Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Добропільської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, належне його померлому батькові [PERSON] , позивачу було відмовлено в оформленні свідоцтва, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нотаріусу не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право спадкодавця [PERSON] на житловий будинок, так як спадкодавець за життя його не оформив. Позивач у зв`язку з цим на даний час не має можливості оформити свої законні права на зазначене спадкове майно. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Добропільської міської ради в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка знаходиться в матеріалах справи. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про смерть 23.12.1996 року зроблено відповідний запис за № 555 та видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, 03.08.2018 року він звернувся до Добропільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на майно померлого [INFO] батька - [PERSON] . 06.08.2018 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова була обумовлена тим, що спадкодавець при житті не оформив правовстановлюючі документи на будинок належним чином. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс , прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст.ст. 529, 530,531 Цивільного Кодексу УРСР до кола спадкоємців входять діти, подружжя, батьки, брати, сестри, дід, бабка та утриманці. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на майно померлого [INFO] батька - [PERSON] . Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач після смерті батька фактично прийняв спадщину, так як постійно проживає у цьому будинку, утримує його та користується усіми речами, які в ньому залишились, що підтверджується довідкою голови квартального комітету, доданою суду, та копією домової книги. Підтримує будинок і господарські будівлі в належному стані, доглядає за будинком і речами, обробляє город на присадибній земельній ділянці. Таким чином, фактично вступив в керування й володіння зазначеним будинком з надвірними будівлями й спорудами, при цьому не заявляв про відмову від спадкового майна й тим самим прийняв домоволодіння в спадщину. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається приналежною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно документів, які містяться у матеріалах справи, а саме генерального плану, поетажного плану та журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площі, які були видані Добропільським Бюро технічної інвентаризації у 1957р, 1965р. та у 1969 роках, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , належало дідусю позивача - [PERSON] . Батько позивача - [PERSON] фактично прийняв спадщину померлого. За життя добудував будинок та споруди, однак не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на спадкове майно. На даний час позивач не має можливості оформити свої права на зазначене вище спадкове майно, зокрема житловий будинок, оскільки відповідно до довідки БТІ № 999 від 26.06.2018 року, станом на 31.12.2012 рік право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Відповідно до довідки, виданої Архівним відділом Добропільської міської ради за № 162 від 20.08.2018 року, документи виконкому Добропільської міської ради по 1991 рік включно знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, тому надати копію рішення про дозвіл будівництва житлового будинку у 1965 році не має можливості. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Суд вбачає, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, суд робить висновок, що у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» міститься роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Зі змісту цих роз`яснень вбачається, що немає в законодавстві та судовій практиці прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Також судам роз`яснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», апеляційним судам був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», п. 3.2. якого передбачено порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється таке: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське БТІ» від 20.07.2018 року № 998, при поточній інвентаризації 20.07.2018 року ТОВ Добропільським БТІ» домоволодіння, розташованого за адресою : [ADDRESS] інженером виявлено, що всі будівлі збудовані до 05.08.1992 року, та не відносяться до самочинного будівництва. Остання інвентаризація домоволодіння виконувалася у липні 2018 року за заявою позивача. Згідно з технічним паспортом, домоволодіння з надвірними побудовами, розташованими за адресою: [ADDRESS] складається з: житлового будинку (літера „Д-1") загальною площею 61,8 м2, прибудови (літера «д-1») загальною площею 14,3 м2, тамбуру (літера «д2-1), площею 4,1 м2,, ганок (літера «д3») площею 1,7 м2, літня кухня (літера «А-1») площею 33,4 м2, прибудови (літера «а-1») загальною площею 9,0 м2, ганок (літера «а1») площею 0,8 м2, сарай (літера «Б-1») площею 30,2 м2, погріб (літера «В-1») площею 12,4 м2, гараж (Літера «Г-1») площею 28,1 м2, навіс (літера «Ж-1»), площею 7,5 м2, сарай (літера «З-1») площею 7,4 м2,, паркан №2, площею 26,0 м2, ворота № 3, площею 3,6 м2, паркан №4, площею 57,0 м2, II водопровід, III вимощення, площею15,7 м2, IV вимощення, площею 8,2 м2, V вимощення, 10.4 м2, VI відмостка, площею 26,6 м.2. Згідно висновку до звіту про оцінку ринкової вартості житлового будинку, складеного оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість вищезазначеного нерухомого майна станом на 18.10.2018 року складає 86818,00 гривень. Аналіз фактично встановлених у судовому засіданні обставин справи та вимог цивільного законодавства дозволяє суду зробити висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , однак не має змоги оформити свої спадкові права, так як за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на нерухоме майно. При цьому, права інших осіб при задоволенні позову не порушуватимуться. Таким чином, суд приходить до переконання, що зазначений житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] (в силу вимог статтей 549 ЦК УРСР), а тому у є всі законні підстави для визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved