Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 лютого 2005 року з позивача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 17 січня 2005 року та до повноліття дитини. На теперішній час вона отримує аліменти від 250 гривень до 500 гривень, яких їй не вистачає. Дитина хворіє та має наступні діагнози: міопія, астигматизм гіпертонічний лівого ока з гостротою зору 0,7 на обох очах, що потребує періодичного обстеження, вітамінного та медикаментозного утримання. В минулому році їхній доньці було поставлено діагноз: диспластична кардіопатія. З 17 січня 2017 року позивачка не працює. З 26 січня 2017 року по 03 лютого 2017 року дитина хворіла, та позивачка зверталась за матеріальною допомогою до відповідача, однак останній допомогу не надав. У 2014 року позивачка звернулась до ДВС із заявою, що жодних претензій до відповідача вона не має. На той час вона мала змогу самостійно забезпечувати свою дитину. На даний час дитина потребує додаткових витрат. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість з виплати аліментів в сумі 5000 гривень, а також збільшити розмір аліментів, яки утримуються з відповідача до 3000 гривень. щомісячно. В подальшому позивачка уточнювала позовні вимоги. В останній редакції позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в сумі 3000 гривень щомісячно з можливістю індексації суми аліментів та заборгованість по аліментам за період з січня 2014 року по березень 2017 року включно в сумі 76028,36 гривень. Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги. Пояснила, що відповідач сплачує аліменти близько 450 гривень на місяць. Відповідач надавав лише мінімальну допомогу. На теперішній час у дитини погіршився стан здоровя. На даний час дитина потребує додаткових витрат у звязку з лікуванням та вживанням ліків. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору, в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позивачки. Зазначив, що відповідач має нестабільний доход. Дитина потребує додаткових витрат. Позивачка за власною ініціативою відкликала виконавчий лист. Заборгованість утворилась з вини відповідача. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснила, що відповідач вживає заходи для спілкування з дитиною. [PERSON] надає грошову допомогу своїй доньці. Позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], з урахуванням його матеріального стану та стану здоровя в сумі 800 гривень щомісячно. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах не визнає в повному обсязі за відсутністю правових підстав для стягнення заборгованості за аліментами. Крім того суду пояснила, що [PERSON] в січні 2017 року переніс операцію з приводу варикозу нижніх кінцівок, що не дає йому можливості ефективно працювати та отримувати доходи від здійснення підприємницької діяльності, оскільки більшість часу він витрачає на лікування та курси профілактичних заходів з метою попередження та недопущення ускладнення чи прогресування захворювання. Більшість коштів витрачається на лікування [PERSON] До того ж позивачка [PERSON] самоусунулась від матеріального забезпечення дитини, не вживає заходів щодо пошуку роботи. [PERSON] перераховувалися кошти, крім переказів через Укрпошту, і на рахунок [PERSON], відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», та її матері [PERSON] Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 лютого 2005 року з позивача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 17 січня 2005 року та до повноліття дитини. З довідки Лівобережного ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ № 5400/3.3-16/11/38 від 26.12.2016 року вбачається, що [PERSON] фактично отримала аліменти за період з 01 січня 2014 року по 08 вересня 2014 року в розмірі 7863,35 гривень. У відповіді Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ №14.1-57/4252 від 13.05.2017 року зазначено, що виконавчий лист №2707, виданий 04.04.2005 Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, перебував на виконанні у ВДВС. Згідно постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 08.09.2014 року виконавчий документ було повернуто стягувачу без виконання, на підставі заяви останньої про відсутність претензій по сплаті аліментів до боржника [PERSON] станом на 08 вересня 2014 року. 29 березня 2017 року виконавчий лист вдруге надійшов на виконання до ВДВС. 30 березня 2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. За період з 08 вересня 2014 року по 06 квітня 2017 року вказаний виконавчий документ на виконанні у відділах ДВС України не перебував. Відповідач [PERSON] згідно відповіді ПФУ, ДФС від 05.04.2017 та 06.04.2017, боржник офіційно не працевлаштований, пенсію не отримує, відкритих рахунків у банках та банківських установах не має. Дохід [PERSON] згідно наданих декларації платника єдиного податку валового доходу від підприємницької діяльності за періоди з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року склав 12000 гривень; за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року склав 10000 гривень.; за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року склав 45000 гривень, що зафіксовано у відповіді Маріупольської [PERSON] у Донецькій області № 17576/10/05-83-13 від 28.04.2017 року, що дає суду підстави вважати, що середньомісячний дохід відповідача у 2016 році складав 3 750 гривень, розмір якого суд враховує при визначені розміру аліментів при вирішення даного спору по суті. Станом на 17.03.2017 року позивачка [PERSON] не перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, про що свідчить довідка даної установи № 824 від 17.03.2017 року. Згідно довідок Маріупольського міського центру зайнятості № 02-214 [PERSON] станом на 20 березня 2017 року перебуває на обліку як безробітна та за період з 03 березня 2017 року по 30 квітня 2017 року [PERSON] отримала дохід в сумі 930,06 гривень. З довідки Лівобережного відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області № 20374/М/05-83-13 від 23 травня 2017 року вбачається, що позивачка [PERSON] знаходиться на обліку в Лівобережному відділенні Маріупольської ОДПІ з 26.12.2007 року по 17.01.2017 року. Згідно наданих декларацій про майновий стан і доходи за період з 01 січня 2017 року по 17 січня 2017 року доходи не отримувала. Позивачка [PERSON] припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця з 17 січня 2017 року, що підтверджується відповідним повідомленням. Згідно виписки медичної картки стаціонарного хворого №407, виданої Кіровоградською обласною лікарнею, [PERSON] страждає на постійне захворювання варикоз нижніх кінцівок 11 ступеня. [PERSON], донька позивачки та відповідача, неодноразово зверталась до лікарів з приводу захворювань, та має діагнози: міопія, астигматизм гіпертонічний лівого ока з гостротою зору 0,7 на обох очах, що підтверджується наданими документами. З відповіді ЦПМСД №6 м.Маріуполя від 31 березня 2017 року вбачається, [PERSON] потребує періодичного обстеження у лікарів: окуліста, кардіолога, ендокринолога та підтриманні організму вітамінами та відповідними медикаментами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 181 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Даний висновок викладений в Постанові Верховного Суду, від 05.02.2014, справа та враховується при вирішенні даного спору по суті. З урахуванням вищенаведених норм права, стану здоровя відповідача, його матеріального стану та розміру доходу відповідача, який складає 3750 гривень щомісячно, та його згоду виплачувати аліменти в розмірі 800 гривень, що свідчить про поліпшення його матеріального стану та можливість виконувати обовязки батька по утримуванню своєї дитину в більшому розмірі, стану здоровя дитини, а також з урахуванням обовязку утримувати дитину не тільки батьком, а і матірю, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки про збільшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.02.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до 1000 гривень щомісячно, а не до 3000 гривень, як вимагає позивачка в своїх позовних вимогах, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, з урахуванням індексації. Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за аліментами в розмірі 76028,36 гривень за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору щодо її розміру. Частиною 3 статті 71 даного Закону передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. З урахуванням вищенаведених норм права, та з урахуванням того, що відповідач сплачував аліменти за виконавчим листом, а не за його заявою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення заборгованості за аліментами у розмірі 76028,36 гривень не мають правового підґрунтя, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені цієї частини позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: partial