Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що [PERSON] на підставі заяви позичальника №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року уклав кредитний договір та отримав 30.07.2008 року від позивача кредиту розмірі 1667,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. З огляду на вказане, позивач вважає, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, однак зобов`язання за вказаним договором відповідачем не виконані. При цьому, згідно позовної заяви, станом на 12.11.2018 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем в розмірі 24402.55 грн., яка складається з наступного: - 1667.71 грн. - заборгованість за кредитом; - 124.83 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 449.46 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 20522.33 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), - 1138.22 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд позовні вимоги задоволити. Ухвалою суду від 29.11.2018 р. у справі відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 18.04.2019 р. у справі витребовувалися докази. У судовому засіданні представник позивача Пославський Р.А. позовні вимоги підтримав надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги заперечила, зазначивши, що відповідач жодних заяв про отримання кредиту від позивача не підписував та жодних коштів від нього не отримував, оскільки паспорт серія [NUMBER] був втрачений ним ще в 2007 році. Дана обставина підтверджується листом Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області №67/10254 від 22.11.2007 року. Зазначає, що відомості, наведені в анкеті позичальника, не відповідають дійсності. Окрім цього, відповідач посилається на те, що про факт отримання невідомою особою кредиту на його ім`я, з використанням втраченого ним паспорта, він дізнався після отримання листа від Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" №3212706296 від 21.11.2008 року, в якому йшлося про те, що ним було отримано кредит згідно договору LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року, по сплаті якого виникла заборгованість, після чого відповідач звернувся до Західного ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" з проханням про проведення службового розслідування та надав документи на підтвердження втрати паспорта серія [NUMBER] . Окрім цього, відповідачем було подано заяву з проханням надання для ознайомлення кредитної справи, однак банком не надано жодної відповіді на вказану заяву. Також відповідач посилається на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можуть бути належним доказом у справі, оскільки підписані лише головою правління банку та завірені печаткою банку, однак не підписані позичальником, відповідно до чого не підтверджують виникнення правовідносин між банком та позичальником. Окрім цього, відповідач зазначив про пропущення позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами та заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Суд встановив, що згідно кредитного договору №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1667,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підтвердження факту укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за цим кредитним договором позивач долучив до позовної заяви наступні докази: розрахунок заборгованості; копію заяви позичальника №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року; витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам; копію документа, що посвідчує особу [PERSON] , посвідчену [PERSON]. При цьому, позивачем зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві позичальника №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року. Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вказаного, позивач зобов`язаний довести факт укладення кредитного договору із відповідачем та, відповідно, виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що жодних заяв про отримання кредиту не підписував та жодних коштів від позивача не отримував. При цьому, відповідач посилається на те, що паспорт серія [NUMBER] був втрачений ним в 2007 році, що підтверджується листом Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області №67/10254 від 22.11.2007 року, з огляду на що відповідач не міг отримати кредит 30.07.2008 року із пред`явленням паспорта серія [NUMBER] . Посилаючись на вищевказане, відповідач заперечив факт підписання ним заяви позичальника №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року, якою позивач обґрунтовує факт укладення кредитного договору з відповідачем, а також заперечив посвідчення ним копії паспорта серія [NUMBER] , яку долучено до матеріалів справи позивачем в обгрунтування отримання відповідачем кредиту. Відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів від позивача, а саме, оригіналу заяви №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року, оригінального примірника копії паспорта серія [NUMBER] , посвідченої [PERSON]. та фото особи, яка отримала кредит за заявою №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року. В судовому засіданні представник відповідача мотивував необхідність витребування вказаних доказів тим, що відповідачем зазначені документи не підписувались та кредитні кошти за вказаними документами не отримувались, відповідно до чого суд повинен дослідити оригінали зазначених документів, та, при необхідності, призначити судово-почеркознавчу експертизу. При цьому, представником відповідача долучено до матеріалів справи листи АТ КБ "Приватбанк",якими позивачем відмовлено у наданні зазначених документів як на запит відповідача (лист АТ КБ "Приватбанк" б/н від 10.04.2019 року), так і на адвокатський запит представника відповідача (лист АТ КБ "Приватбанк" №20.1.0.0.0/7-190319/1269 від 19.03.2019 року). Відповідно до вищевказаного, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18.04.2019 року задоволено клопотання відповідача та витребувано від позивача оригінали доказів, копії яких долучені до позовної заяви, а саме: оригінал заяви №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року, оригінальний примірник копії паспорта серія [NUMBER] , посвідченої [PERSON]., та фото особи, яка отримала кредит за заявою №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року. Пунктом 8 ч.3 ст.175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити: зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Згідно ч.5 ст.95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригінал у письмового доказу. У відповідності до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У позовній заяві позивачем зазначено, що оригінал заяви позичальника №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року зберігається в архіві позивача. Однак, листом АТ КБ "Приватбанк" №146800 - ВБ від 02.07.2019, позивачем повідомлено, що оригінали документів, витребуваних ухвалою від 18.04.2019 року, відсутні в архіві банку. Таким чином, враховуючи те, що відповідачем поставлено під сумнів достовірність документів, долучених позивачем до позовної заяви, а саме копії заяви №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року та копії паспорта серія [NUMBER] , посвідченої [PERSON]., та обгрунтовано це тим, що ним не підписувались ці документи, а позивачем не надано оригінали цих письмових доказів на виконання ухвали суду, зазначені докази у відповідності до ч.6 ст.95 ЦПК України не можуть братись судом до уваги. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази немають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем вз`ятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Заява №LVXRRX04930043 від 30.07.2008 року та копія паспорта серія [NUMBER] , посвідчена [PERSON]., оригінали яких суду не було надано та які не можуть братись судом до уваги, відповідно до позовної заяви є доказом укладення відповідачем кредитного договору, про стягнення заборгованості за яким просить позивач, а отже позивачем не надано доказів того, що між сторонами був укладений кредитний договір, а інші надані позивачем суду докази (розрахунок заборгованості; витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам) є недостатніми для висновку, що між сторонами в належній формі був укладений кредитний договір. Згідно правової позиції Верховного суду, висловленої в постанові Великої палати Верховного суду від 06.02.2019 року у справі 202/26885/13-ц, а також в ухвалі Верховного суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 року у справі №754/13763/15-ц, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можуть бути належним доказом у справі, оскільки підписані лише головою правління банку та завірені печаткою банку, однак не підписані позичальником, відповідно до чого не підтверджують виникнення правовідносин між банком та позичальником. Таким чином, аналізуючи зібрані докази по справі в їх сукупності, суд визнає заперечення відповідача обґрунтованими, оскільки позивач не надав суду доказів укладення кредитного договору з відповідачем та, відповідно, не довів виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати на користь позивача суми заборгованості за цим договором, що є підставою длявідмови у задоволенні позову. Дана правова позиція підтверджується практикою Верховного суду, зокрема в постанові Верховного суду від 18.09.2019 року у справі №686/16779/14-ц судом зроблено наступний висновок: "Таким чином, повнота всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що [PERSON] заперечував факт отримання грошових коштів і підписання ним анкети-заяви, оригінал якої відсутній у кредитора, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами 05 жовтня 2010 року кредитного договору (без номера) і надання банком відповідачу кредиту в сумі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми, а тому грошові суми згідно з умовами такого договору не можуть бути стягнуті з позичальника." В постанові Верховного суду від 14.05.2018 року у справі № 576/1201/16-ц судом зазначено наступне: "З метою з`ясування обставин справи, суд першої інстанції витребував оригінали документів, на підставі яких був оформлений кредитний договір від 17 червня 2015 року, однак банк запитувані оригінали суду не надав, мотивуючи їх відсутністю. Встановивши, що банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про видачу 17 червня 2015 року кредитних коштів [PERSON], суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову." Аналіз положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що правові наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можуть застосовуватися лише у тих випадках, якщо доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи неоспорювалось, суд повинен відмовити в позові не з підстав спливу позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. А тому за вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, сплачені судові витрати залишити за позивачем КТ КБ «Приватбанк».

Outcome: dismissed