Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

10.02.2016року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного закладу " Спеціалізована медико-санітарна частина № 7 Міністерства охорони здоров'я України" про стягнення заборгованості по заробітній платі, в обгрунтування якого зазначила, що з 17 січня 1989року працювала у відповідача на посаді медсестри фізіотерапевтичного кабінету, в 2013році їй за результатами атестації присвоєна вища категорія зі спеціальності "сестринська справа". 17 квітня 2015року позивача звільнено за п.1 ст., 40 КЗпП України у зв"язку зі скороченням чисельності і штату працівників. У порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не провів в день звільнення остаточний розрахунок з нею, а також недорахував їй заробітну плату. Тому позивач просила суд стягнути з Державного закладу " Спеціалізована медико-санітарна частина № 7 Міністерства охорони здоров'я України суму недоплаченої за січень - квітень 2015року заробітної плати, а саме: 1)невиплачену доплату за використання у роботі дезінфікувальних засобів в розмірі 10 відсотків посадового окладу в сумі 884грн.44коп., 2) невиплачену надбавку за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу в сумі 2664грн. 65коп., 3)невиплачену надбавку відповідно до рішення 57 сесії Павлоградської міської ради від 15.10.2015року в розмірі 25% посадового окладу в сумі 2203грн.61коп., 4)стягнути з відповідача у відшкодування спричиненої моральної шкоди 20000грн., 5)зобов"язати відповідача здійснити з 01.01.2015року по 17.04.2015року перерахунок посадового окладу позивача з урахуванням вишої категорії та сплатити на її користь недовиплаченої за цей період заробітної плати. В судовому засіданні 15.06.2016року позивач зменшила свої позовні вимоги, просить суд стягнути з Державного закладу " Спеціалізована медико-санітарна частина № 7 Міністерства охорони здоров'я України суму недоплаченої вихідної допомоги при звільненні позивача 17.04.2015року за п. 1 ст. 40 КЗпП України в розмірі 1507грн.78коп та у відшкодування спричиненої моральної шкоди - 20 000грн. Від частини позовних вимог, заявлених у пунктах 1,2,3 та 5 первісної позовної заяви відмовилась, відмова прийнята судом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов Суду пояснила, що відповідач виплатив позивачу вихідну допомогу при звільненні, яка згідно ст. 44 КЗПП України складає середньомісячний заробіток, у розмірі 3224,76грн.(2701грн.08коп. + дораховані та виплачені у травні 2016року 522,96грн.). При цьому середньомісячний заробіток розрахований відповідачем, виходячи з заробітної плати за лютий 2015року 3195,98грн. та березень 2015року, а згідно наданих табелів обліку робочого часу позивач у березні 2015року відпрацювала 18 робочих днів при нормі тривалості робочого часу 21 робочий день. Тому позивач вважає, що відповідач невірно узяв для розрахунку місяці лютий та березень 2015року, необхідно було узяти зарплату за повністю відпрацьовані позивачем місяці лютий 2015 року в сумі 3195,98грн. та грудень 2014 року в сумі 6269,11грн., оскільки січень 2015року позивач відпрацювала неповністю( знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати). За розрахунком, виконаним позивачем, розмір вихідної допомоги складає 4732,54грн. (3195,98 +6269,11) : 43 дня х 21,5дн. 4732,54грн. Виплачено 3224,76грн., тому, на її думку, недоплата складає 1507,78грн. Вважає, що невиплатой заробітної плати позивачу була спричинена моральна шкода, яка виявилася в душевних стражданнях, погіршився стан здоров»я, змінився її усталений життєвий уклад. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що відповідач виплатив позивачеві усі належні їй суми заробітної плати. Оскільки згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2015рік» утримання лікарень вторинної ланки та державних закладів спеціалізованих медико-санітарних частин передано до повноважень місцевих рад, тому розпорядником бюджетних коштів для лікувальних закладів міста визначено відділ охорони здоров»я Павлоградської міської ради. Щомісячна доплата 25% по заробітній платі була не врахована у штатному росписі на 2015рік у зв»язку з недостатністю коштів в кошторисі доходів та видатків, але рішенням 57 сесії Павлоградської міської ради від 15.10.2015року прийнято рішення про виплату з 2015року працвникам ДЗ «СМСЧ № 7» надбавок до посадових окладів 20-25% відповідно до займаних посад, які передбачені чиним законодавством. Тому вказана доплата була позивачу нарахована та виплачена 27.10.2015року в розмірі 1118грн. 24 коп. Крім того, згідно наказу по ДЗ «СМСЧ № 7» від 23.05.2016року № 61-0 «Про виплату доплати» виявлено технічну помилку в підрахунку відпрацьованого часу [PERSON] в лютому місяці 2015року та проведена виплата у травні 2016 року в сумі 1494,47грн. за невраховані 38,5 год., що складає 5 робочих днів, які проставлені, як відпустка без збереження заробітної плати, а фактично [PERSON] ці дні відпрацювала. Сума 1494,47грн. складається з 798,99грн. доплати за відпрацьований час з урахуванням доплати 25%,522,96грн. доплати вихідної допомоги та 172,52грн. за невикористану відпустку. Стосовно посилань позивача на неправильність розрахунку вихідної допомоги суду пояснила, що для розрахунку вихідної допомоги працівника при звільненні відповідачем визначено розмір середньомісячної заробітної плати згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995г. №100.\~\~ \~Відповідно до абз.2 п.2 Порядку для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню. Особам, які пропрацювали на підприємстві менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час, а якщо працівник протягом останніх двох календарних місяців не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців людина не пропрацювала жодного дня, розрахунки проводяться виходячи з установлених в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного)окладу. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, відповідно до п. 8 Порядку N 100 виконано шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів, які повинні бути сплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначена діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані позивачем протягом двох місяців( лютий та березень 2015року) робочі дні на кількість відпрацьованих робочих днів. Середня місячна заробітна плата обчислена шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів в розрахунковому періоді. Середньомісячна кількість робочих днів розрахована діленням на 2 сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці відповідно до графіка роботи підприємства, встановленого з дотриманням вимог чинного законодавства. Тому розрахунок перерахованої вихідної допомоги такий: лютий 3195,98 20 робочих днів + березень 2780,13грн. 18 робочих днів = 5976,11грн. 5976,11грн. : 38 робочих днів = 157,27грн. Середньомісячна кількість робочих днів: 20 + 21= 41/2 = 20,5. 157,237 х20,5 = 3224,04грн. Представником відповідача також заявлено про застосування судом строку позовної давності, передбаченого ст. 233 КЗпП України, про що надано письмову заяву в судовому засіданні 24.06.2016року, оскільки позивач дізналась про порушення свого права із відповідей відповідача, наданих на її звернення 01.10.2015року, 11.11.2015року, 25.11.2015року, проте звернулась до суду з позовом лише 05.02.2016року, що перевищує тримісячний строк. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~\~\~ Перевіривши надані відповідачем розрахунки, суд прийшов до висновку, що сума вихідної допомоги при звільненні 3224,04грн. ( а.с.92) розрахована у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995г. №100. Порушень не встановлено, оскільки позивач [PERSON] відпрацювала у березні 2015року 18 робочих днів, а у лютому 2015року 20 робочих днів, тому підстави узяти для підрахунку попередні місяці, а саме, грудень 2014року, як просив позивач, відсутні.\~\~\~ Стосовно позовних вимог про стягнення у відшкодування моральної шкоди 20\~000грн. суд зазначає наступне. Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода не має чітких матеріальних ознак, а тому потребує її повного і детального обґрунтування, яке б підтверджувало моральні страждання працівника, втрату нормальних життєвих звязків і необхідність від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У ході розгляду справи позивачем не було надано суду будь-яких доказів факту завдання та існування моральної шкоди, не було визначено, з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 20 000 грн.( чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням).

Outcome: dismissed