Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

У травні 2019 року позивачка звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року у розмірі 22873,13 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 01 вересня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працювала в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» бухгалтером 1 категорії Виробничого підрозділу «Колійна машинна станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. За період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року була нарахована, але по теперішній час не виплачена заробітна, розмір якої станом на 17 липня 2017 року становив 28267,45 грн. (що за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів становить 22873,13 грн.). 27 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що з позовними вимогами відповідач не погоджується та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, посилається на те, що в відповідача відсутній доступ до документації підприємства, до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна. З 16 березня 2017 року нарахування заробітної плати було припинено, у відповідача відсутні первинні документи для виплати заробітної плати після 16 березня 2017 року. Інформація стосовно заборгованості по заробітній платі на ім`я [PERSON] відсутня. Крім того зазначено, що позивачці за період з 01 по 15 березня 2017 року була нарахована заробітна плата та отримана нею у розмірі 1601,85 грн. (а.с.23-28) Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, а позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Проте, у відзиві просив розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги не визнав у повному обсязі та заперечив проти їх задоволення. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. Із записів трудової книжки [PERSON] вбачається, що 11 квітня 2012 року позивачка була переведена бухгалтером І категорії Колійної машинної станції №191 «Державного підприємства «Донецька залізниця». (а.с.5-6) На підставі Закону України від 23 лютого 2012 року №4442-IV, Постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що 01 вересня 2016 року зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивачки. (а.с.6) На підставі наказів ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 та наказу № 1/ос від 31 серпня 2016 року Колійна машинна станція №191 ст. Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що також 01 вересня 2016 року зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивачки. (а.с.6) 17 липня 2017 року на підставі наказу № 9815/ДН-ос від 10 липня 2017 року, який долучено до матеріалів справи, [PERSON] звільнено з посади бухгалтера І категорії бухгалтерії Виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 38 днів відпустки, про що у трудовій книжці 17 липня 2017 року зроблено належним чином відповідний запис. (а.с. 99, 7) На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачкою надані розрахунки по заробітній платі за березень - липень 2017 року, які видані ВП КМС Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ЄРДПОУ 40150216. (а.с.64-67) Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року [PERSON] нараховано 7213,80 грн., сума до виплати - 5807,11 грн. (а.с.67) Згідно довідки про доходи від 24 червня 2019 року, [PERSON] отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1601,85 грн. (а.с.31) Згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2017 року [PERSON] нараховано 1665,38 грн., сума до виплати 1340,63 грн. (а.с.67) Відповідно до розрахунку заробітної плати за травень 2017 року [PERSON] нараховано 796,03 грн., сума до виплати 640,81 грн. (а.с.64) Згідно розрахунку заробітної плати за червень 2017 року [PERSON] нараховано 995,04 грн., сума до виплати 801,01 грн. (а.с.64) Відповідно до розрахунку заробітної плати за липень 2017 року [PERSON] нараховано 17597,20 грн., у тому числі і компенсація за 38 днів невикористаної відпустки на суму 9379,16 грн. та вихідну допомогу при звільненні в сумі 7854,90 грн., сума до виплати 14283,57 грн. (а.с.65) Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Однак, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови в нарахуванні та виплаті позивачці заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Крім того, трудова книжка позивачки заповнена належним чином із зазначенням наказів про прийняття на роботу та її звільнення з роботи, скріплених печаткою підприємства. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачці, яка використала їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Відомості, зазначені в розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі. Так, наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. (а.с.92-93) Наказом від 20 березня 2017 року № 244/ДНД до вищенаведеного наказу було внесено зміни та п.2 доповнено абзацом другим, відповідно до якого «У разі виробничої необхідності на час простою можливо встановлювати змінний режим згідно затверджених графіків. (а.с.94) Наказом № 75 вже начальника безпосередньо Виробничого підрозділу «Іловайської колійної машинної станції» встановлено простій з 20 березня 2017 року для всіх працівників підрозділу, та зобов`язано працівників, крім інших, які проживають у м. Іловайську з`являтися та знаходитися за адресою [ADDRESS] , з 08-00 год. до 17-00 год., та перервою з 12-00 год. до 13-00 год. На час простою встановлено щоденний графік роботи, а саме п`ять робочих днів на тиждень: понеділок, вівторок, середа, четвер, та п`ятниця згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Іловайської колійної машинної станції. (а.с.95-96) Згідно наданих позивачкою розрахунків заробітної плати в період з 20 березня 2017 року по липень 2017 року їй здійснювалося нарахування саме за простій. Крім того, матеріалами справи встановлено, що дані в табуляграмах за період січень 2017 року, березень 2017 року, виданих ВП КМС Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Дон.зал» ПАТ «Українська залізниця», а саме дані щодо нарахованої [PERSON] суми заробітної плати, співпадають з відомостями Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 серпня 2019 року в частині суми заробітку для нарахування пенсії. (а.с.66-67, 78-81) Більше того, заробітна плата, нарахована [PERSON] за березень 2017 року у розмірі 7213,80 грн., до якої входить як оплата почасової роботи у загальному порядку, так і оплата за час простою у березні 2017 року (а.с.67), у повній мірі співпадає з відомостями Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині суми заробітку для нарахування пенсії за березень 2017 року, де зазначено, що це нарахування за 31 трудовий день (а.с.81). Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою позивачка на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачці оплату за час простою. Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом від 10 липня 2017 року № 9815/ДН-ос про припинення трудового договору, згідно якого позивач має право на компенсацію за 38 днів невикористаної відпустки та на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. (а.с. 99). Крім того, суд зазначає, що наказ про припинення трудового договору підписаний виконуючим обов`язків начальника дирекції залізничних перевезень [PERSON] . Згідно матеріалів справи структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень», керівником якого є [PERSON] , здійснює свою адміністративну діяльність у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що підтверджується довідкою відповідача № 591/1 від 24 червня 2019 року про доходи позивачки за березень - липень 2017 року, яка також підписана начальником дирекції залізничних перевезень [PERSON] та на якій зазначено місце її видачі - м. Лиман Донецької області (а.с. 31). Отже, відповідач повинен мати оригінал наказу про припинення трудового договору з позивачкою, в якому зазначена кількість днів невикористаної позивачем на день звільнення відпустки. Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивачки в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та при звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачкою проведено не було, заборгованість по заробітній платі (нарахована), як заявлено позивачкою, за період з березня 2017 року по липень 2017 року, становить 22873,13 грн., яка без відрахування всіх належних до сплати податків та зборів становить 28267,45 грн. Оскільки позивач отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1601,85 грн., яка без відрахування обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів становить 2014,44 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 24 червня 2019 року № 591/1, заборгована сума до виплати за період березень-липень 2017 року становить 21271,28 грн., яка без відрахування всіх належних до сплати податків та зборів складає 26253,01 грн. Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23 лютого 2012 року № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI). Згідно п. 6 ст. 2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до Закону № 4442-VI постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. За змістом частини 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця"). Отже, АТ «Укрзалізниця» в повному обсязі несе обов`язок оплати праці перед позивачем. Відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Суд приймає, як доказ відсутності вини АТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 17 липня 2017 року вини підприємства в несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, але це не звільняє відповідача від взагалі проведення розрахунку з працівниками відповідно до трудового законодавства. Що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18. Норма ст. 67 Конституції України покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI саме на роботодавця покладається обов`язок із нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці (ст. 14.1.222). Відповідно до ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок (ст. 168.1.1). Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вбачається з прохальної частини позову, [PERSON] просила стягнути з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати вже з вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість по нарахованій заробітній платі в розмірі 26253,01 грн., з зобов`язанням відповідача утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі, сума до виплати відповідно по якій становить 21271,28 грн., а визначений судом спосіб захисту порушеного права позивача, у відповідності до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, суд вважає таким, що не суперечить закону. Тому суд вважає, що вірним буде стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка нарахована без утримань, а відповідача зобов`язати утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 430 ЦПК України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць - за березень 2017 року (з 16 березня 2017 року по 31 березня 2017 року) у розмірі 5199,36 грн. Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що на день звернення до суду сума судового збору для фізичних осіб за звернення до суду з позовною заявою майнового характеру становила 768,40 грн., а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 714,59 грн.

Outcome: partial