Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Бериславського районного суду від 22.08.2011 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття, що згідно довідки-розрахунку відрахування аліментів по провадженню №1091-06-14 станом на 2017 рік складає 1066,20 грн. Відповідач сплачує аліменти не в повному обсязі та не регулярно, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка за період з 01.10.2012 року по 31.07.2017 року складає 2263 гривні 40 копійок. Надала розрахунок неустойки (пені), яка складає 2325 гривні 12 копійок і, враховуючи, розмір нарахованої пені є більшим, ніж розмір заборгованості по аліментам, з урахуванням положення ст.196 СК України просила стягнути з відповідача пеню у розмірі заборгованості по аліментам у сумі 2263 гривні 40 копійок. Також, у звязку з тим, донька [PERSON] на теперішній час навчається у ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» і потребує коштів на навчання, дохід позивача складає 3200 гривень на місяць, має скрутне матеріальне становище, просить змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 22.08.2011 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , на 1/3 частину всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти збільшення розміру аліментів, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені просив відмовити у зв'язку з тим, що він сплатив заборгованість. Вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного: Матеріалами справи встановлено, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 22.08.2011 року з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття (а.с. 8). Згідно довідки №1703 від 22.11.2017 року [PERSON] проживає в [INFO], разом з нею проживають її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.15). Згідно довідки [PERSON] навчається в Державному навчальному закладі «Катюжанське вище професійне училище» з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року (а.с.14). Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За ст.182 вказаного Кодексу в редакції закону від 17.05.2017 року, який набрав чинності з 08.07.2017 року: передбачені обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1); мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2). За ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" в 2018 році установлений прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років: з 01 січня 1860грн., з 01 липня 1944грн., з 01 грудня 2027грн. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже, є підстави для подання нового позову про збільшення мінімального розміру аліментів з 30 до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки при виконанні рішення суду про стягнення аліментів державний виконавець діє у відповідності до рішення суду, яке підлягає виконанню. При цьому суд приймає до уваги те, що вимога [PERSON] щодо збільшення розміру аліментів є по суті мінімально можливою вимогою в даній ситуації, тобто за будь-яких обставин аліменти не можуть бути стягнуті в меншому розмірі, ніж в тому, в якому вона просить, відповідач в цій частині позов визнав, тому вона підлягає задоволенню. З довідки-розрахунку відрахування аліментів від 08.08.2017 року вбачається, що за період з 01.10.2012 року по 31.07.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 2263 гривні 40 копійок (а.с. 12). Позивачем було подано суду розрахунок неустойки, згідно якого пеня становить 2325 гривень 12 копійок (а.с. 13). Разом з тим, з довідки Бериславського РВДВС від 29.01.2018 року вбачається, що [PERSON] в січні 2018 року сплачено заборгованість по аліментам (а.с. 28). Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. З моменту пред'явлення виконавчого листа до виконання відповідач регулярно сплачує аліменти на користь позивача та намагається не допускати заборгованість по аліментам, що також підтверджується довідками ВДВС. Таким чином, оскільки судом не встановлено вини відповідача у простроченні сплати аліментів, тому вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягає. За ч.8 ст.6 Закону України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, враховуючи звільнення за п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивача від сплати судового збору при поданні позову, він має бути стягнутий в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial