Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]; позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка буде здійснювати догляд за дітьми; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ? частини усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка буде здійснювати догляд за дитиною; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка буде здійснювати догляд за дітьми. В обгрунтування вимог позивач пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON], [INFO], шлюб між батьками було розірвано 20.03.2003 року. З часу розірвання шлюбу [PERSON] з сім'єю не проживає, не бере участі у вихованні, матеріальному забезпеченні дочки, не цікавиться її навчанням, умовами проживання в комунальному навчальному закладі «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради, вихованцем якого є [PERSON], фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. 24.09.2003 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. У шлюбі у їх народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батько дітей [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON] упродовж тривалого часу з сім'єю не проживає, злісно ухиляється і виконання батьківських обов'язків, не піклується про дітей, матеріально їх не забезпечує, станом здоров'я, навчання, розвитком, умовами проживання не цікавиться. [PERSON] злісно ухиляється від виконання обов'язків, виховання та утримання дітей, не працює, зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, не створює умов для нормального проживання, навчання та розвитку дітей. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2015 року [PERSON] була засуджена на 1 рік позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Позивач пояснив, що малолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в службі справах дітей Житомирської міської ради як діти, які проживають у сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. [PERSON] взагалі не займається вихованням дітей, [PERSON] та [PERSON] бродяжать, жебракують, не відвідують навчальні заклади без поважних причин. Систематична профілактична робота, яка проводилась з [PERSON], позитивного результату не дала, остання не змінила свого ставлення до дітей та свою поведінку. Від представника позивача - [PERSON] 26.06.2018 року надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судові засідання не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адреси фактичного місця проживання та зареєстрованого місця проживання проте, судові повістки повернулись на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Начальником Державної установи «Чорноморська виправна колонія №74» направлено до суду заяву [PERSON], де остання відбувала покарання. В заяві відповідач [PERSON] не визнала позовних вимог, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітніх дітей (а.с. 70). Від представника третьої особи - Баб»яка М.М. 26.06.2018 року надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). 20.03.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, згідно свідоцтва серії [NUMBER] (а.с. 8). 24.09.2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між [PERSON], громадянином [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 9). Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 11). Згідно наказу начальника Служби у справах дітей Житомирської міської ради №70 від 27.05.2011 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] взято на облік в службі у справах дітей Житомирської міської ради, підставою для видачі наказу зазначено проживання дитини у сімї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обовязків» (а.с. 14). Начальник Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області у листі від 09.05.2016 року №8362/201/01/2016 року зазначив, на протязі 2016 року до Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області надходило ряд звернень щодо безвісного зникнення малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В ході перевірки було встановлено, що діти залишають своє місце проживання через безконтрольність за їхньою поведінкою з боку батьків, в тому числі - [PERSON] У листі вказано, що [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності на неналежне виконання батьківських обовязків, але позитивного результату це не дало, діти продовжують залишати своє місце проживання (а.с. 22). До Житомирської міської ради та Житомирського міського центру соціальних служб для сімї, дітей і молоді адміністрацією дитячої поліклініки Богунського району було направлено клопотання з проханням позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки мати не з'являється до лікарні, зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя, діти голодні, ходять по улиці просять їсти (а.с. 26). Зі змісту характеристики [PERSON], [INFO], виданої 23.09.2016 року Комунальним навчальним закладом «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради, де навчалась [PERSON], [INFO], встановлено, що за час навчання [PERSON] та [PERSON] їх мати [PERSON] не проявляла інтересу до навчання дітей, на батьківські збори не з'являлась, на телефонні дзвінки працівників закладу не відповідала, вчасно не надавала пояснень про причини відсутності дочки на навчанні. Також зазначено, що [PERSON] не завжди бере участь у розвитку дітей, спільного відпочинку не мають, не піклується про здоров'я дітей, не вчасно здійснює обстеження у дільничного лікаря та не здійснює лікування дітей відповідно до лікарського призначення (а.с. 27). Відповідно до характеристики [PERSON], [INFO], виданої ЗОШ №15 м. Житомира, сім"я [PERSON] знаходилась та продовжує знаходитись на внутрішньо шкільному обліку школи, як неблагополучна сім"я. Мама позитивного впливу на сина - [PERSON] не має, батьківські збори не відвідує, успіхами дитини цікавиться періодично, на контакт з діловодом 2-го класу йде охоче, до порад прислухається, але не виконує їх. Були неодноразові випадки, коли мама приходила в школу в нетверезому стані (а.с. 28). У листі директора Житомирського міського центру Соціальних служби для сім"ї, дітей та молоді від 30.04.2015 року №704 зазначено, що [PERSON] систематично залишає дітей, доглядом та утриманням яких займається її мати - [PERSON], [INFO]. Батьки дітей - [PERSON] проживає за адресою у Черняхівському районі Житомирської області, [PERSON] перебуває за кордоном в Італії, участі в утриманні та вихованні дітей не беруть (а.с. 32). Про те, що [PERSON] не здійснює належний догляд за своїми дітьми було також повідомлено Дитячою поліклінікою Богунського району у листі від 14.04.2015 року №51. Так, [PERSON] хворіла гострою респіраторною вірусною інфекцією, але мати не викликала дільничного лікаря, а через тиждень дитина одна з'явилась на прийом. [PERSON] та [PERSON] ходять по ринку, підходять до машин, які паркуються та просять гроші на хліб (а.с. 33). Відповідно до рапорту-характеристики оперуповноваженого СКМСД Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області [PERSON] від 26.01.2015 року, за місцем свого проживання: [ADDRESS] [PERSON] характеризується з негативної сторони, оскільки схильна до зловживання спиртними напоями та неналежним чином виконує батьківські обов'язки по вихованню дітей. Відносно [PERSON] працівниками СКМСД Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області 15.01.2015 року складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 35). Крім того, судом встановлено, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2015 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.75КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені відповідно до ст.76КК України обов'язки. У зв'язку з тим, що [PERSON] покладені на неї обов'язки згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2015 року належним чином не виконувала, а саме засуджена не з'являлася для реєстрації до КВІ, за що до неї застосовувались застереженння у вигляді письмового попередження, [PERSON] було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2015 року та направлено її у місця позбавлення волі строком на 1 (один) рік, разом з тим оголошено розшук [PERSON] (а.с. 15). В подальшому [PERSON] було направлено до Державної установи «Чорноморська виправна колонія №74» для відбування покарання та 14.08.2017 рокуостання звільнена з указаної установи (а.с. 77). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.06.2018 року №591 затверджено висновок Органу опік та піклування, відповідно до якого виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 109-110). Згідно статей 3, 18 Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року № 780-Х11 (далі - Конвенція) незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом враховано також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Беручи до уваги викладене, враховуючи,те що батьки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей, з метою захисту права дітей, їх інтересів, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей. Разом з тим, відповідно до частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частини 1, 2 ст. 27 Конвенції закріплюють, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, з метою забезпечення права дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] на належне утримання, суд вважає за необхідне стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей, а саме з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх доходів, з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка буде здійснювати догляд за дітьми. На підставі ст. 141 ЦК України суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі по 1409,60 грн. з кожного (дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру).

Outcome: approved