Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів, застосування штрафних санкцій (пені) за наслідками невиконання зобов"язання та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та [PERSON] жовтня 2016 року укладений договір на виготовлення, поставку та встановлення дверей. На виконання умов вказаного договору ним 05 жовтня 2016 року було внесено кошти за вказані послуги у вигляді авансу розмірі 12 000 грн. 00 коп. Відповідач взяв на себе зобов»язання виконати договір, а саме виготовити з власного матеріалу виріб - двері, доставити та встановити їх за адресою місце проживання позивача в строк до 05 листопада 2016 року, проте, в обумовлений строк зобов»язання виконані не були, що й стало підставою для зверення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON],діючий на підставі договору про надання правовї допомоги від 02 листопада 2016 року (а.с.41), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити: розірвати договір на виготовлення, поставку та встановлення дверей від 05 жовтня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], застосувати штрафні санкції за наслідками невиконання зобов"язання шляхом стягнення з відповідача пені у сумі 46 431 грн. 00 коп. (3% вартості послуги за кожен день прострочення), та відшкодувати моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн. 00 коп. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно аб. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] жовтня 2016 року укладений договір на виготовлення, поставку та встановлення дверей (а.с.7). На виконання умов вказаного договору [PERSON] 05 жовтня 2016 року було внесено кошти за вказані послуги у вигляді авансу розмірі 12 000 грн. 00 коп. Відповідач взяв на себе зобов»язання виконати договір, а саме виготовити з власного матеріалу виріб - двері, доставити та встановити їх за адресою місце проживання позивача в строк до 05 листопада 2016 року, проте в обумовлений строк зобов»язання виконані не були. Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона зобов»язується на свій ризик виконати роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладати на викоговлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її замовникові (ч.2 ст. 837 ЦК України). Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно договору підряду вартість виконаних робіт та наданих послуг визначена у 20 100 грн. 00 коп. Позивачем (замовником) було внесено відповідачу (виконавцю) кошти за вказані послуги у вигляді авансу у сумі 12 000 грн. 00 коп., строк виконання робіт визначений протягом місяця - 05 листопада 2016 року. Відтак сторони обумовили умови договору: ціну та строк виконання робіт. Робота, відповідно до ст. 857 ЦК України, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, якості, визначеній у договорі, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. У встановлений строк відповідач не виконав визначені договором роботи. У зв»язку з недобросовісним ставленням відповідача до даних зобов»язань, яке суд розцінює як підставу уникнення відповідальності, позивач не отримав замовлені послуги. Права та обов»язки споживачів визначені статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.8 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Як встановлено в ході розгляду справи відповідач не надав позивачу розрахунковий документ, що посвідчує факт виконання роботи, чим порушив права останнього, як споживача. Таким чином, судом встановлено, що позивач згідно умов даного договору виконав свої зобов»язання, сплативши кошти у сумі 12 000 грн. 00 коп. за роботу, яка мала б бути виконаною, а відповідач не виконав роботу за завданням замовника, не надав належні послуги, відтак вимоги позивача в частині розірвання договору та стягнення коштів за наслідками неналежного виконання роботи підлягають задоволенню; підстав для їх відмови судом не встановлено. Договір, відповідно до ч.1 ст.907 ЦК України, про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим Законом або за домовленністю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленністю сторін. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.4 ст. 10 вказаного Закону). Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Судом не встановлено наявність обставин, з якими Закон України "Про захист прав споживачів" надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», Закону України «Про захист прав споживачів». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на викладене з кожного відповідача на користь держави підлягають стягненню пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог стягненню 640 грн. 00 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 526, 837, 901, 906, 907 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року (зі змінами та доповненнями),

Outcome: partial