Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогами про стягнення зі [PERSON] на їх користь розмір одержаного без достатньої правової підстави доходу за останній рік за рахунок позивача внаслідок несплати орендної плати за землю за час використання земельної ділянки загальною площею 0,1027 га по [ADDRESS] без правовстановлюючих документів на землю в розмірі 239285 грн. 28 коп. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі права власності відповідачу належить нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.08.2014 року №НВ-6301224612014 земельна ділянка по [ADDRESS] має кадастровий номер: [NUMBER], форма власності - комунальна. Згідно Витягу №1756/14 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.08.2014 року, виданого Управлінням Держземагенства у місті Харкові, нормативна грошова оцінка земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 1027 кв.м., яка використовується громадянкою [PERSON] для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2», літ «Б-2» складає 2991066 грн.. Зазначеним витягом також було визначено, що функціональне використання земельної ділянки - «землі комерційного призначення». Зазначав, що рішенням Харківської міської ради від 26.02.2008 року №41/08 було затверджено Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі м. Харкові, відповідно до п.п. 2.4, 2.5 якого розмір річної орендної плати, який відповідач повинен був сплатити позивачу за використання вищевказаної земельної ділянки становить 239285,28 грн. Посилаючись на положення Законів, позивач вказував, що [PERSON] здійснювала використання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] без документів, що посвідчують її право на земельну ділянку, а тому вказували, що є всі підстави стверджувати, що набуття земельної ділянки шляхом її використання для розміщення на ній нерухомого майна було здійснено відповідачем за рахунок земель комунальної власності, розпорядником яких Харківська міська рада, без достатньо правової підстави, що дає підстави для застосування положень ст.ст. 1212, 1214 ЦК України. Зазначав, що оскільки розмір річної плати за землю, яку відповідач повинен був сплатити позивача, склав 239285,28 грн., то розмір доходу, одержаного [PERSON] внаслідок не сплати нею орендної плати за останній рік складає : 239285,28*1 рік = 239285,28 грн., яку і просив суд стягнути з відповідача, а також стягнути з неї витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Бахолдіна М.А., діюча на підставі довіреностей від 18.11.2014 №08-11/3987/2-14, від 24.12.2014 року №08-11/4652/2-114 (а.с.23,57) в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, в обґрунтування наводила обставини, зазначені в позові. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 20.09.2014 року (а.с.54) надав письмове клопотання про проведення судового засідання за його відсутності та просив винести рішення на підстав доказів та письмових заперечень по справі (а.с.31-35), які були надані ним раніше (а.с.86). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами по справі, відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] з 20.09.2013 року (а.с.75). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.08.2014 року №НВ-6301224612014 земельна ділянка по [ADDRESS] має кадастровий номер: [NUMBER], форма власності - комунальна (а.с.10). Згідно Витягу №1756/14 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.08.2014 року, виданого Управлінням Держземагенства у місті Харкові, нормативна грошова оцінка земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 1027 кв.м., яка використовується громадянкою [PERSON] для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2», літ «Б-2» складає 2991066 грн.. Зазначеним витягом також було визначено, що функціональне використання земельної ділянки - «землі комерційного призначення» (а.с.11). Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, відповідач не набув ані права власності, ані права користування спірною земельною ділянкою. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що невід'ємною частиною договору оренди землі є, зокрема, проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами, договір оренди спірної земельної ділянки між сторонами так і не був укладений. Відповідно до статті 189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється міськими радами. Вказана норма дублюється ст. 20 Закону України "Про охорону земель". Можливість здійснення самоврядного контролю у галузі земельних відносин передбачена, окрім ст. 189 ЗК України, п. "ї" ст. 15 Закону України "Про охорону навколишнього середовища". Порядок здійснення контрольних повноважень органами місцевого самоврядування визначається насамперед Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Зокрема, п. "б" ч. 1 ст. 33 Закону надає виконавчим органам рад повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 р. № 1188/13 затверджено Положення про Департамент самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради. Відповідно до розділу 2 цього Положення метою Департаменту є забезпечення належного використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, додержання земельного законодавства та запобігання його порушенням. Основним завданням Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства України. На підставі п. 3.1.1. вказаного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а також за додержанням юридичними та фізичними особами земельного законодавства. Пунктами 3.2.1.-3.2.3. Положення встановлено, що Департамент має право обстежувати будь-які земельні ділянки в межах міста Харкова з метою здійснення контролю за дотриманням порядку їх використання та охорони. Складати акти обстеження стану земельних ділянок та дотримання умов їх використання та охорони. Отримувати у встановленому законом порядку від фізичних та юридичних осіб інформацію, документи та відомості, необхідні для виконання покладених на Департамент завдань. Отже, у Харківської міської ради існують обґрунтовані та законні підстави, передбачені нормативно-правовими актами, складати акти обстеження, визначення меж площі та конфігурації земельних ділянок комунальної власності, контролювати сплату орендної плати за використання земель, які знаходяться в комунальній власності. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 182 ЦК України встановлені такі ж саме вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку. Таким чином, відповідач правомірно володіє лише нежитловою будівлею, яка знаходиться на спірній земельній ділянці, проте, з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов'язок оформити та - зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею. Згідно з положеннями частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Безпідставне набуття відповідачем спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме придбання Відповідачем у власність будівлі, яка безпосередньо пов'язана із земельною ділянкою. Проте, набувши право на земельну ділянку у зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомості, відповідач не звільняється від необхідності зареєструвати речові права на земельну ділянку у встановленому законом порядку. Таким чином, речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. Отже, у зв'язку з тим, що правова підстава для набуття (збереження) майна (земельної ділянки) у Відповідача відсутня, у Харківської міської ради правомірно виникло право на застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, що підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02.10.2013 р. у справі №6-88цс13. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 р. у справі № 6-88цс13, яка стосується подібних спірних правовідносин, застосування норм глави 83 ЦК України можливе тільки у випадку наявності між сторонами позадоговірних правовідносин. За наявності між сторонами зобов'язальних договірних правовідносин, відсутні підстави для застосування норм ст. 1212 ЦК України. Верховний Суд України зазначає: "... у разі, коли поведінка набувача, потерплого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі". Враховуючи викладене, відсутність у відповідача правової підстави для набуття земельної ділянки є підставою для застосування ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Сплата земельного податку [PERSON] не відповідає положенням підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та ст. 92 Земельного кодексу України, так як остання не є власником земельної ділянки. Отже, оскільки відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, то єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.36, 14.1.125, 288.5 ПК України). Як вбачається з матеріалів справи, розмір доходу відповідача був розрахований позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачуються за регульованою (звичайною) ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а тому він визнається судом вірним. Внаслідок несплати орендної плати за набуту без достатньої правової підстави земельну ділянку, [PERSON] за рік володіння нежитловим приміщенням, збільшила розмір свого прибутку, а відповідно, і доход, який вона отримала від використання нежитлового приміщення у власних цілях, на суму розміру орендної плати, яку вона повинна була сплатити власнику земельної ділянки - Харківській міській раді згідно з положеннями пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, а також ст.ст. 14, 15 та 16 Закону України "Про оренду землі". Через несплату [PERSON] орендної плати за набуту без достатньої правової підстави земельну ділянку дохід позивача, який він отримує від здійснення повноважень, встановлених законом щодо розпорядження землями міста, не збільшився, хоча він повинен був збільшитися. Отже, посилання [PERSON] у письмових запереченнях та в усних поясненнях її представника, наданих в судових засіданнях, щодо безпідставності застосування Харківською міською радою положень статтей 1212 та 1214 ЦК України як нпідстави для задоволення позовних вимог, спростовуються вищевикладеним. Крім того, суд також не приймає доводи відповідача щодо існування з боку Харківської міської ради бездіяльності відносно укладання зі [PERSON] договору оренди земельної ділянки, що в свою чергу відповідач підтверджує наявними в матеріалах справи зверненням від 30.08.2013 року до Харківської міської ради (а.с.66) та ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03.09.2013 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], ттеят особа ХРФДП «Центр державного земельного кадастру», ДПІ у Київсьокму районі м. Харкова, Управління Міндоходів України у Харківській області, КП «ХМБТІ» про визначення права на користування земельною ділянкою шляхом укладання договору оренди земельної ділянки (а.с.68). Так, виходячи з вищезазначених документів, а також згідно з інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.75-84), судом вбачається, що на час звернення із заявою до місцевої ради (31.08.2013 р.) та позовом до суду (03.09.2013 р.) [PERSON] не була єдиним власником всього нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому підстав для укладання з нею договору оренди земельної ділянки на всю площу, яка знаходилась під будівлею, на той час не існувало. Тільки після укладання [PERSON] договору купівлі - продажу від 20.09.2013 року №801 - всі нежитлові приміщення на вищезазначеній ділянці стали належати відповідачу по справі. З цього часу, використовуючи нежитлові приміщення по [ADDRESS] [PERSON] стала використовувати всю земельну ділянку, на якій вони розташовані, а тому згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України повинна була сплачувати плату за землю відповідно до закону. Таким чином, внаслідок використання земельної ділянки, набутої без достатньої правової підстави, відбулося безпідставне збагачення [PERSON] за рахунок позивача на суму розміру орендної плати, яку вона повинна була сплатити за вказаний період Харківській [PERSON] повинна відшкодувати Харківській міській раді зазначений доход в повному обсязі, проте з урахуванням сплаченого нею за цей період земельного податку у розмірі 26240,00 грн. (а.с.37), а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача частково, то на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору у пропорційному розміру до суми задоволених вимог (89,03%), а саме судовий збір у розмірі 2130,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial