Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, стягнення коштів за недійсним правочином, посилаючись на те, що 10.03.2015 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу № 002256. Відповідно до умов договору лізингодавець - ТОВ "ЛК Еталон" зобовязувалося придбати та передати [PERSON] на умовах фінансового лізингу у користування новий трактор "Синтай 224", а [PERSON] зобовязувався прийняти даний трактор та сплачувати за нього платежі згідно умов договору. Після укладеного договору позивач повинен був сплати 10 відсотків вартості трактора, а ще 50 відсотків його вартості при отриманні, а потім залишок суми сплачувати по 3 060 грн. щомісяця протягом року. У відповідності до договору та додатку № 1 до договору позивачем 13.03.2015 року було перераховано на рахунок відповідача 7345 грн. По завершенні 10-ти денного строку позивачу було запропоновано сплатити наступний платіж в розмірі 50 відсотків трактора в сумі 36 725 грн. Неодноразові його звернення про отримання трактора відповідач залишив поза увагою, а тому в квітні 2015 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору та повернення сплачених коштів, на що теж отримав відмову. Вважає положення договору є несправедливими в силу ч. 3 ст. 18 Закону України " Про захист прав споживачів", зокрема які визначені у п.п. 4, 5, 7, 11, 13, тому змушений звернутись до суду з даним позовом. Просить визнати недійсним з моменту його укладення договір фінансового лізингу № 002256 від 10.03.2015 року, укладений між ним та відповідачем та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним на виконання зазначеного договору грошові кошти в сумі 7 345 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених в письмовому запереченні, просив відмовити в задоволенні позову, справу розглянути за відсутністю їхнього представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що справу можливо розглянути за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.03.2015 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (надалі лізингодавець) був укладений договір фінансового лізингу № 002256, відповідно до умов якого лізингодавець зобовязувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - трактор "Синтай 224", а [PERSON] (надалі лізингоодержувач), зобовязувався прийняти даний трактор та сплачувати за нього лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 5-12). Повна вартість трактора "Синтай 224" становила 73 450 грн. (а.с. 12). 13.03.2015 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача 7345 грн. (а.с. 12 зв.). 16.04.2015 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою про розірвання договору № 002256 від 10.03.2015 року до керівника ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" (а.с. 13), з відповіді якого випливало, що договір вважається розірваним з 21.04.2015 року, і в поверненні сплачених позивачем коштів в сумі 7345 грн. відмовлено (а.с. 14). Як вбачається з укладеного між сторонами договору, а саме п. 3.5 договору визначено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець, відомості про якого в договорі і додатках до нього взагалі відсутні. Відповідно до додатку 1 до договору вартість предмета лізингу становить 73 450 грн, відсоток платежів - 50 % від вартості предмета лізингу, щомісячний платіж становить 3\~060,42 грн., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи - 10 % від вартості предмета лізингу (7 345 грн.), комісійна винагорода за передачу предмета лізингу - 3 % (2\~203,50 грн.). Згідно з додатком 2 до договору вартість предмета лізингу становить 73 450 грн, авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 36 725 грн., викупна вартість - 1 102 грн, відсоткова ставка - 12,5 %, комісія - 5 % та щомісячний платіж 922,61 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу псля оплати в сумі 38 929 грн. В п. 5.4 договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі-предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Згідно з п. 8.3 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Відповідно до п. 8.8 договору коригування розміру лізингових платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу. Згідно з п. 8.13 договору в період строку дії даного договору розмір лізингової плати може індексуватися залежно від збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обовязкових платежів, повязаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку. Таким чином, як вбачається зі змісту пунктів 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 договору, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено. Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Так, п. 8.3 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Пунктом 8.4 лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 8.4 договору). Пункт 8.15 договору за змістом теж свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі, оскільки ним передбачено, що в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Таким чином, суд, аналізуючи вищезазначені положення договору, дійшов висновку про те, що навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 % вартості предмета лізингу, лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання п. 8.15 договору. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статей 1, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року № 723/-ВР фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Договір лізингу має бути у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. За вимогами ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для визначення умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдають шкоди споживачеві. З урахуванням вищенаведеного, дослідивши договір фінансового лізингу, укладеного між сторонами по справі, зокрема умови даного правочину щодо прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, суд дійшов висновку про те, ряд його умов є несправедливими за змістом ч. 3 ст. 18 вказаного вище Закону, зокрема, положення: - щодо обмеження прав споживача стосовно виконавця, третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; - надання продавцю (виконавцю) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд; - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві й надання продавцю (виконавцю) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Такими несправедливими умовами правочину є пункти договору фінансового лізингу: 5.4 (умови щодо можливості зміни вартості предмета лізингу й імперативний обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю), 8.3, 8.8, 8.13 (умови щодо коригування лізингових платежів та проведення індексації розміру лізингової плати в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку, збільшенням або зменшенням податків, зборів, та інших обов'язкових платежів тощо), 8.15 (положення щодо неповернення сплачених лізингових платежів у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу, при тому, що лізингодавець у такому випадку наділений правом на одностороннє розірвання договору й повернення предмету лізингу). Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці й призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у пункті 8.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. У пунктах 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено. З урахуванням наведеного, суд важає, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на користь держави судові витрати по справі за сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved