Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги мотивуються тим, що до служби у справах дітей надійшов лист Перечинського професійного ліцею 29 вересня 2020 року № 186 про те що [PERSON] першого вересня поточного року привела свого сина [PERSON] , [INFO] у ввірений їм навчальний заклад для навчання без оригіналів документу, медичних довідок та залишила. Протягом місяця не телефонувала, не приходила, не цікавилась дитиною. Одежа у [PERSON] була літня - штани та майка. Також відомо, що дитина закінчила Часлівецьку спеціальну школу, маючи встановлений діагноз - розумова відсталість. Самостійно дитина додому повернутись не могла, так як зовсім не орієнтується де він. За пропискою мати [PERSON] не проживає. Проживає у співмешканця в [ADDRESS] . Начальником служби у справах дітей райдержадміністарації було знайдено матір на роботі - КАІ «Явірник». Проведена бесіда щодо повернення дитини додому та направлення для навчання у відповідний заклад згідно його діагнозу. На зауваження працівника служби мати реагувала сердито, обурливо. Сказала, що ця дитина їй не потрібна. Після закінчення Часлівецької спеціальної школи, дитина повернулась до матері. Зі слів сусідів матері [PERSON] , співмешканець дитину не любить, постійно виганяє з дому. Влітку дитина ночувала на вулиці в бесідці. 29.09.2020 року було підготовлено розпорядження голови райдержадміністрації про вилучення неповнолітнього з сімї. 30.09.2020 року переданий на тимчасове влаштування в притулок для дітей служби у справах дітей облдержадміністрації смт. Батьово. Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а саме, зі слів матері. У [PERSON] є ще двоє повнолітніх дітей. З однією з дочок також в телефонному режимі проведена бесіда щодо можливого влаштування брата в її родину. Після двох бесід з сестрою на телефоні була включена функція переадресації. Жодного разу більше зв`язку з нею не було. У зв`язку з вищенаведеним та враховуючи висновок служби у справах дітей райдержадміністрації, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. В судове засідання представник органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації Коста І.Й. не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити з підстав, наведених в ній. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження (серія [NUMBER] ). Як вбачається, реєстрація народження дитини була проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З характеристики, виданої Солянською сільською радою на [PERSON] , вбачається що дана громадянка народилася та зареєстрована в [ADDRESS] в цивільному шлюбі. Адреса проживання даної громадянки сільській раді не відоме. Народила трьох дітей, один з яких неповнолітній. З розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 29.09.2020 року, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] вилучено та передано на тимчасове влаштування в притулок дітей служби у справах дітей облдержадміністрації смт. Батьово. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. З висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної держадміністрації Закарпатської області від 19.11.2020 року № 02.1-45/368 убачається про доцільність позбавити громадянку [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України " Про охорону дитинства". Згідно ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно з приписами пунктів 15,16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї (ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства"). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV)Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі " Савіни проти України" зазначається, що " хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправити лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не бажає займатись вихованням дитини, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, та не створює належних умов для життя. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Outcome: approved