Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Криворізької філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору на обслуговування електронного платіжного засобу-картка «Універсальна» недійсним, визнання договору страхування кредитного ліміту недійсним, скасування заборгованості зобов`язання банку про закриття електронного платіжного засобу, повернення списаних з рахунків коштів та відшкодування матеріального та моральної шкоди. Просить суд винести рішення, яким скасувати заборгованість у вигляді кредиту, страхових внесків, відсотків за використання кредитного ліміту, пені за прострочення по кредиту на суму вище 100 гривень, у сумі 15034,60 грн. Визнати договір на обслуговування електронного платіжного засобу - картка «Універсальна» № [NUMBER] недійсним. Визнати Договір страхування кредитного ліміту недійсним. Зобов`язати Банк закрити рахунок за карткою № [NUMBER] . Стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 680,00 грн. та моральну шкоду в сумі 70000,00 грн. 21.05.2018 р. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства" зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви, у зв`язку з чим у зазначеній цивільній справі назва позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає заміні на АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання, призначене на 01.07.2020 року не з`явився, але надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Раніше, в судових засіданнях, позивач [PERSON] особисто надавав пояснення щодо своїх позовних вимог та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Бродько А.І. в судове засідання, призначене на 01.07.2020 року не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача, в задоволені позовних вимог позивача просить суд відмовити в повному обсязі. Раніше, у своїх поясненнях наполягав, що кошти переказані із картки позивача через мережу Інтернет «Приват24», таке списання можливе тільки при наданні інформації про номер картки, строк її дії, номеру мобільного телефону держателя картки, пін коду та унікального коду, який відомий тільки держателю картки, а позивач не надав суду доказів у підтвердження тієї обставини, що списання коштів з його картки було здійснене з вини банку. Банк не є страховою компанією, не є стороною договору страхування, та просив суд звернути увагу, що позивач особисто передав шахраям усі коди доступу до своїх карт. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що також не оспорюється сторонами, що [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», і користувався послугами банку відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, розпоряджався коштами по платіжним карткам, в тому числі, за допомогою електронної системи «Приват24». З приводу подій, а саме несанкціонованого зняття з карткових рахунків грошових коштів, які мали місце 06.09.2016 року приблизно о 19.00 год., не встановлена особа, шляхом вільного доступу, таємно зняла грошові кошти у сумі 4917,64 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . Позивач звертався до правоохоронних органів, але 27.12.2016 року постановою про закриття кримінального провадження, винесеного слідчім Криворізького ВП Домашевським Л.А., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 1201604077000299 від 07 вересня 2016 року, закрите на підставі ст. 110, п.2 ч.1 ст. 284 та ст. 291 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У відповідь на звернення позивача до Генеральної прокуратури України, прокуратурою на адресу АТ КБ «Приватбанк» було надіслано лист. Як вбачається з матеріалів справи, кошти переказані із картки позивача через мережу Інтернет «Приват24», таке списання можливе тільки при наданні інформації про номер картки, строк її дії, номеру мобільного телефону держателя картки, пін коду та унікального коду, який відомий тільки держателю картки. Таким чином, судом встановлено, що зі сторони [PERSON] був порушений п. 1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, за яким Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. 1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Відповідно до п.1.6, 1.7 постанови НБУ №22 від 21.01.2004 року, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно п.1.15 Постанови НБУ №22 від 21.01.2004 року доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. Відповідно до п.1.19. постанови НБУ №22 від 21.01.2004 року, Банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України. Спірні питання між банками та їх клієнтами розглядаються ними відповідно до законодавства України. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку. Відповідно до п.2.35 постанови НБУ №22 від 21.01.2004 року, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів. Тобто постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року та ст. 1212 ЦК України, чітко визначено, що відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач, а не особа яка їх обслуговує. Відповідно до ст. 5.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відповідно п.5.1 Постанови НБУ №22 від 21.01.2004 року та ст. 1071 ЦК України кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його доручення на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України в справі № 6-71цс15, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Пунктами 7, 8 постанови НБУ від 05.11.2014 року №705, визначено, що Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів», містить вичерпний перелік вимог із якими особа може звернутись до суду, при цьому, позивачем не конкретизовано, яким саме правом на захист, визначеним вказаною статтею він бажає скористатись та просить суд застосувати, тому, в ході розгляду справи судом не встановлено порушень зі сторони відповідача прав позивача як споживача фінансових послуг. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 року в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника». Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не підтверджені позовні вимоги, відсутні докази факту вчинення операцій сторонніми особами чи інших порушень, що були допущені під час проведення операції, тому, позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» в особі Криворізької філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору на обслуговування електронного платіжного засобу-картка «Універсальна» недійсним, визнання договору страхування кредитного ліміту недійсним, скасування заборгованості зобов`язання банку про закриття електронного платіжного засобу, повернення списаних з рахунків коштів та відшкодування матеріального та моральної шкоди, є такими, що не підлягають задоволенню. Під час звернення до суду, позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 857,15 грн. Оскільки суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, також задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed