Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», представник позивача Підлужний А.В. звернувся до Куп`янського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.04.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту б/н на суму 15800,00 грн., яку відповідач отримав у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використовування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписавши заяву разом з « Умовами та Правилами надання банківських послуг», « Правилами користування платіжною карткою» та « Тарифами Банку», складають між ними договір. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту, належним чином не виконав, в результаті чого заборгованість за даним кредитним договором станом на 31.01.2019 року склала 96672,41 грн., яка складається з 10 155,80 грн. - заборгованість за кредитом, 81 436,97 грн. заборгованість за відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) -500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 4 579,64 грн.. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернута заборгованість по кредиту позивач звернувся до суду з наступним позовом. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати у сумі 1921,00 грн., сплачені ним при подачі позову до суду. Відповідач надав до суду відзив в якому зазначив, що 13.04.2007 року дійсно між ним та банком був укладений договір кредиту, однак у період з 13.04.2007 року по 31.01.2019 року відповідачем не здійснювалися платежі за спірним договором. Позивач не звертався до суду протягом 12 років, у зв`язку з чим відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідач будучи обізнаним про умови та правила надання кредиту не сплачував заборгованість за договором. Що стосується спливу строку позовної давності представник позивача зазначив, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк дії випущеної картки до останнього дня 01.2009 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 30.01.2019 року - до спливу строку позовної давності. Відповідач надав до суду письмові пояснення в яких просив застосувати строк позовної давності оскільки строк зазначеної картки з пояснень представника позивача сплив 01.2009 року, а банк звернувся до суду з позовом 20.02.2019 року. Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отриманням відповідачем нової картки. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2019 року провадження по справі було відкрито. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги, які просить суд задовольнити, у разі неявки відповідача просив винести заочне рішення по справі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду клопотання про застосування позовної давності. В подальшому в судове засідання не з`явився. Направлені на його адресу судові повідомлення повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, 13.04.2007 року, відповідачем власноруч було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив свою згоду на те, що дана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами. Крім того, в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та погоджується з Умовами та правилами надання послуги накопичення «Копилка». Також в анкеті-заяві відповідачем було зазначено, що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк». ( а.с. 16-29). Зважаючи на зазначене, суд вважає, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту, належним чином не виконав, у результаті чого заборгованість за даним договором кредиту станом на склала 96672,41 грн., яка складається з 10 155,80 грн. - заборгованість за кредитом, 81 436,97 грн. заборгованість за відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) -500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 4 579,64 грн.. (а.с. 10-14). 21.05.2018 р. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства"зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви, у зв`язку з чим у зазначеній цивільній справі назва позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає заміні на АТ КБ "ПРИВАТБАНК". ( а.с. 35-37). Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд вважає, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 05 квітня 2019 року відповідачем до суду подано заяву про застосування позовної давності, в якій зазначено на застосуванні позовної давності до вимог банку (а.с. 59-60). Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки,а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п. 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки, включно. Забороняється використання картки зі строком дії, що сплив. Відповідно до п. 2.1.1.2.12. вказаних Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна кредитна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта. Як вбачається з відповіді на відзив та письмових пояснень представника банку (а.с. 64-78 ) строк дії кредитної картки відповідача було встановлено до січня 2009 року, а останній періодичний платіж був здійснений відповідачем у квітні 2007 року. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним, що строк дії кредитної картки відповідача був встановлений до січня 2009 року. За таких обставин, враховуючи наведене вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався з січня 2009 року, а щодо періодичних платежів з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що вимога позивача до відповідача не обґрунтована, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 20 лютого 2019 року, тобто після спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed