Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість, яка утворилась станом на 31 жовтня 2013 року на підставі договору про надання банківських послуг, який укладено між ними від 17 травня 2011 року у розмірі 16982 (шістнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) гривні 77 (сімдесят сім) копійок, з яких: 11498 (одинадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) гривень 13 (тринадцять) копійок - це заборгованість за кредитом; 3520 (три тисячі п'ятсот двадцять) гривень 79 (сімдесят дев'ять) копійок - це заборгованість по процентам за користування кредитом; 678 (шістсот сімдесят вісім) гривень 96 (дев'яносто шість) копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості; 1284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 89 вісімдесят дев'ять) копійок - це сума штрафних санкцій за порушення виконання грошових зобов'язань за договором, а також понесені судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 07 квітня 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 26 березня 2014 року та 07 квітня 2014 року (шляхом публікації в пресі оголошення про виклик), та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON], 17 травня 2011 року, звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" шляхом підписання та подання анкети-заяви № 0711051000217745429, якою підтвердив, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між ним та вказаним банком договір про надання банківських послуг. Крім цього, [PERSON] взяв на себе зобов`язання регулярно знайомитись із змінами Умов та Правил надання банківських послуг на сайті www.privatbank.ua (а.с.6). За договором про надання банківських послуг, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", серед іншого, взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] банківський рахунок, видати платіжну карту, надати послугу з кредитування шляхом встановлення кредитного ліміту (відновлювального) у розмірі, встановленому за рішенням банку, та здійснювати списання з його рахунку за допомогою платіжної карти такого розміру грошових коштів, який буде відповідати здійсненим [PERSON] або його довіреними особами операціям, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, а також сплачувати комісії та інші плати у відповідності до тарифів (а.с.5-30,103). Сімнадцятого грудня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість, яка утворилась станом на 31 жовтня 2013 року, на підставі договору про надання банківських послуг (як кредитного доовору), який укладено між ними від 17 травня 2011 року у розмірі 16982 (шістнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) гривні 77 (сімдесят сім) копійок (а.с.1-2). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) та відповідачем [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, отримати виданий ним кредит, суму процентів за його користування та суми пені і штрафних санкцій. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 17 травня 2011 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредиту) банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит шляхом списання грошових коштів з його рахунку у розмірі, який буде необхідним для проведення операції, ініційованої [PERSON] або його довіреною особою за допомогою платіжної карти, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісії та інші плати у відповідності до тарифів (а.с.5-30,103). На підтвердження факту виконання банком як кредитодавцем, вказаного зобов'язання, позивач надав виписку по особовому рахунку [PERSON] (а.с.77-85). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем, [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав. У зв'язку з чим, у нього як позичальника, станом на 31 жовтня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 11498 (одинадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) гривень 13 (тринадцять) копійок - це заборгованість за кредитом, та 3520 (три тисячі п'ятсот двадцять) гривень 79 (сімдесят дев'ять) копійок - як заборгованості по процентам (а.с.3-4,77,85). Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді своєчасного повернення кредиту і сплати процентів, а тому вважає, що матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з [PERSON] 11498 (одинадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) гривень 13 (тринадцять) копійок - у якості заборгованості за кредитом, та 3520 (три тисячі п'ятсот двадцять) гривень 79 (сімдесят дев'ять) копійок - у якості заборгованості по процентам, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, договором від 17 травня 2011 року позивач та відповідач встановили, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається з 1% від суми заборгованості, але не менш 10 гривень на місяць, нараховується один раз на місяць, за умови прострочки за кредитом чи процентам на п'ять та більше днів, при виникненні прострочки на суму більш ніж 50 гривень; а з лютого 2013 року - 50 гривень щомісячно при кожному виникненні прострочки. Також, цим же договором встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Виходячи з документів, наданих позивачем, позичальник несвоєчасно сплачував кредит та проценти, у зв'язку з чим, у нього виник обов'язок сплатити пеню та штрафні санкції, на умовах передбачених договором, зокрема станом на 31 жовтня 2013 року, у розмірі: 678 (шістсот сімдесят вісім) гривень 96 (дев'яносто шість) копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості; 1284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 89 вісімдесят дев'ять) копійок - це сума штрафних санкцій за порушення виконання грошових зобов'язань за договором Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення 678 (шістсот сімдесят вісім) гривень 96 (дев'яносто шість) копійок - у якості пені за несвоєчасне погашення заборгованості, та 1284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 89 вісімдесят дев'ять) копійок - у якості штрафних санкцій за порушення виконання грошових зобов'язань за договором, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 (сорок) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.36), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved