Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

15.06.2016 року [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 09.08.2009 року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку № 31 по вул. 50 років Жовтня в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 12.03.1996 року секретарем виконавчого комітету Хорошівської сільської ради, відповідно до якого він заповів своїй дружині житловий будинок № 31 по вул. 50 років Жовтня, що перейменована на вулицю Дружби, в с. Хороше Петропавлівського району. За даними погосподарського обліку Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] з 1974 року є власником будинку по вул. 50 років Жовтня, 31 с. Хороше без оформлення правовстановлюючих документів. 12.02.2010 року позивачка звернулася з заявою до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом на житловий будинок після смерті чоловіка [PERSON], але нотаріус своїм листом від 12.02.2010 року за вихідним № 144/02-14 відмовила позивачці у видачі свідоцтва, тому що нею не було надано правовстановлюючого документу. Нотаріус розяснила позивачці, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. На вказане спадкове майно позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину та підтвердити свої майнові права спадкоємця через відсутність правовстановлюючого документа, в звязку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею як спадкоємцем права власності на це спадкове майно. Позивачка просить суд визнати за нею право власності па спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 31 по вул. 50 років Жовтня в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] 20.03.1996 року склав заповіт, відповідно до якого він заповів належний йому на праві особистої власності будинок і будівлі, що до нього примикають, які знаходяться в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, своїй дружині, позивачці у справі, заповіт посвідчено секретарем Хорошівської сільської ради Петропавлівського району (а.с.51). 09.08.2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 292498, виданим виконкомом Хорошівської сільської ради Петропавлівського району 10.08.2009 р. (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України позивач має право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, на майно, яке не охоплене заповітом, а саме: житлового будинку, та земельних ділянок біля будинку. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку № 31 по вул. 50 років Жовтня в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області. 12.02.2010 року позивачка звернулася з заявою до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка та отримала свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом у вигляді грошового вкладу у ВАТ «Ощадбанк» в сумі 5759,68 грн. (а.с.8). 12.02.2010 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 31 по вул. 50 років Жовтня в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав померлому [PERSON], але нотаріус своїм листом від 12.02.2010 року за вихідним № 144/02-14 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з не наданням нею правовстановлюючих документів на будинок (а.с.7). Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст. 1274 ЦК України). Родинні стосунки [PERSON] та позивачки підтверджуються свідоцтвом про одруження серії VII-ЯУ № 048178, виданим виконкомом Хорошівської сільської ради Петропавлівського району 03 листопада 1952 року (а.с.52). Відповідно до розяснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння. На підставі рішення № 3 від 24.02.1994 року Хорошівської сільської ради народних депутатів позачергової сесії ХХІ-го скликання [PERSON] надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки згідно пошнурованої книги, що підтверджується архівним витягом від 19.09.2016 року № 04-45/101 Архівного відділу Петропавлівської районної державної адміністрації (а.с.48). Рішенням ХІХ сесії V скликання від 25.09.2009 року [PERSON] безоплатно передано земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та сільськогосподарських будівель та 0,11 га земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (а.с.49-50). У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Спадкодавець [PERSON] на підставі запису у погосподарській книзі № 96 за 2006-2010 рік господарського обліку є власником житлового будинку № 31 по вул. 50 років Жовтня в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 06.07.2016 року за № 502 (а.с.46). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 01.04.2016 року КП Павлоградське МБТІ, цей садибний будинок, побудований в 1970 році і складається з наступного: житловий будинок літ. «А»; літня кухня літ. «Б»; прибудова до літньої кухні літ. «В»; хвіртка 2; хвіртка 1; убиральня «Д»; ворота 3; сарай літ. «Е»; огорожа 4 (а.с.3-4). Після смерті чоловіка позивачка прийняла спадщину і вступила у володіння та користування спадковим майном. У позивачки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, тому що нотаріус вважає, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на це майно, в звязку з чим позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину і звернулася з позовом до суду. Суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, бо судом встановлено, що садибний (індивідуальний) житловий будинок № 31 по вулиці 50 років Жовтня в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області належав на праві власності померлому [PERSON], який набув його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивачка є спадкоємцем першої черги спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на це майно. Вартість спадкового домоволодіння складає 49859 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: будинку загальною площею 61,9 кв. м, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Хороше, вул. 50 років Жовтня, 31, виконаного СПД [PERSON] на підставі договору від 02.06.2016 року (а.с.6). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., про що до позову додана квитанція банку від 23.06.2016 року (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved