Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернувся у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2014 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0.6849 га., за кадастровим номером 2124482800:01:002:0092, яка розташована в с. Калини, вул. Леніна 38 "в", для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. На цій земельній ділянці ним було збудовано обєкт нерухомого майна в який входять - адміністративна будівля, складське приміщення та будівля сторожки, без відповідних дозвільних документів. 23.11.2015 р. Тячівським РПТІ було виготовлено технічний паспорт на його імя. Обєкт не порушує прав інших осіб. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 30.11.2015 р. та інформаційного листа відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської РДА № 01-13/105 від 26.11.2015 р. не виявлено порушень державних будівельних норм щодо розміщення адміністративної будівлі, складського приміщення та будівлі сторожки, розташованих по вул. Леніна 38 "в" у с. Калини Тячівського району, а також встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Вартість спірного майна станом на 15.01.2016 р. складає 626292 грв. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво було вчинено без отримання у встановленому порядку дозволу на право проведення будівельних робіт. Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого позивачем обєкту нерухомого майна у порядку, передбаченому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", свідчить повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Закарпатській області № 10007-3.7/1656 від 18.12.2015 р. Вважає, що право власності на обєкт нерухомого майна (адмінбудівля, складське приміщення та будівля сторожки) розташований по вул. Леніна, 38 "в" у с. Калини Тячівського району, може бути визнано за ним у судовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представники Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Закарпатській області у судовому засіданні вирішення спору залишили на розсуд суду. Представник Калинівської сільської ради у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що у період з 2010 по 2015 роки позивач без відповідних документів, по вул. Леніна 38 "в", у с. Калини самочинно спорудив адміністративну будівлю, складське приміщення та будівлю сторожки загальною площею 1463.3 м.кв. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2014 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.09.2015 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0.6849 га., за кадастровим номером 2124482800:01:002:0092, яка розташована за межами населеного пункту, на території Калинівської сільської ради, в урочищі "Заверб", з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 23.11.2015 р. Тячівським РПТІ на імя позивача виготовлено технічний паспорт на адміністративну будівлю та складське приміщення, за адресою: с. Калини, вул. Леніна 38 "в", до складу яких входить адміністративна будівля за літерою "А" площею 527.8 м.кв., складське приміщення за літерою "Б" 914.6 м.кв. та будівля сторожки за літерою "в" 20.8 м.кв. Відповідно звіту про проведення технічного обстеження адмінбудівлі, складського приміщення та будівлі сторожки по вул. Леніна 38 "в" у с. Калини, під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції обєкта та встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. З листа відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської РДА № 01-13/105 від 26.11.2015 р. убачається, що даним відділом не виявлено порушень державних будівельних норм щодо розміщення обєкту в с. Калини, вул. Леніна 38 "в", Тячівського району Закарпатської області, забудовником [PERSON] Згідно висновку про вартість обєкта оцінки станом на 15.01.2016 р. вартість адміністративної будівлі та складського приміщення, загальною площею 1463.3 м.кв., розташованих за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Калини, вул. Леніна 38 "в", становить 626292 грв. Листом управління ДАБІ в Закарпатській області № 10007-3.7/1656 від 18.12.2015 р. позивачу повернуто декларацію про готовність обєкта до експлуатації, через розбіжність в місцезнаходженні обєкта в поданих документах, цільове призначення земельної ділянки не відповідає фактичному використанню (щодо адмінбудівлі), не виконано зовнішні опоряджувальні роботи, не зазначено найменування обєкта та в технічному паспорті містяться розбіжності щодо найменування обєкта. Запропоновано провести всі роботи, які передбачені вимогами будівельних норм, визнати право власності на самочинно збудований обєкт на підставі рішення суду та відповідно до цього подати декларацію про готовність до експлуатації. Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведення перевірок Управління ДАБІ України [PERSON] від 04.04.2016 р. убачається, що було здійснено самочинне будівництво адміністративної будівлі та складських приміщень по вул. Леніна в с. Калини, в 2010 році без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт. На час здійснення перевірки обєкт завершений будівництвом, експлуатація обєкта будівництва не здійснюється, порушення державних будівельних норм щодо розміщення обєкта не виявлено. З інформаційного листа Калинівської сільської ради убачається, що самочинно споруджені позивачем обєкти нерухомого майна не порушують нічиїх прав. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Враховуючи викладені обставини та наведені законодавчі норми суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будівлі були споруджені ним на земельній ділянці, яка в той час не була йому відведена, а на даний час передана у його приватну власність, із цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Питання оформлення права власності на спірні будівлі було предметом розгляду компетентного державного органу. ДАБІ відмовила позивачу в погодженні декларації через те, що будівництво проводилося на невиділеній ділянці однак цей недолік було усунуто. Спір про право власності на зазначене майно підлягає розгляду в судовому порядку, іншим шляхом вирішити його не можливо, а визнання за позивачем права власності на вказану нерухомість не порушує права та законні інтереси інших осіб. За таких обставин,

Outcome: approved