - закінчення строку дії картки. Водночас, відповідно до позовної заяви вбачається, що кредитний договір було укладено під 36 % річних, хоча у наступному процентна ставка змінювалася без попереджень: 01.01.2013 року - до 30 %, 01.09.2014 р. - на 34,80 %, 01.04.2015 р. - 43,20 %. Таке підвищення процентної ставки відповідач вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає договору, адже жодних повідомлень їй не надходило про зміну процентної ставки. Щодо стягнення штрафу, зазначає, що за положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до правової позиції, викладеної ВСУ у постанові по справі № 6-2003 цс15, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитом свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, у зв`язку з чим не стягується штраф. Щодо пропуску строку давності. Позивач, 13.02.2020 року звернувся з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу у розмірі 84689,04 грн., а відповідно до наданих документів вбачається, що картка АТ КБ «ПриватБанк» була видана 07.04.2008 року строком дії на 48 місяців, тобто строк дії картки закінчився 07.04.2012 року, а тому, відповідач вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений відповідно до ст. 257 ЦК України. Матеріали справи не містять будь-яких даних щодо домовленості сторін стосовно збільшення строку позовної давності. За таких обставин, у відзиві па позов представника відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Разом з тим, подав окрему письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить суд відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволення позову, у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с.40-42,48-49). 03.04.2020 р. на офіційну електронну адресу суду та 09.04.2020 року поштою до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що в анкеті-заяві від 09.02.2008 р., яка додана до позову, вказана інформація про персональні дані, адресу проживання та інша додаткова інформація, яка необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Також, з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що: «Я згодна з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляд…». Також, до матеріалів позовної заяви додано «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік). Вказано розмір комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділенні банку. Відповідачка підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Представник позивача зазначає, що надає до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що [PERSON] користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості у графі «Сума погашення за наданим кредитом» та наданої виписки про рух коштів вбачається часткова сплата заборгованості за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням лати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Щодо отримання відповідачем кредитної картки у відповіді на відзив зазначено, що у заяві, на довідці про умови кредитування, в договорі вказано номер картки/рахунку, який відкритий клієнту - № [NUMBER] , та мається підпис відповідачки. Створення фотографії з клієнта з продуктом банку - карткою, є правом банківської установи, а не обов`язком. Крім того, кредитна картка існує в єдиному екземплярі, вона є ключем до карткового рахунку клієнта і вдається йому на руки. Відповідач вказує на те, що посилання у відзиві на позовну заяву на неотримання відповідачем кредитної спростовується доказами, що містяться в матеріалах справи. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості представник позивача зауважує на тому, що розрахунок не ж первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Тому, банк надає суду виписки по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах буз обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомленням банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Щодо зміни розміру процентної ставки представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка о кредиту в розмірі 3% в місяць або 36% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку, які додаються до відповіді на відзив. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, яка зазначена в наказі, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявному боргу. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами SМS-повідомленнями. Стосовно одночасного нарахування штрафу та пені представник позивача зазначив, що позичальник є вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента т визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, представник позивача вважає помилковим, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Банк встановлює а якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору. Принцип свободи договору дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов`язання - у вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання - у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності. Передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договорі, банк не допускає порушення норми статті 61 Конституції України. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, а також щодо строку позовної давностіпредставник позивача у відповіді на відзив зазначив наступне. По даному кредитному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на карту, видано картку, а сума обов`язкового мінімального платежу залежить від суми використаного ліміту. Банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та пам`ятці клієнта. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Кредитна картка є поновлювальною лінією, тобто, це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Згідно довідки про видачу кредитних карт відповідачу, строк перевипущеної картки - до останнього дня десятого місяця 2017 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 07.02.2020 року, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності. Враховуючи викладене у відзиві на позов, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Представник позивача АТ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Мєтєльов П.А. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.188, 189). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази по справі, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно виявленого бажання та заяви відповідачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) від 07.04.2008 р. між сторонами по справі був укладений кредитний договір. Відповідачка, підписавши заявувід 07.04.2008 р., погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору, банк відкрив рахунок 09.02.2008 р. та 07.04.2008 р. банк видав відповідачці кредитну картку № [NUMBER] та пін-код до неї, що підтверджується її підписом у заяві, та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Також, 07.04.2008 р. відповідачкою було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що пільговий період (нарахування процентів здійснюється по ставці 0,01 % річних) - 30 днів по кожній траті, базова % ставка на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) складає 3 %, тобто 36 % на рік(а.с.11,12). До позовної заяви також додані Умови та Правила надання банківських послуг, копія паспорту [PERSON] , копія заяви на зміну персональних даних клієнта ПриватБанку, підписана [PERSON] (а.с.13-18,19,20). Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» від 17.03.2020 р. № 30.1.0.0/2-20200207/926, [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 09.02.2008 р. отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 10.2017 року (а.с.98). Користування відповідачем кредитними коштами за допомогою кредитних карт підтверджується випискою по рахунку (а.с.99-103). З наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач, взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, належним чином не виконав, у результаті чого заборгованість за даним договором станом на 30.11.2019 року склала 84689,04 грн., з яких: 1656,81 грн. - заборгованість за кредитом; 76623,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1900,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4009,00 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-10). 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (скорочена назва - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк"Приватбанк" (скорочена назва - АТ КБ "Приватбанк") (а.с. 22-26). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства"зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізаконом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 07.04.2008 р., зазначено, що базова % ставка на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) складає 3 %. Крім того, у заяві від 07.04.2008 р., підписаній сторонами, та у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), процентів за користування кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасну сплату кредиту.Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.04.2008 року, посилався Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифи банку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Умови та правила надання банківських послуг та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, довідку про умови кредитування, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати підвищених процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07.04.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг та тарифиу будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві та довідці від 07.04.2008 р., підписаних відповідачем, домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, довідці про умови кредитування, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України, якою регламентовано, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, також послався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 07.04.2008 року, яка підписана позичальником, та надав розрахунки заборгованості відповідача за договором, інформацію про отримані відповідачем картки зі строком дії. Користування відповідачем кредитними коштами за допомогою кредитних карт підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку, яка є належним доказом, що узгоджується з правовою позицією, неодноразово висловленою у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, від 20.10.2020 № 456/3643/17 З наданої виписки по рахунку [PERSON] вбачається користування відповідачем отриманими картками АТ КБ «Приватбанк», в тому числі і перевипущеною карткою № [NUMBER] зі строком дії - 10.2017 р. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Відповідачем не заперечувався той факт, що йому дійсно було видано кредитні кошти та не спростовано надані банком докази видачі карт та фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки по її картковому рахунку, як і не спростовано довідку про умови кредитуванняз використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 07.04.2008 року, якою встановлено розмір відсотків за користування кредитом, яка підписана від імені позичальника. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту у розмірі 1656,81 грн. Щодо сплати процентів за користування кредитом, слід зазначити наступне. Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, тобто 36% річних, що нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік, сторонами погоджено, про що свідчить підписана відповідачем довідка про умови з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 07.04.2008 р. Однак, не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі. Із розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що проценти нараховані, за період з 15.05.2008 року по 31.03.2015 року у розмірі 36 %, 30%, 34,80%, що не перевищує обумовлений відсоток. З 01.04.2015 року по 30.11.2019 року ставка зросла до 43,20%, що є більше від обумовленої договором процентної ставки. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно частини 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 року та Верховний Суд у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року. Між тим, матеріали справи не містять доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки. Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 43,20% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України. Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01 квітня 2015 року у розмірі 43,2% на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні. Роздруківка із сайту позивача про зміну тарифів по кредитним карткам, підвищення з 01.04.2015 р. процентної ставки наказами банку, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачці збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином. Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно наданого розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, заборгованість за процентами, яка нарахована за період з 15.05.2008 року по 31.03.2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 198,91 грн. Заборгованість відповідача по процентам за користування кредитом за період з 01.04.2015 р. по 30.11.2019 р. відповідно до умов укладеного договору між сторонами має рахуватися наступним чином: 1590,53 грн. (сума боргу, на яку нараховуються проценти) х 1680 днів (з 01.04.2015 р. по 30.11.2019 р. (4 роки 8 місяці)) х 36 % річних / 360 днів (кількість днів відповідно до умов кредитування) = 2672,09 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом становить 2871 грн. (198,91+2672,09). Враховуючи викладене,

Outcome: partial