Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 120000 грн., а також судових витрат у розмірі 6000 грн., вказуючи, що 22.05.2013 року в будівельному супермаркеті «Олді», розташованому за адресою: м. Донецьк, вул. Сігова, 1а, між ним та охороною виникла конфліктна ситуація. Приблизно о 10 год. 00 хв. він зі своїм знайомим [PERSON] зайшли через головний вхід до приміщення магазину і попрямували до торгівельного залу. У нього був рюкзак, який при вході до торгівельного залу не викликав ніяких підозр з боку охорони магазину. Вибравши необхідний товар, він зі знайомим сплатили вартість товару у касі, але при виході з магазину він був затриманий охороною, працівники якої вимагали відкрити рюкзак для обшуку. На його вимогу переглянути камери відеоспостереження начальник охорони відмовив та пригрозив викликом працівників міліції. Майже через дві години приїхали працівники міліції, які забрали його речі і в присутності понятих обшукали. Не знайшовши будь-яких речей, які належали б магазину, та якими він незаконно заволодів, його відпустили. Свідком цього конфлікту став його знайомий [PERSON] та випадковий понятий, якого привели працівники міліції для проведення обшуку речей , та який виявився його сусідом, який усієї ситуації не знав. Протягом декількох днів знайомий [PERSON] розповсюдив через спільних друзів та знайомих інформацію про неправомірну поведінку охорони магазину, а сусід розповсюдив інформацію, що позивач є потенційним крадієм, який викликає підозру у охорони магазинів та має проблеми з міліцією. У нього через сильні моральні страждання почалась глибока депресія, він втратив можливість нормального соціального життєдіяння. Наслідком цього стало тимчасове усунення його від посадових обов'язків, також він був змушений припинити спілкування зі своїм оточенням, оскільки постійно були дзвінки друзів та знайомих, які намагались розпитати що сталось. Сусіди припинили спілкування з його сім'єю, у зв'язку з чим в сім'ї виникали постійні сварки, різко погіршились стосунки з дружиною. Він звернувся до керівництва відповідача з письмовим зверненням щодо отримання вибачення та спростування поширеної інформації охороною супермаркету про те, що позивач є потенційним крадієм. У відповідь представники відповідача його повідомили, що його зауваження взяті до уваги, і ніяких вибачень чи пропозицій відновлення його репутації не було. Він був змушений звернутись з заявою до міліції з метою отримання соціального захисту. Згідно листа від 30.05.2014 року по заяві проведена передслідчі перевірка, матеріал було повернуто до СУІМ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області за відсутністю ознак кримінального правопорушення та було рекомендовано звернутись до суду. Крім того, в червні 2013 року він звернувся до психотерапевта для проходження курсу лікування з метою відновлення здоровья.. Пройшовши курс реабілітації, він повернув собі свою посаду на роботі та відновив частину свого соціального оточення. Таким чином, охороною магазину йому заподіяна моральна шкода. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що позовні вимоги позивача не підтверджені необхідними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях та формальних міркуваннях і не можуть бути задоволені з наступних причин. Сучасна судова практика розділяє поняття "моральна шкода" та "немайнова шкода". Так під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України (Постанова від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, розуміються втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Разом з тим, відповідно до п. 4 коментованої постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено: зміст позовних вимог, тобто, в чому полягає моральна шкода, викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю завдана ця шкода та зазначення доказів, що підтверджують позов і відповідні розрахунки суми її відшкодування. В свою чергу ч. 2 ст. 23 ЦК України надає широке тлумачення поняття моральної шкоди. Так, моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної шкоди одразу оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Коментована стаття встановлює певні критерії, які суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди. До таких критеріїв зокрема відносяться: характер правопорушення (це може бути адміністративний проступок, злочин як середньої тяжкості, так і тяжкий, інше порушення цивільних прав, яке не є злочином або проступком. Оцінці також має підлягати об'єкт порушення, тобто на що правопорушення було спрямоване - на життя та здоров'я чи на майно самого потерпілого або близьких йому осіб тощо); глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації (тут мова йдеться як про професійну працездатність потерпілого, так і про інші навички, які втрачаються внаслідок, наприклад, заподіяння шкоди здоров'ю); ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. За загальним правилом вина є підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини самого потерпілого. Випадки компенсації моральної шкоди незалежно від вини завдавача шкоди встановлюються ст. 1167 ЦК України; інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникла в результаті посягання на права особи тощо). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Крім цього згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В той же час Позивачем додано до власної позовної заяви повідомлення з Калінінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області про відсутність в діях співробітників охорони торговельного центру "ОЛДІ" ознак кримінального провадження. До того ж позивачем, на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, не надано жодних доказів, в тому числі доказів з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З огляду на викладене, вважає, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 120000 грн. є недоведеним та необґрунтованим а за таких обставин позовні вимоги не можуть бути задоволені. Крім того пояснив, що ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, а відповідно до статті 59 коментованого Кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За загальним правилом, встановленим статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пункт 8 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.1990 року №9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції" зазначає, що розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності, суди відповідно до статей 15, 30 ЦПК повинні вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи, роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права й обов'язки та сприяти у здійсненні цих прав. При збиранні доказів слід неухильно виконувати вимоги ст. 28 ЦПК України про належність доказів і ст. 29 ЦПК України про допустимість засобів доказування. Пунктом 14 коментованої постанови зазначено, що при судовому розгляді предметом доказування є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи (причини пропуску строку позовної давності та ін.), і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. З'ясуванню і перевірці доказами підлягають також причини і умови, які сприяли правопорушенню або виникненню цивільно-правового спору. Відповідно до вимог Постанови Пленуму ВС України №14 від 18.12.2009р., обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Просив врахувати необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, в тому числі відсутність фактів, якими дані вимоги обґрунтовувалися і відмовити в задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.05.2013 року в приміщенні будівельного супермаркету «ОЛДІ», який розташований за адресою: м. Донецьк, вулю Сігова, б. 1 -а між [PERSON] та охороною будівельного супермаркету «ОЛДІ» виникла конфліктна ситуація, внаслідок якої, як стверджує позивач, йому була заподіяна моральна шкода. Як вбачається з вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, а відповідно до статті 59 коментованого Кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з відповіді директора ТЦ ТБД «Олді» від 23.05.2013 року № 245 заява [PERSON] № 22 від 22.05.2013 року розглянута керівництвом ТБД «Олді» та викладені в ній пропозиції будуть прийняті до уваги при організації торгівельного процесу в ТБД «Олді». Згідно відповіді Начальника Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області № 11/14-7169 від 30.05.2013 року заява [PERSON] від 22.05.2013 року про притягнення працівників магазину «Олді», розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Сігова, була зареєстрована в Журналі обліку про злочини, які скоєнні або готуються Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області. Заява [PERSON] була направлена до СВ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області для прийняття рішення відповідно до діючого законодавства, але матеріал було повернуто до СДІМ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області у зв'язку з відсутністю ознак кримінального провадження. Згідно наказів директора ТОВ «КП ЕМІР» № 30/1-к від 27.06.2013 року [PERSON] тимчасово усунутий від роботи з 27.06.2013 року зі зберіганням заробітної плати, № 50-к від 15.10.2013 року [PERSON] допущений до виконання посадових обов'язків з 16.10.2013 року, що також підтверджується довідкою директора ТОВ «КП ЕМІР» №2605/01 від 26.05.2014 року. Як вбачається з довідки лікаря ЦМКЛ № 3 від 17.06.2014 року № 143/14 [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні у психотерапевта ЦМКЛ № 3 з 27.06.2013 року та 10.10.2013 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача, він чув від оточуючих, що влітку 2013 року позивач вкрав або намагався вкрасти товар з магазину. Крім того, пояснив, що зі слів дружини позивача йому відомо, що вона з позивачем не мешкає, але з якої причини не повідомляла. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює разом з позивачем в ТОВ «КП «ЕМІР». У 2013 році позивач тимчасово був усунутий від виконання обов'язків, оскільки не підготував документи до угоди, до цього часу позивач порушував трудову дисципліну. Причини такої поведінки позивача йому не відомі. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що в службових відносинах та в сімейному житті у позивача склались негаразди, але що вони пов»язані з конфліктом між позивачем та охороною відповідача 22 травня 2013 року, позивачем ніяких доказів не надано. Дії працівників охорони відповідача 22 травня 2013 року відповідають посадовій інстукції.

Outcome: dismissed