Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в розмірі 22429,65 гривень за кредитним договором № б/н від 11.10.2010 р. та судові витрати в розмірі 1378,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ « ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 24.09.2010 р., згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна". 12.12.2013 р. відповідачці була переоформлена кредитна картка на престижну кредитну картку "Універсальна Gold" та відкрито картковий рахунок, згідно якого вона отримала кредит в розмірі 17000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак остання свої зобов'язання не виконала та не надала своєчасно кошти для погашення заборгованості. В разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 Умов та правил клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 20.04.2016 р. має заборгованість 22429,65 грн., з яких: 12477,63 грн. - тіло кредиту; 7831,65 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 576,10 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 1044,27 грн. - штраф (процентна складова). Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов на обґрунтування якого зіслалась на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» було видано кредитну картку із розрахунковим рахунком 5363542300739621 (далі банківська картка, картка). 25.11.2014 р. з картки [PERSON] без її згоди та підтвердження, через мережу Інтернет, ПАТ КБ «Приватбанк» було виконано трансакції з переказу грошових коштів в сумі 11012 грн. Про зняття коштів із рахунку [PERSON] дізналася з СМС - повідомлень, що надійшли на номер її мобільного телефону. 26.11.2014 р. [PERSON] звернулася в поліцію із заявою про вчинення щодо неї злочину та встановлено, що переказ коштів здійснений на картку іншого банку. [PERSON] вважає, що такими діями банку порушено законодавство про захист прав споживачів, положення договору про надання банківських послуг, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. [PERSON] стверджує, що несанкціоновані ним транзакції щодо переказу коштів з банківської карти у вищевказаній сумі суперечать нормі ст.203 ч.3 ЦК України, яка регламентує, що волевиявлення учасника правочину має бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тому, заявлено [PERSON] позов до суду про розірвання кредитного договору, а також визнати незаконними платежі нараховані за даним договором. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні не заперечував про отримання його довірителькою на кредитну картку кредитних коштів в розмірі 17000 грн., але у звязку з тим, що з її картки без згоди та волевиявлення [PERSON] було знято грошові кошти в сумі 11012 грн., просив розірвати даний кредитний договір,оскільки він є недійсним відповідно до приписів ст.215 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 24.09.2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала кредитну картку "Універсальна". Відповідачка у вказаній анкеті-заяві підтвердила своїм підписом, що вона згідна, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 6). При цьому, суд звертає увагу на те, що на час підписання анкети-заяви від 24.09.2010 р. [PERSON] була ознайомлена з редакцією Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 р. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.4 вказаних Умов та Правил надання банківських послуг зміни в Умови та Правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку у випадках, не заборонених діючим законодавством України. Зміни, внесені в Умови та Правила надання банківських послуг, діють з моменту їх опублікування на сайті. У разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши обов'язок, передбачений п. 2.1.1.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг (т. 1 а.с. 96-98, 99-123, 132-156). Факту незгоди відповідачки зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг в судовому засіданні не встановлено, а у підписаній [PERSON] анкеті-заяві, остання своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася з тим, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, вона зобов'язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті, тому суд при розгляді даної справи бере до уваги Умови та Правила надання банківських послуг в редакції, яка діяла на час звернення до суду з позовом. 25.11.2014 року невстановленими особами з кредитного рахунку відповідачки за № 5363542300739621 через термінал в м. Києві було здійснено несанкціоновану транзакцію на суму 11012 грн. (т. 1 а.с. 83), про що відповідачкою було повідомлено працівників банку. 26.11.2014 року правоохоронними органами внесено відомості до ЄРДР за № 12014240200000504 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 28 вересня 2015 року слідчим СВ Полонського РВ УМВС України в Хмельницькій області по даному факту закрито кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення. У справі також встановлено, що вищевказана трансакція здійснювалася 25.11.2015 р. де необхідно було ввести наступні дані: номер картки та код. Після цього на мобільний телефон [PERSON], який зазначено у договорі, надійшло смс-повідомлення із кодом підтвердження платежу, який було відомо лише відповідачці, та про який не могло бути відомо третім особам без повідомлення його самим клієнтом. Фактично зазначені вище обставини, за яких відбулось повідомлення відповідачкою своєї персональної інформації клієнта банку, визнає і сама [PERSON], при цьому зазначає, що вважала, що повідомляє їх працівникам банку. Згідно положень п.п. 1.1.5.13 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування карти/рахунку. Відповідно до п. 2.1.1.2.20 Умов клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами. Згідно п. 2.1.3.5 Умов держатель зобов'язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати карту (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти. У ч. 5 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" держатель спеціального платіжного засобу зобов'язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до п.п. 6.8 Постанови Правління Національного Банку України "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів" від 30 квітня 2010 року користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобовязання, ЦК України покладає на неї обовязок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання (правова позиція Верховного Суду України викладена при розгляді справи № 6-170цс12). Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що саме розголошення [PERSON] персональної інформації клієнта, сприяло третім особам або особі у реалізації задуму про списання з кредитної картки коштів, що суперечить вимогам чинного законодавства та положенням Умов та Правил надання банківських послуг, до яких вона приєдналася, підписавши анкету-заяву. Її вина встановлена вищеописаними матеріалами справи, а між її діями щодо розголошення третім особам своїх персональних даних та наявною заборгованістю встановлений причинно-наслідковий зв'язок. При визначенні розміру заборгованості, яка виникла у відповідачки перед банком, суд виходить з наступного. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п. 1.1.5.20 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Якщо в інших розділах не встановлено інше, у разі непогашення кредиту в термін, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованості в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого у заяві про приєднання до цього договору для відсотків, від дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення зазначеного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних - днів усі платежі, що сплачуються після зазначеної дати, є пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту. У період нарахування пені на всю суму заборгованості за кредитним договором відсотки не нараховуються (п.п. 1.1.5.21 Умов та Правил). Згідно п. 1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами та Правилами, клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожен день прострочення. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі порушення клієнтом зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - зміни умов кредиту, встановивши термін повернення кредиту дев'яносто першого дня з моменту порушення зобов'язань клієнта з погашення кредиту і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91 день з моменту настання порушення зобов'язань клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.12.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочки понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.12.7.4 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі, вказаному у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежного сплачених відсотків, встановлених у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Тарифах. Згідно п. 2.1.6.14 Умов у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлюється в тарифах. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.09.2010 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 20.04.2016 р. за останньою рахується заборгованість в розмірі 22429,65 грн., я ка складається з: 12477,63 грн. - тіла кредиту; 7831,65 грн. - нараховані проценти; 576,10 грн. - нарахована пеня; 1544,27 грн. - нараховані штрафи. Згідно виписок по рахунках [PERSON] за невиконання вимог кредитного договору (за прострочку по кредиту) на відповідачку накладався штраф і нараховувалася пеня, що свідчить про те, що штраф вже виступив подвійною цивільно-правовою відповідальністю за порушення строків виконання кредитних зобов'язань. З вищеописаного випливає, що в кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, а саме за порушення строків виконання грошового зобов'язання, що підтверджується розрахунком заборгованості і виписками по рахунках та є неправомірним, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи вищевказане, в задоволенні вимоги про стягнення штрафів в розмірі 1544,27 грн. слід відмовити у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України Таким чином, враховуючи те, що з [PERSON] порушила умови кредитування, внаслідок чого з її вини виникла заборгованість, тому з останньої на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість по кредитному договору без номера від 24.09.2010 року в сумі 20885,38 гривень, яка складається з: 12477 грн.63коп.- тіло кредиту, - 7831,65 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 576,10 грн. заборгованість за пенею та комісії, а позов задовольнити частково. Згідно із нормами ст.60 ч.ч.1, 4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується зустрічного позову, то в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на телефонний дзвінок невідомої особи, яка представилась працівником ПАТ КБ «Приватбанк» повідомила конфіденційну інформацію, а саме пароль,який був надісланий смс - повідомленням. Аналіз положень ст.614 ЦК України дає підстави для висновку про те,що установлюючи презумпцію вини особи,яка порушила зобовязання,ЦК України покладає на неї обовязав довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку,коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Зважаючи на зазначене, та враховуючи те, що кредитні кошти за кредитним договором на картковий рахунок були отриманні [PERSON], під час проведення операції зі зняття спірних коштів із карткового рахунку позичальника використовувалась конфіденційна інформація Клієнта, яка не повинна була розголошуватися стороннім особам Клієнтом, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Позичальник зобовязаний повернути кредит та сплати проценти, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК з [PERSON] підлягає частковому стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial