Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та, просив визначити місце проживання його сина, [PERSON], [INFO], разом з ним за адресою: с. Огіївка, вул. Шевченка, 73, Сахновщинського району Харківської області. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 20.03.2001 року перебував у шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Сахновщинського районного суду Харкіської області 11.05.2011 року Від шлюбу сторони мають трьх синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з матірю. На даний час вони проживають окремо та з відповідачем фактично проживають сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їх спільний син - [PERSON], [INFO] проживає разом з батьком, проте остаточної згоди з боку відповідача на встановлення місця проживання [PERSON] не надано. Позивач повністю утримує сина, займається його вихованням, піклується про здоров'я, тому вважає, що в інтересах сина проживати разом з ним. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву в якій не заперечувала проти задоволення позову та просила суд розглянути зправу без її участі. Представник третьої особи - Огіївської сільськаої ради Сахновщинського району Харківської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сахновщинської державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні також не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувававши думку малолітнього [PERSON] щодо визначення його місця проживання, всебічно та повно дослідивши матеріали справи і надані докази, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 20.03.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Сахновщинського районного суду Харкіської області від 11.05.2011 року (а.с. 5). Під час перебування у шлюбі в них народився син, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №194250 (а.с. 4). На час розгляду справи сторони припинили подружні стосунки і не проживають однією сім'єю. [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично проживає разом з батьком за адресою: вул. Шевченка, 73, с. Огіївка Сахновщинського району Харківської області, що підтверджується довідкою Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області № 56 від 12.02.2016 року (а.с. 6). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сімї [PERSON] № 51 від 22.03.2016 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично проживає за адресою: [INFO], має невелике підсобне господарство. Разом з ним, з травня 2014 року, проживає син - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). У судовому засіданні малотітній [PERSON] пояснив, що на даний час він проживає разом з батьком. Батько займається його вихованням, піклується про нього, добре до нього відноситься, мати відвідує його дуже рідко, хоча батько не заперечує проти їх спілкування. Також пояснив, що й на далі бажає проживати разом з батьком. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно висновку служби у справах дітей Сахновщинської державної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] №369 від 07.06.2016 року, служба у справах дітей вважає за доцільне встановити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком - [PERSON] Зі вказаного висновку вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разим з батьком в домоволодінні по вул. Жовтнева, 14 с. Огіївка Сахновщинського району Харківської області, санітарні умови в будинку добрі, для дитини є окреме ліжко, місце для навчання та відпочинку, у наявності всі необхідні меблі, в будинку є санвузол, продуктами харчування, одягом та засобами гігієни забезпечені у достатній кількості, ведеться підсобне господарство, батько працює різноробочим в СВК «Україна», займається вихованням сина на належному рівні. Під час спілкування малолітній [PERSON] повідомив, що бажає проживати разом з батьком (а.с. 28-29) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері\~\~малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні сина. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з сином, має місце роботи, веде домашнє господартво, має можливість утримувати малолітнього сина матеріально, позитивно характеризуються за місцем проживання, суд приходить до висноку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON]

Outcome: approved