Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя та інтереси, через що виникають конфлікти та суперечки, що в кінцевому результаті призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.12.2016 року було прийнято до провадження та обєднано в одне провадження, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивувала тим, що відповідач працює, зобовязаний утримувати сина. За наведених обставин позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у свою користь на утримання сина у розмірі 1/2 частки всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу за його відсутності. Щодо задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2010 р., згідно Свідоцтва про одруження серії І-НМ № 081462 від 26 травня 2010 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 627 (а.с.3). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені. Сторони є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує, що сторонами не надано суду доказів про їх матеріальне становище та стан здоров'я. Проте, відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дитини. З огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити: шлюб між сторонами розірвати, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити на проживанні з матір'ю, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання дитини, у розмірі 1/2 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред'явлення позову в суд і до досягнення нею повноліття. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки Репета не змінювати на дошлюбне. Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору за подання до суду заяви позову про стягнення аліментів, тому судовий збір, за вимогу про стягнення аліментів, слід стягнути з відповідача в дохід держави. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік", п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів",ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України,

Outcome: approved