Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] остаточно уточнивши та збільшивши розмір позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ відповідача №34-к від 27.06.2013р. в частині звільнення його з посади підсобного робітника з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України, поновити його на роботі на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача в його користь 11 206 грн. 50 коп. 00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 5000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди та 3150 грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказує на те, що з 11.07.2010 р. він був прийнятий на роботу експедитором, а пізніше переведений підсобним робітником до філії "КОМ-ЕКО-БОРИСЛАВ". 27.06.2013 р. його було звільнено з роботи згідно ст. 40 п.4 КЗпП України з формулюванням «звільнений з роботи у зв'язку з прогулом без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України», наказ №34-к. Звільнення з посади за нібито допущений прогул вважає безпідставним, а наказ про звільнення незаконним і не обґрунтованим виходячи з наступного. 27.06.2013 р. він в числі інших працівників підприємства подав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. Причиною подання заяви про звільнення було те, що відповідач тривалий час порушував трудове законодавство щодо своєчасності виплати заробітної плати. Керівник підприємства Лойко О.Ю. запевнив, що така його заява та інших осіб ним розглянута. Працівникам, за якими були закріплені автомобілі, директор наказав здати їх по акту, тому з участю позивача, директора Лойка О.Ю. та менеджера підприємства [PERSON] такий акт було складено. Після цього позивач та інші працівники, які написали заяви на звільнення, були на території підприємства, очікуючи на розрахункові кошти та на видачу їм трудових книжок. Проте, близько біля обіду у них почали вимагати написати пояснення причини їхньої відмови працювати. Він серед інших працівників написав на ім'я директора філії Лойка О.Ю. пояснювальну записку наступного змісту «Ми, працівники філії Ком-Еко Борислав відмовляємося працювати, у зв'язку з тим, не виплачується заробітна плата і ми подаємо заяви на звільнення з 27 червня 2013 р.». Цю записку підписав він, а також працівники [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та інші. Він та інші працівники були певні, що їх було звільнено з роботи за угодою сторін, враховуючи те, що ще при прийнятті їх на роботу вони на вимогу адміністрації написали заяви про наступне звільнення за угодою сторін без проставлення дати і на якій 27.06.2013р вони проставили відповідну дату, а саме 27.06.2013р. Однак, коли 01.07.2013 р. йому повідомили про необхідність прийти ознайомитися з наказом про звільнення з роботи, він при ознайомленні з ним дізнався, що його звільнено не за угодою сторін за прогул, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. При цьому його повідомили, що трудову книжку йому вислано поштою. З наказу №34-к випливає, що він та інші працівники були відсутні на робочому місці більше трьох годин, про що свідчить службова записка менеджера [PERSON] та пояснююча записка вищевказаних працівників. Однак, службова записка [PERSON] є упередженою по відношенню до нього та інших працівників, містить інформацію, яка не відповідає дійсності. Крім того, вищевказана пояснювальна записка була надана не з метою зазначення причин відсутності на робочому місці більше трьох годин та не відображає суті нібито вчиненого прогулу. При цьому, відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці, не може вважатися прогулом. Позивач вважає, що мав право розірвати трудовий договір, укладений з відповідачем, у відповідності з ч. 1 ст. 36 КЗпП України і відповідач був зобов'язаний звільнити його з роботи за угодою сторін в день подачі такої заяви, а саме 27.06.2013 р. Неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці стало перешкодою для його працевлаштування на іншу роботу, у зв'язку з чим він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зокрема, просить стягнути такий у розмірі з часу його звільнення по час постановлення судом рішення по цій справі. Неправомірними діями з боку відповідача йому була заподіяна також моральна шкода. Так, відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на гідне проживання. Вказані незаконні дії відповідача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки його фактично звільнили за нібито вчинений прогул незаконно через те, що він мав намір звільнитися з причини регулярного затримання виплати зарплати. Протиправні дії відповідачів призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків позивача, для нормалізації яких потребувало від нього додаткових зусиль, адже він був змушений шукати адвоката, щоб він допоміг йому поновити порушені права в судовому порядку. З урахуванням наведеного, він оцінює завдану йому моральну шкоду у сумі 5 000 грн. Крім цього, для захисту порушених відповідачем трудових прав, він був змушений звернутися за допомогою до адвоката. У зв'язку з цим здійснив витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у сумі 3150 грн. 00 коп., які також просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] допитаний за правилами допиту свідка та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача Шимчишин І.С. у судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що 27.06.2013р. позивач в числі інших працівників підприємства вийшов на роботу, але відмовився працювати, подавши заяву на звільнення з роботи за угодою сторін. У зв'язку з цим о 09год. 10хв. було складено акт за участю водія [PERSON], директора Лойка О.Ю. та менеджера підприємства [PERSON], які своїми підписами засвідчили факт відмови від приступання до своїх функціональних обов'язків водіїв [PERSON], [PERSON], підсобних робітників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачем не було пояснено причини відмови виконувати свої обов'язки. Близько біля обіду у позивача та інших працівників було відібрано письмове пояснення про те, що вони відмовляються працювати і подали заяви на звільнення з 27.06.2013р. Ще деякий час позивач з іншими працівниками перебували на території підприємства, але не виконували своїх функціональних обов'язків, а ближче обіду були відсутні на роботі, про що було складено відповідний акт. Також відсутність позивача на роботі засвідчує табель обліку робочого часу, в якому зазначено про прогул позивача 27.06.2013р. У зв'язку з наведеним позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Крім цього, звільнення з роботи за угодою сторін не могло бути здійснено, оскільки не було домовленості сторін про підставу «припинення трудового договору за угодою сторін», тому трудовий договір повинен був продовжувати свою дію ще на два тижні. Відповідно до доповідної записки менеджера [PERSON], з вини позивача та його колег по роботі зірвано графік вивозу твердих побутових відходів по м.Борислав та м.Трускавець. З боку відповідача при звільненні позивача дотримано всіх норм законодавства, а тому вважає заявлений [PERSON] позов безпідставним та просить в ньому відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2010р. позивач [PERSON] був прийнятий на роботу експедитором, а пізніше переведений підсобним робітником до філії "КОМ-ЕКО-БОРИСЛАВ" СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів» Наказом №34-к від 27.06.2013 р. його було звільнено з роботи згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з формулюванням «звільнений з роботи у зв'язку з прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України», що стверджується копіями трудової книжки позивача та наказу №34-к від 27.06.2013 р., виданого філією «КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів». Звільняючи позивача з наведених вище підстав відповідач виходив з того, що [PERSON], як це вказано в преамбулі наказу про звільнення, 27.06.2013р. був відсутній на робочому місці більше 3-х годин. п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає звільнення трудового договору укладеного з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин При цьому підставою для звільнення працівника за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (розпорядження) про припинення трудового договору. Не може вважатися прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці, самовільна відсутність на робочому місці працівника, який не залишив місцезнаходження підприємства, установи, організації, може бути підставою для застосування не звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, в іншого дисциплінарного стягнення. Як безперечно встановлено судом позивач [PERSON] 27.06.2013р. хоча і не приступив до виконання своїх обов»язків підсобного робітника філії "КОМ-ЕКО-БОРИСЛАВ" СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів», тобто не знаходився на своєму робочому місці в робочий час, однак до кінця робочого дня, а саме до 17 год. 00 хв. знаходився в офісі філії "КОМ-ЕКО-БОРИСЛАВ" СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів» за адресою - м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 3, вирішуючи питання свого звільнення з роботи Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] 27.06.2013р. не залишив місцезнаходження підприємства - роботодавця, а тому і не міг бути звільнений з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення позивача з цих правових підстав слід визнати незаконним. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У зв»язку з цим суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який з врахуванням часу вимушеного прогулу з 27.06.2013р. по 31.04.2014р. становить 191 день, та з врахуванням середньоденної заробітної плати позивача згідно поданих довідок у 60 грн. 25 коп. буде становити 11 507 грн. 75 коп. ( 191 х 60,25) Суд також вважає, що незаконними діями відповідача по звільненню позивача з роботи останньому спричинено моральну шкоду, однак розмір цієї шкоди заявлений позивачем рахує завищеним, а тому приходить до висновку про задоволення позову в цій його частині частково. Крім цього суд вважає за необхідне стягнути з відповідача всі судові витрати по справі, в тому числі і понесені позивачем витрати за надання правової допомоги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином витрати на правову допомогу, здійснені позивачем, підлягають поверненню йому відповідачем.

Outcome: approved