Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач просить визнати за нею - [PERSON], право на одержання пенсії по втраті годувальника, після смерті чоловіка - [PERSON] [INFO] року, яка відповідно до постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.02.2009 року, повинна бути перерахована та нарахована Управлінням пенсійного фонду України в м. Переяслав-Хмельницькому та Переяслав-Хмельницькому районі; зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Переяслав-Хмельницькому та Переяслав-Хмельницькому районі провести перерахунок, нараховувати та виплачувати [PERSON], пенсію по втраті годувальника згідно постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.02.2009 року, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". В судове засідання позивач не з'явилась, на адресу суду надіслала заяву в якій просила розглянути справу без її участі та просила задовольнити позовні вимоги. Представник Управління пенсійного фонду України в м. Переяслав-Хмельницькому та Переяслав-Хмельницькому районі до суду не з'явився направив заяву в який просив розглянути справу за наявних у справі доказів. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON], являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка, [PERSON], який помер [INFO] року. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та оформила її разом з іншими спадкоємцями. На час смерті [PERSON] позивач була пенсіонером, а спадкодавець помер під час роботи та був державним службовцем. [PERSON] оформила пенсію по втраті годувальника, так як перебувала на утримані [PERSON], що підтверджується довідкою з УПФУ в м. Переяслав-Хмельницький та Переяслав-Хмельницькому районі №601/08 від 06.02.2014 року. За життя [PERSON], а саме 2009 року. звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом про визнання дій УПФУ в м. Переяслав-Хмельницький неправомірними та зобов'язати вчинити дії. Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.02.2009 року, залишеного без змін ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 05.07.2013 року, позов був задоволений. Визнано дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Переяслав-Хмельницький по не призначенню пенсії за віком як державному службовцю [PERSON] неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в м. Переяслав-Хмельницький нарахувати та виплачувати [PERSON], як судді - державному службовцю що продовжує працювати, пенсію за віком як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 21 серпня 2008 року. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в м. Переяслав-Хмельницький виплатити [PERSON] всі недоплачені суми цієї пенсії, після проведення перерахунку призначеної йому пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до цієї постанови. В запереченні Управління пенсійного фонду України в м. Переяслав-Хмельницькому та Переяслав-Хмельницькому районі посилається на відсутність у [PERSON] правових підстав на нарахування та отриманню пенсії після смерті чоловіка - [PERSON], в порядку спадкування, так як за життя вона не була йому нарахована і дана обставина суперечить нормам п.4 ч.1 ст.1219 ЦК України. Однак позивач вже отримує пенсію по втраті годувальника, що підтверджується довідкою відповідача. Метою звернення до суду було, порушення її права на отримання пенсії по втраті годувальника в тому розмірі, який передбачений ст. 37 Закону України «Про державну службу» на час його життя, в зв'язку з чим вона не доотримує пенсію по втраті годувальника, яка гарантована як Контитуцією України, так і законами України щодо регулювання даний правовідносин. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 вказаного Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 126 Основного Закону України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Відповідачем не виконано вимоги ч.1 п. 8, ч.4 ст.47 Закону, згідно якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї (частина п'ята); при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста). Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Дані обставини визначені в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010) 12 (пункт 54). Відповідачем не виконана вимог ч.1 ст.138 Закону № 2453 „суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України „Про державну службу". Дана правова позиція викладена у Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абзацу 2 п. 2 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Справа № 1-2/2013 від 3 червня 2013 року№ 3-рп/2013. В абзаці 2 п.7 Рішення Конституційний Суд України вважає, що Закон № 3668, поширюючи дію положень абзацу 2 п. 2 розділу ІІ „Прикінцеві та перехідні положення", як вбачається з їх змісту, на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), залишив незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, але звузив обсяг цього права та встановив обмеження в перерахунках передбачених законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, зазначені положення Закону № 3668 в частині поширення їх дії на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечать вимогам ч.1 ст. 126 Конституції України. Таким чином в порушення норм Основного Закону України та законодавчих актів прямої дії, відповідач порушив право позивача, невід'ємно пов'язане з правом її чоловіка на встановлену законом пенсію судді, не перерахувавши її відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Дані порушення прав та законних інтересів були підтверджені рішеннями судів. За правилами ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть, копією паспортних даних, листом Управління пенсійного фонду України в м. Переяслав-Хмельницькому та Переяслав-Хмельницькому районі, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, постановами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, Київського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, свідоцтвом про право на спадщину за законом. На підставі ст.ст. 15; 12163; 1218;1227; 1268 ЦК України,

Outcome: partial