Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

15.09.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначала, що вона є бабусею [PERSON], [INFO] Батько дитини, її син, [PERSON], [INFO]., помер [INFO]. [PERSON], 1979 р. н., є матір'ю дитини. [PERSON], [INFO], зареєстрований за місцем реєстрації відповідачки за адресою: [ADDRESS], про зазначено в Акті обстеження умов проживання від 15.06.2015 року Служби управління у справах дітей відділу по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради. На сьогоднішній день [PERSON], [INFO], не проживає за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS], що зазначено в Акті обстеження умов проживання від 15.06.2015 року, а проживає за адресою реєстрації позивача: [ADDRESS] без реєстрації. Мати з дитиною з червня 2013 року не спілкується, жодної допомоги, як моральної, так і матеріальної, [PERSON] не надає, здоров'ям дитини не цікавиться, вживає алкогольні напої. Вихованням [PERSON] займається позивач. У зв'язку з вищезазначеним, на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Зазначала, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, школу та лікарню не навідує. Сину потрібно оформити пенсію по втраті годувальника, однак [PERSON] так і не отримала ідентифікаційний номер на дитину і пенсію не оформила. Відповідач [PERSON] позов не визнала та просить відмовити в задоволені позову. Пояснила, що бажає збереження родинних стосунків з дитиною та більш тісного спілкування з дитиною. Вона цікавиться розвитком сина. Вона добре розуміє свій батьківський обов'язок і бажає як найбільше спілкуватися із сином, але позивач свідомо налаштовує сина проти неї, бажаючи таким шляхом набути право на пенсію дитини, у зв'язку із чим позивач вирішила позбавити її батьківських прав у судовому порядку. Крім того, зазначає, що вона намагається спілкуватися із сином, телефонує, однак син сам не бажає з нею спілкуватися, а примусити вона його не може, Також зазначала, що працює у ПФ «Омар» продавцем, а тому через роботу не має змоги відвідувати школу, лікарню, однак бажає це робити. Зазначила, що у неї з позивачем вкрай конфлікті стосунки, і позивач навмисно налаштовує сина проти неї. Щодо ідентифікаційного коду на дитину, пояснила, що вже його отримала, однак тривалий час їй повертали її заяву на доопрацювання, вона бланк переписала і вже віднесла до школи цей документ. До Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді вона не змогла з'явитися через зайнятість на роботі. У судовому засіданні 15 - річна дитина, [PERSON] пояснив, що підтримує позов бабусі, проти позбавлення батьківських прав матері не заперечує, зазначав, що матір часто була нетвереза і у зв'язку із чим він мешкає у бабусі, тому вважає за можливе позов задовольнити і позбавити мати батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району підтримав висновок від 26.10.2015 року №01-10/2630, згідно до якого вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом на підставі наданих доказів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження [NUMBER] вид 08.08.2000 р.( а.с.7). [PERSON]- батько [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). [PERSON], [INFO], зареєстрований за місцем реєстрації відповідачки за адресою: [ADDRESS], про зазначено в Акті обстеження умов проживання від 15.06.2015 року Служби управління у справах дітей відділу по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради. [PERSON], [INFO], не проживає за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS], а проживає за адресою реєстрації позивача: [ADDRESS] без реєстрації, що підтверджує довідка Квартального комітету № 56 Заводського району м. Запоріжжя (а.с.10) [PERSON] проживає за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 15.06.2015 року комісією за зверненням [PERSON] з метою перевірки умов проживання на виховання у квартирі [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання задовільні. Для [PERSON] виділена кімната, в якій є місце для сну (диван), письмовий стіл, дитячих речей немає (зі слів одяг та дитячі речі знаходяться у бабусі [PERSON].) За вказаною адресою проживають [PERSON],-дідусь, [PERSON]-бабуся,[PERSON]-мати, [PERSON] - син (не проживає). (а.с.11). Відповідно до листа ЗБЛ №62 [PERSON] навчається у 8-Б класі Запорізького багатопрофільного ліцею № 62 ЗМР. За період навчання в ліцеї виховує дитину, відвідує батьківські збори бабуся [PERSON] Мати, [PERSON] за період навчання дитини в ліцеї не з'являлася, батьківські збори не відвідувала, участі у вихованні дитини не приймала. (а.с.12). Згідно листа КЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги №4» від 10.06.2015 року №159/01-16 [PERSON] з лікарем або адміністрацією закладу не спілкується, дитина приходить на прийом в супроводі бабусі [PERSON] Як вбачається із висновку органу опіки та піклування, з [PERSON] проведено бесіду, в ході якої вона заперечувала проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина, з її слів, вона періодично передає дитині грошові кошти, купляє речі, проте дитина не бажає з нею спілкуватися. [PERSON] рекомендовано звернутися до Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді для налагодження стосунків з сином. Відповідно до листа вказаної постанови від 07.08.2015 року [PERSON] до центру не зверталася. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини " в усіх діях щодо дітей ... першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини''. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. З аналізу зазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов'язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що мати свідомо ухиляється від їх виконання, адже ухилення від виконання обов'язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов'язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. А це значить, що мати наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. У відповідності з вимогами ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з передбачених цією статтею підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Передбачене пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, яку позивач [PERSON] визначає як підставу для позбавлення батьківських прав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Виходячи з пояснень позивача та відповідача взаємовідносини між ними неприязні вже тривалий час пов'язані зі спорами у тому числі щодо виконання відповідачем обов'язків по утриманню та вихованню [PERSON] Щодо свідомого ухилення [PERSON] від участі у виховання дитини та її духовному розвитку суд зазначає наступне. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини - позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Однак, на час розгляду справи відсутня виняткова ситуація, яка б дозволила дійти висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини. Відповідач пояснила суду, що вона цікавиться дитиною, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, цікавиться його розвитком, і по мірі матеріальної можливості допомагає йому грошима, майже кожної неділі телефонує, але позивач перешкоджає їй у спілкуванні, налаштовуючи дитину спеціально проти неї, навіюючи сину погані думки про мати. Про інтерес до дитини також свідчить у тому числі і заперечення проти позову. Так, аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків. На підтвердження своїх доводів про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків позивачка надала суду довідку з дитячої лікарні та зі школи, де навчається неповнолітня дитина. Проте, викладені в довідці інформація про те, що належну увагу сину приділяє бабуся, яка відвідує школу та приділяє увагу розвитку здібностей дитини, довідку із поліклініки, про те, що мати дитини поліклініку не навідує, не свідчить про свідоме ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, так як дитина проживає на даний час з бабусею, мати проживає окремо, а тому саме бабуся вирішувала всі питання, що стосувались перебування дитини в навчальному закладі та лікарні, вказані довідки характеризують стосунки між бабусею та дитиною і не відображають характеру взаємовідносин з матір'ю, яка проживає окремо та не свідчать про її свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Щодо висновку психолога за результатами індивідуального консультування [PERSON], який долучений позивачем до матеріалів справи (а.с.14), то підставою для звернення до психолога стала проблеми в налагодженні контакту з однолітками, бажання самовдосконалення, нездатність подолати певні ритуали, тривале перебування у негативному емоційному настрої, і він не містить у собі належних доказів за обставинами, які підлягають доказуванню у даній справі, у тому числі свідомого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків. При цьому, враховуючи ті обставини, що його складено під час проживання дитини у бабусі, його складено на вимогу позивача, він також підтверджує емоційно стійкий вплив бабусі на дитину. В матеріалах справи є висновок про доцільність позбавлення батьківських прав органу опіки та піклування, проте він складаний лише за участю позивача і на підставі наданих лише позивачем доказів, тобто він не ґрунтується на достатній доказовій базі і суд не бере його до уваги. Пояснення позивача згідно до ч.2 ст. 57 ЦПК України не є доказами, оскільки вона не була допитана як свідок. Щодо посилань у судовому засіданні позивача про те, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, то суд зазначає наступне. Відповідно до абз.4 п.16 Постанови №3 від 30.03.2007 р. хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Однак у матеріалах справи відсутні та позивачем не доведено належними докази зловживання відповідачем спиртних напоїв, а підстава передбачена п. 4 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських позивачем не заявлялася і не доведена. Позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Проаналізувавши всі докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, враховуючи вищенаведене та ті обставини, що відповідач бажає спілкуватись з сином, займатись вихованням та матеріальним утриманням свого сина та роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а відповідач своїми діями свідчить про те, що вона не втратила інтересу до дитини, має бажання і можливості виховувати сина, позбавлення батьківських прав щодо [PERSON] не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, а позивачем, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомого нехтування нею своїми обов'язками, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів, які є підставою за ст.164 СК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав. При цьому суд враховує, що альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для мати так і для дитини, передбачені ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, проте в даному випадку відповідач висловив своє бажання виконувати свої обов'язки по вихованню дитини. Думка дитини була вислухана судом, але враховуючи те, що дитині 15 років, суд вважає, що вона не може об'єктивно оцінити поведінку своїх родичів, життєві обставини в силу свого віку, а тому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини. З роз'яснень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року вбачається, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Разом із тим, як встановлено у судовому засіданні із показів учасників процесу, відповідач не навідує школу, де навчається її дитина, через зайнятість на роботі та враховуючи потребу дитини саме у регулярній батьківській турботі та укріплення між сином та матір'ю психоемоційного зв'язку, спілкуванні з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, з врахуванням конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків. Суд вважає, що саме такий висновок відповідає інтересам дитини, вимогам закону і практиці Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що такий захід як позбавлення батьківських прав не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року позивачу [PERSON], за правилами ст. 82 ЦПК України, відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судом рішення по справі

Outcome: approved