Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов мотивував тим, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 04.03.2016 року з нього на користь його колишньої дружини [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі по 700 гривень щомісячно та по 200 гривень на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 18 лютого 2016 року. Призначаючи аліменти в даному розмірі суд виходив з того, що він є непрацездатним, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, доказів щодо наявності інших утриманців не має, а сам лише факт відсутності у відповідача роботи не є беззаперечною підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дружини, оскільки не свідчить про неможливість чоловіка отримувати доходи та надавати таке утримання. До того ж відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватися самостійно чи звернутися з відповідним питанням у центр зайнятості. На момент призначення аліментів він ніде не працював, не перебував на обліку у центрі зайнятості, у власності нерухомого майна не мав, стягувач заявила позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а тому суд призначив аліменти у твердій грошовій сумі. З липня 2016 року він працевлаштувався охоронником у ТОВ «Лан» с. Гайове Барського району Вінницької області, де отримує щомісячну заробітну плату розмір якої станом на 30 вересня 2016 року становить 1450 гривень. Інших доходів та майна він не має. Таким чином, обставини, які слугували підставою для застосування судом ст. 184 СК України при призначенні аліментів у твердій грошовій сумі відпали. Станом на сьогодні існують підстави для застосування при стягненні аліментів ст. 183 СК України. Також, приймаючи рішення від 04.03.2016 року, суд вирішив стягувати з нього по 200 гривень аліментів щомісячно на утримання колишньої дружини до досягнення сином трирічного віку. На сьогоднішній день після стягнення аліментів на дитину, дохід від його заробітної плати є нижчим прожиткового мінімуму, а він не має інших доходів та майна, у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу своїй колишній дружині до досягнення сином трирічного віку. Тому, просить суд постановити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та припинити стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі по 200 гривень щомісячно на утримання колишньої дружини [PERSON] до досягненням сином [PERSON] трирічного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених у позові. Просив задоволити. Представник позивача позов свого довірителя підтримав. Суду пояснив, що оскільки на момент призначення аліментів його довіритель ніде не працював, не перебував на обліку у центрі зайнятості, стягував позов заявила у твердій грошовій сумі, тому аліменти були призначені судом у твердій грошовій сумі. На даний час матеріальний стан позивача змінився, він влаштувався на роботу, отримує щомісячно заробітну плату, інших доходів немає. Таким чином обставини, які слугували підставою для застосування судом ст.184 СК України при призначенні аліментів відпали. Просив визначити розмір аліментів в частці від заробітку (доходу) позивача, а саме: в розмірі ? частки від його заробітку (доходу). Також зазначив, що на даний час його довіритель позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу колишній дружині до досягнення дитиною трьох років, оскільки його дохід за виключенням аліментів є нижчим прожиткового мінімуму, а інших доходів та майна він немає. Відповідач позов не визнала, вважає, що підстав для зміни розміру аліментів немає, оскільки позивач має нелегальній бізнес та має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, яка була визначена рішенням суду від 04.03.2016 року. Просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 березня 2016 року по цивільній справі №139/126/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, зокрема, стягнуто із [PERSON], [INFO] (паспорт серії АВ № 908677, виданий Мурованокуриловецьким\~ РВ ГУМВС\~ України у Вінницькій області 16 серпня 2010 року, ід. №\~ [NUMBER]), жителя [INFO] (пров. Довженка, 9) Барського\~ району Вінницької області, на користь [PERSON] на утримання\~ сина [PERSON], [INFO],\~ аліменти\~ у твердій грошовій сумі в розмірі\~ 700 (сімсот) гривень щомісячно, починаючи з 18 лютого 2016\~ року до його повноліття.Стягувати із [PERSON], [INFO] (паспорт серії АВ № 908677, виданий Мурованокуриловецьким\~ РВ ГУМВС\~ України у Вінницькій області 16 серпня 2010 року, ід. №\~ [NUMBER]), жителя [INFO] (пров. Довженка, 9) Барського\~ району Вінницької області, на користь [PERSON] на її утримання\~ 200 (двісті) гривень щомісячно, починаючи з 18 лютого 2016\~ року до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трьох років (а.с. 6). Приймаючи рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі суд виходив з того, що на час розгляду справи [PERSON] офіційно ніде не працював, не був зареєстрований у центрі зайнятості як безробітний, не зареєстрований як підприємець, не мав у власності нерухомого майна. Проте на даний час матеріальний стан позивача змінився, як вбачається з наданої ним довідки про доходи від 30.09.2016 року № 21, [PERSON] з липня 2016 року працює в ТОВ «Лан» на посаді охоронника (а.с. 7). Його загальна сума доходу за період з 15.07.2016 року по 30.09.2016 року, становила 3745 грн. 83 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно ч.1 ст. 192 СК України та п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року (справа № 6-143цс13). Висновок Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. (ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України). Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи обставини справи, те, що на сьогоднішній день [PERSON] працевлаштований, має постійний дохід, а отже відпали обставини, на підставі яких суд визначив йому аліменти у твердій грошовій сумі, суд вважає вимогу позивача про стягнення з нього аліментів у частці від його заробітку (доходу) підставною. В той же час, враховуючи те, що матеріальне становище позивача покращилось, оскільки він на даний час має постійний дохід, інших утриманців немає, не є інвалідом та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обовязок обох батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим встановити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Неодмінною умовою виникнення обовязку по утриманню має бути наявність у такої особи доходу, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом. З оглянутої в судовому засіданні довідки про доходи позивача від 30.09.2016 року вбачається, що його заробітна плата складає 1450 гривень (а.с.7). При стягненні аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], буде стягуватися 483 гривні 33 копійки (1450:3=483,33), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже загальна сума доходу відповідача за виключенням аліментів буде становити 966 гривень 67 копійок (1450-483,33= 966,67). Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 травня 2016 року встановили на рівні 1450 гривень 00 копійок. Таким чином в судовому засіданні позивачем доведено, з посиланням на докази неможливість надавати матеріальну допомогу колишній дружині до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки його дохід від заробітної плати є нижчим прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60,\~61 ЦПК України\~кожна сторона у справі шляхом подання доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач стверджуючи, що позивач може надавати матеріальну допомогу на її утримання, не підтвердила його платоспроможність належними і допустимими доказами. Враховуючи встановлені обставини справи щодо доходу позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини [PERSON] до досягнення сином [PERSON], [INFO] трирічного віку. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved