Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Вказує, що позивач по справі являється дружиною [PERSON], якому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2005 року належить на праві власності 7/10 частина домоволодіння по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві, власником іншої 3/10 частини домоволодіння є [PERSON], ці особи являються співвласниками земельної ділянки за вказаною адресою, яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 687189, виданого 12.12.2007 року Ленінською районною у м. Полтаві радою. [PERSON] помер 18.10.2015 року. Оскільки частки співвласників земельної ділянки по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві не визначені, у позивача виникли перешкоди при оформленні права на спадщину після смерті чоловіка. Просить суд визначити частки співвласників у відповідності до їх часток у праві власності на домоволодіння, а саме, визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельні ділянку за адресою: вул. Великорогізнянська, 13, м. Полтава, становить 7/10, а частка [PERSON] - 3/10. В ході судового розгляду справи [PERSON] надав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, в якій вказує, що [PERSON] 01.10.1996 року набув право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві, інша 1/2 частина належала [PERSON], спадкоємцем якої був [PERSON] У звязку зі здійсненням [PERSON] добудов до належної їй 1/2 частини будинку частки співвласників змінились та визначені рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2005 року, в тому числі: за [PERSON] 7/10, за [PERSON] 3/10. При цьому, земельна ділянка за вказаною адресою належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, а відтак відповідно до п. 2 ст. 370 ЦК України, п. 5 ст. 89 ЗК України у разі виділу частки вважається, що частки кожного зі співвласників є рівними. Просить визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: вул. Великорогізнянська, 13, м. Полтава рівними, а саме: 1/2 частку у власності [PERSON], 1/2 частку у власності [PERSON] Ухвалою суду від 27.12.2016 року позови обєднано в одне провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, доручивши представляти свої інтереси [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, про причини неявки не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] в інтересах [PERSON] підтримав, просив задовольнити з наведених у ньому підстав, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити у звязку з безпідставністю. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце слухання справи, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, доручив представляти свої інтереси [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON] в інтересах [PERSON], зустрічний позов [PERSON] підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві належало на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 частині кожному. Відповідно до довідки КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" № 2482 від 07.11.2005 року, за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку зареєстроване на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Полтавським міським житловим управлінням 15.01.1980 року за № 431, за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 01.10.1996 року за № 6056. Рішенням виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради від 17.02.2004 року за № 67 [PERSON] дозволено добудувати: сіни "а", тамбур "а1", сіни "б", сарай "К", у звязку з чим рекомендовано співвласникам змінити ідеальні частки в таких розмірах: [PERSON] 7/10, [PERSON] 3/10. [PERSON] набув право власності на належну [PERSON] частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Так, [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01.12.2005 року являється власником 7/10 частини домоволодіння по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві. Право власності зареєстровано ним у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9432657 від 26.12.2005 року, виданим ПП ПБТІ "Інвентаризатор". Власником іншої 3/10 частини домоволодіння по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві являється [PERSON], що об'єктивно підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 64871078 від 02.08.2016 року. В 2007 році [PERSON] та [PERSON] приватизували земельну ділянку по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві, яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 687189, виданого 12.12.2007 року Ленінською районною у м. Полтаві радою, їм на праві спільної сумісної власності належить, має кадастровий номер 5310136700:16:001:0113, загальну площу 1519 кв.м., цільове призначення землі житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 1000 кв.м, для ведення садівництва 519 кв.м). Відповідно до Свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 303544, виданого 19.10.2015 року Центральним відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, [PERSON] помер 18.10.2015 року у віці 73 років. [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка у встановлений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте оформити право на частину земельної ділянки не виявилось можливим з огляду на те, що не визначено частки співвласників. Так, постановою державного нотаріуса Третьої Полтавської державної нотаріальної контори № 433/02-30 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на відповідні частини земельних ділянок, що знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Великорогізнянська, 13, та надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 1000 кв.м, для ведення садівництва 519 кв.м, після померлого 18.10.2015 року чоловіка [PERSON], посилаючись на те, що земельні ділянки належать на праві спільної сумісної власності двом співвласникам [PERSON] та померлому [PERSON], а оскільки [PERSON] помер, неможливо в даний час посвідчити договору про часткову власність на земельні ділянки. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні наполягав на тому, що порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Полтава, вул. Великорогізнянська, 13, фактично склався дуже давно, існував на момент набуття [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння в 1996 році, продовжував існувати в період коли співвласниками домоволодіння були [PERSON] і [PERSON], жодним з них не оспорювався, відтак, у власність кожного з них підлягає виділенню частина земельної ділянки, що відповідає ідеальній частці у домоволодінні, в тому числі [PERSON] 7/10, а [PERSON] 3/10. Як на підставу позовних вимог посилався на розяснення, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" N 7 від 16.04.2004 року, відповідно до яких виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Разом з тим, представник відповідача [PERSON] заперечувала проти визначення ідеальних часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку відповідно до розміру часток у власності на домоволодіння, вказуючи, що земельна ділянка перебуває у їх спільній сумісній власності, вказувала про те, що жодних угод про визначення такого порядку її поділу, на якому наполягає позивач та її представник, співвласниками домоволодіння не укладалось, відповідно, ідеальні частки співвласників мають бути рівними по 1/2 частині у кожного, тим паче, що [PERSON] в 1996 році придбав 1/2 частину домоволодіння і частки співвласників згодом змінювались у звязку зі здійсненням іншим співвласником добудов з огляду на збільшення вартості цієї частки у спільній власності на житловий будинок та господарські будівлі. Як встановлено в ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. ст. 368, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до положень ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Вищенаведені норми Земельного кодексу України узгоджуються з нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Крім того, відповідно до розяснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" N 7 від 16.04.2004 року, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі),слід виходити з розміру його(їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Під час судового розгляду справи не здобуто доказів встановлення між співвласниками за адресою: м. Полтава, вул. Великорогізнянська, 13, порядку користування земельною ділянкою у встановленому чинним законодавством порядку, як і досягнення домовленості про її поділ відповідно до розміру часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруд, які існують на даний час у [PERSON] 7/10, у [PERSON] 3/10. Крім того, приватизація земельної ділянки здійснювалася співвласниками домоволодіння [PERSON] та [PERSON] у 2007 році, тобто після зміни розміру ідеальних часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, при цьому, земельна ділянка набута ними у спільну сумісну, а не у спільну часткову власність. При цьому, при вирішенні спору суд бере до уваги той факт, що на час набуття відповідачем [PERSON] права власності на частину домоволодіння по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві, воно перебувало у спільній частковій власності двох співвласників в рівних частинах по 1/2 частині у кожного. [PERSON] у 1996 році став власником 1/2 частини домоволодіння, інша ж частина домоволодіння згодом в порядку спадкування перейшла у власність [PERSON], частки співвласників змінились лише у 2004 році. А тому суд приходить до переконливого висновку, що кожен зі співвласників домоволодіння по вул. Великорогізнянська, 13, в м. Полтаві має право на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 687189, виданого 12.12.2007 року передана їм у спільну сумісну власність. А тому суд вважає, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial