Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 25.02.2008 року в розмірі 19516,92 гривень, а також судових витрати по справі у розмірі 243,60 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.02.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за яким позивач надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що порушує законні права ПАТ КБ "Приватбанк". Станом на 13.07.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 21165,18 гривень, яка складається з наступного: 2397,49 гривень - заборгованість за кредитом, 12205,19 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6562,5 гривень - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3053,83 гривень, яка була задоволена судовим наказом Хмільницького міськрайонного суду від 17.11.2008 року і стягнута з відповідача [PERSON]Заборгованість відповідача за штрафами становить: - 500 гривень (фіксована частина), 905,57 гривень - (процентна складова). Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 19516,92 гривень. Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та день розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не подала. Представник позивача в судовому засіданні Молодецький О.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Надав суду пояснення аналогічні тим обставинам, які викладені у позовній заяві. Крім того пояснив, що 26.02.2008 року відповідач зняла з карткового рахунку 2500 гривень. 14.04.2008 року відповідач внесла на картковий рахунок 370 гривень, з яких 102,51 гривень 14.04.2008 року банком зараховано як тіло простроченого кредиту, 4,99 гривень - зараховано на погашення відсотків за кредитом, 262,50 гривень - на погашення комісії за кредитом. 6562,50 гривень з суми позовних вимог, це лише комісія встановлена між сторонами договору, розмір якої вказано на другому аркуші заяви [PERSON] під назвою "швидкі гроші", а пеня за даним договором не стягується. Умови про розмір такої комісії та відсотків за договором підписом [PERSON] не засвідчені, так як це не передбачено бланком такої заяви, але вважає, що [PERSON] поставивши свій підпис вище під текстом заяви, визнала і цю умову. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України відсутні, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог статей 224-225 ЦПК України та за наявними у справі доказами. Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. 25.02.2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за яким позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на встановлення бажаного кредитного ліміту на платіжку картку в сумі 2500 гривень, що засвідчено її підписом під заявою (а.с.18,19). Як вбачається з позовної заяви, пояснень наданих позивачем в судовому засіданні, розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.02.2008 року станом на 13.07.2014 року, розрахунок заборгованості позивачем зроблено за період з 26.02.2008 року по 13.07.2014 року, позивачем серед іншого ставиться вимога про стягнення з відповідача 2397,49 гривень заборгованості за тілом кредиту, відсотків за весь період заборгованості згідно наданого розрахунку заборгованостіза період з 26.02.2008 року по 13.07.2014 року (а.с.11-17). Проте, як вбачається з судового наказу Хмільницького міськрайонного суду від 17.11.2008 року у справі № 2-н-105/2008, який набрав чинності 30.11.2008 року, з відповідача [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 3053,83 гривень, до якої входила і сума заборгованості за тілом кредиту за період до 17.11.2008 року. Таким чином, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25.02.2008 року станом на 13.07.2014 року, долучений до позовної заяви, виготовлений позивачем без врахування судового наказу Хмільницького міськрайонного суду від 17.11.2008 року у справі № 2-н-105/2008, який набрав чинності 30.11.2008 року, що не дає можливості суду встановити дійсну суму заборгованості відповідача, та з чого вона саме складається. Також суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що позивач та відповідач під час укладення договору № б/н 25.02.2008 року, погодили відсотки за користування кредитом саме у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячну комісію на залишок заборгованості за кредитом у розмірі 3,5%, так як вказані умовидоговору викладені на другому аркуші заяви [PERSON] під назвою "швидка готівка" (а.с.19), підписом [PERSON] не засвідчені, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Відповідно до ст. 10 ЦПК України на позивача покладено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проте позивачем всупереч цим вимогам цивільно-процесуального законодавства, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Таким чином, так як позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, то позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed