Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 66 546, 21 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2017 з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1600, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26.12.2016 до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказав, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, у вихованні дітей участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач зазначає, що станом на 20.09.2018 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 66 546, 21 грн., а пеня, згідно його розрахунку, становить 220 288,20 грн. А тому, з урахуванням до п. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, просить стягнути на свою користь з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 100 відсотків заборгованості - 66 546,21 грн. 20.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді від 19.11.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд до відома не ставила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1600,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26.12.2016 до досягнення дітьми повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам №88371 від 20.09.2018, виданим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м. Києва Москаленко А.А., вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментам з 01.04.2018 по 20.09.2018 станом на 20.09.2018 становить 66 546, 21 грн. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує, що згідно його розрахунку пеня становить 220 288,20 грн., проте згідно норми п. 1 ч. 1 ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача на свою користь пеню, що виникла станом на 20.09.2018, у розмірі 66 546,21 грн., на що суд зазначає наступне. Статтею 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Враховуючи відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти за період з грудня 2016 року по вересень 2018 року. Доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, остання за період з грудня 2016 року по вересень 2018 року становить 220 288,20 грн., вказаний розрахунок перевірений судом, є арифметично вірним та відповідає нормам законодавства. Разом з тим, як встановлено вище, згідно п. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, яку і просить суд стягнути з відповідача на свою користь. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачка своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористалася, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про сплату аліментів та про те, що заборгованість утворилася з незалежних від неї причин не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, відзиву не подано на позов, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені саме у розмірі 66 546,21 грн., є обгрунтованою, такою, що ґрунтується на нормах законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved