Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України в Кіровоградській області по якому просив стягнути з держави України в особі Кабінету Міністрів України 12000 грн. моральної шкоди. В поданій заяві від 20.11.2013 року про збільшення розміру позовних вимог, [PERSON] збільшив розмір своїх позовних вимог та просив стягнути моральну шкоду з держави на його користь в розмірі 108 000 грн. В поданій заяві від 20.01.2014 року позивач за порушення людських, громадянських прав, свобод і законних його інтересів просив зобов'язати Державу в особі Верховного Суду України письмово вибачитись перед ним. Ухвалою суду від 28.01.2014 року в задоволенні клопотання про заміну неналежного відповідача на думку позивача - держави України в особі Кабінету Міністрів України на належного Держави Україна в особі Верховного Суду України судом відмовлено. В ході розгляду справи вказані позовні вимоги позивач не підтримав, але і не відмовився від таких вимог. Надані в судовому засіданні пояснення позивача, щодо відсутності претензій до зазначених відповідачів, суд не може розцінювати як відмову позивача від позову, оскільки заяви про відмову від позову позивачем подано не було, в усній формі таке клопотання позивачем також не заявлялось, а тому суд прийшов до висновку, що позивач не відмовився від поданих позовних вимог. На обґрунтування позовних вимог вказав, що 21.05.2013 року звернувся до Кіровського райсуду м. Кіровограда з позовною заявою до Кіровоградського міського району електричних мереж ПАТ «Кіровоградобленерго». Одночасно з подачею позову подав до суду заяву про забезпечення позову. Справу передано на розгляд судді Кіровського районного суду м. Кіровограда [PERSON], але всупереч свого конституційного обов'язку, зазначеного в ст. 19 Конституції України відносно вимог законодавця, зазначеного в частині 1 статті 153 ЦПК України, суддя [PERSON] саботувала свій конституційний обов'язок шляхом посадової бездіяльності впродовж багатьох днів. Факт вищенаведеної обставини посадової бездіяльності впродовж багатьох днів судді [PERSON], підтверджується тим, що позивач 22.05.2013 року особисто звернувся до судді [PERSON] з проханням про видачу йому ухвали суду щодо розгляду його заяви про забезпечення позову, але суддя [PERSON] через свого помічника відмовила позивачу, посилаючись на те, що ухвалу суду по розгляду заяви про забезпечення позову, суд направив позивачу по пошті, враховуючи факт того, що листоноша не приніс листа з суду, позивач знову, 23 травня 2013 р. особисто звернувся з повторним проханням про видачу йому ухвали суду щодо розгляду його заяви про забезпечення позову, на що суддя [PERSON] знову через свого помічника відмовила позивачу, посилаючись на обставину того, що ухвалу суду по розгляду заяви про забезпечення позову, суд надіслав позивачу по пошті. Так як, листа з суду позивач не дочекався протягом 24-26 травня 2013 pоку, позивач 27 травня 2013 року особисто втретє звернувся з проханням про видачу йому ухвали суду щодо розгляду його заяви про забезпечення позову. Суддя [PERSON] знову через свого помічника відмовила позивачу, посилаючись на обставину того, що ухвалу суду по розгляду заяви «про забезпечення позову», суд надіслав позивачу по пошті і необхідно проявляти терпіння і чекати. 27 травня 2013 р. листоноша не приніс листа з суду, а тому позивач вважає, що суддя [PERSON] саботує виконання свого конституційного обов'язку шляхом посадової бездіяльності впродовж багатьох днів не просто по причині непорозуміння чи посадової недбалості, а з мотиву, абсолютно неприйнятного для правового порядку в Україні. Свідоме невиконання суддею [PERSON] свого конституційного обов'язку шляхом посадової бездіяльності впродовж багатьох днів є невиконання суддею конституційного обов'язку, зазначеного в ст. 19 Конституції України відносно вимог законодавця, зазначеного в частині 1 статті 153 ЦПК України, навмисне перешкоджання позивачу доступу до правосуддя, порушення конституційних прав позивача, зазначених в ст. ст. 3. 8, 21, 22, 24, 42, 28, 42, 64, 68 Конституції України. Держава Україна, в особі Кабінету Міністрів, повинна відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку з бездіяльностю судді Кіровського районного суду м. Кіровограда [PERSON], чим порушила права і свободи позивача. Порушення прав і свобод позивача завдали йому та його сім'ї величезної моральної шкоди, стали причиною душевних страждань, які спричинили фізичний та психологічний дискомфорт, втрату душевної рівноваги та душевного спокою, втрату спокійного цілющого нічного відпочинку. 28.05.2013 р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в якій зазначив, що в зв'язку з вищезазначеними діями судді [PERSON] звернувся з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 000 грн. Ухвалою Кіровського райсуду м. Кіровограда від 31.05.2013 р. позивачу було відмовлено у відкритті провадження. Позивач не погодився з аргументами та висновками ухвали Кіровського райсуду м. Кіровограда від 31.05.2013 року на підставі того, що з невідомих для правосуддя причин, ці аргументи та висновки ґрунтувалися на підставах, позбавлених логіки і здорового глузду, тобто на підставах, які за своєю природою є абсурдним безглуздям, дурною нісенітницею. Єдиним призначенням аргументів та висновків ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2013 pоку, які по своїй суті були неадекватними щодо дійсних обставин, була неправомірна спроба судді [PERSON] всупереч конституційного обов'язку захистити свого колегу, суддю [PERSON], від її прямої причетності до завдання збитків Державі Україні. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27.08.2013 p., ухвалу Кіровського райсуду м. Кіровограда від 31.05.2013 p. скасовано. Тому вважає, що суддя [PERSON], яка постановляючи від імені держави Україна ухвалу Кіровського райсуду м. Кіровограда від 31.05.2013 р. якою відмовлено у відкритті провадження, вчинила, відносно позивача перешкоду на шляху своєчасного доступу до правосуддя і відповідно до конституційного закону прямої дії, викладений в ст. 56 Конституції України, Держава Україна, в особі Кабінету Міністрів, а тому повинна відшкодувати позивачу моральну шкоду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2013 року позивачу було знову відмовлено у відкритті провадження з причин її непідсудності суду. Позивач не погодився з аргументами та висновками ухвали Кіровського райсуду м. Кіровограда від 12.09.2013 року на підставі того, що з невідомих для правосуддя причин, ці аргументи та висновки знову ґрунтувалися на підставах, позбавлених логіки і здорового глузду. Єдиним призначенням аргументів та висновків ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.09.2013 pоку, які по своїй суті були неадекватними щодо дійсних обставин, була повторна неправомірна спроба судді [PERSON], всупереч конституційного обов'язку захистити себе і свого колегу від прямої причетності до завдання збитків Державі Україні. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09.10.2013 pоку, ухвалу Кіровського райсуду м. Кіровограда від 12.09.2013 p. скасовано. Загальний розмір моральної шкоди, яку Держава Україна в особі Кабінету Міністрів, повинна відшкодувати позивачу, становить 108 000 грн. Вважає, що вина відповідача в кожному з епізодів підтверджена рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, ці докази набули статус належних доказів, які містять не тільки інформацію щодо предмета доказування, але й висновки щодо наявності вини відповідача, постановлених в його ухвалах. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій зазначеної статті. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що визначено в ст.ст. 10,60 ЦПК України. Частиною 3 ст. 152 Конституції України передбачено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Позивач просить стягнути з Держави Україна на його користь на відшкодування моральної шкоди 108 000 грн. заподіяної бездіяльністю судді Кіровського районного суду м. Кіровограда [PERSON], яка полягає в невидачі на неодноразові звернення ухвали суду про розгляд заяви про забезпечення його позову про захист прав споживачів, що призвело до відключення його будинку від електричної енергії та постановлення суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда [PERSON] ухвали про відмову у відкритті провадження в даній справі. Згідно статті 23 ЦК України та пункту 3 постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На думку суду, помилковими є посилання позивача на ст. 1176 ЦК України. Статтею 62 Конституції України та Законом "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" визначено як підстави, так і порядок відшкодування шкоди, завданої при здійсненні правосуддя, які виключають можливість розгляду в порядку цивільного судочинства справи про відшкодування шкоди, що виникла внаслідок здійснення правосуддя в цивільних справах. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснив, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою відповідно до ст. 62 Конституції України лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного. Вказане знайшло відображення в ст. 1176 ЦК України, дія статті обмежується тим, що суди можуть нести відповідальність за шкоду, заподіяну громадянину, тільки у певних випадках і в порядку, встановленому законом. Решта норм права на які посилаються позивачі по тексту позову також не передбачають відшкодування моральної шкоди за наведених у позові на його обґрунтування обставин. Враховуючи зазначене, підстави до задоволення позову до Держави Україна в межах його обґрунтування відсутні. Усну заяву позивача про залишення позову без розгляду зроблену під час судових дебатів суд не приймає, так як відповідно до ч. 8 ст. 193 ЦПК України під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed