Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернувся в серпні 2019 року з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди що завдані скоєнням ДТП працівником та 31 січня 2020 року уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з ТОВ «Свята Катерина - Одеса» суму матеріальної шкоди у розмірі 119729 грн. 55 коп., моральну шкоду у розмірі 20000 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 14983 грн. 80 коп. та 3108 грн. 29 коп. судового збору, що сплачений позивачем. Свої вимоги мотивує тим, що 27.01.2019 року на вул. Миколаївська дорога біля будинку № 144 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI А3 з державним номерним знаком [NUMBER] , що знаходився під керуванням [PERSON] та автомобіля швидкої медичної допомоги RENAULT MASTER з державним номерним знаком [NUMBER] , керованого водієм [PERSON] . Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 12.04.2019 року по справі №520/2791/19 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за порушення п.п.2.3, 10.2 Правил дорожнього руху. Вказану постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 12.04.2019 року не було оскаржено та вона набрала законної сили 23.04.2019 року. Власником автомобіля AUDI А3, державний номер [NUMBER] , є позивач по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Автомобіль RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER] належить ТОВ "Свята Катерина-Одеса", а [PERSON] працював у зазначеному підприємстві водієм, що підтверджується відомостями наявними у страховому полісі № [NUMBER] та протоколі про адміністративне правопорушення серії [NUMBER] від 27.01.2019. З метою визначення розміру нанесеного збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля AUDI А3, [PERSON] звернулася до суб`єкта оціночної діяльності - фізичної особи підприємця - [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ № 83/17 від 06.02.2017 року, дійсний до 06.02.2020 року) та отримала Звіт №67/19 від 14.06.2019 року. Відповідно до висновків вказаного Звіту №67/19 вартість відновлюваного ремонту - автомобіля AUDI А3, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27.01.2019 року становить 200 740 грн. 63 коп. (двісті тисяч сімсот сорок гривень 63 коп.). Фактичні витрати [PERSON] пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля AUDI А3 після даного ДТП, які були сплачені підприємству "Audi Центр Одеса Юг" ТОВ "ЗС ГРУШІ" склали 216 729 грн. 55 коп., що підтверджується рахунком №SKZ0000005/SKSF0000044 від 08.02.2019, відповідними квитанціями про сплату, а саме квитанцією №ПН5259 від 20.05.2019, квитанцією №ПН2312 від 22.05.2019, квитанцією №ПН650 від 23.05.2019 і НарядЗаказом №SKZ0000005/SKNZ0000189 від 28.05.2019. Оскільки ПрАП «СК «Арсенал Страхування» сплатив страхову виплату у розмірі 98000 гривень, позивач просила стягнути різницю у розмірі 118729 грн. 55 коп., витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 1000 гривень. Також просила стягнути з відповідача моральну шкоду, котру вона оцінила у розмірі 20000 гривень, просила стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу. До суду зазначена цивільна справа надійшла 05 серпня 2019 року. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Бабакова В. П. відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання 30 вересня 2019 року на 14:00 годину. Головуючий-суддя Бабаков В. П. самоусунувся від здійснення правосуддя шляхом винесення необґрунтованої і безпідставної ухвали від 30 вересня 2019 року про самовідвід головуючого Бабакова В. П., оскільки обґрунтування зазначеної ухвали не зазначенні в правилах статей 36-39 ЦПК України та не підтверджені відповідними доказами, відсутня заява про конфлікт інтересів ,тощо. В матеріалах цивільної справи відсутні заяви сторін про недовіру головуючому Бабакову В. П., заяви про відвід головуючому-судді Бабакову В. П. не подавали. У зв`язку з чим дана цивільна справа прийнята суддею Сувертак І. В. до свого провадження, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019 року. Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року суддею Сувертак І. В. прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. 116,117). Стороною відповідача 22 листопада 2019 року надано відзив на позовну заяву в котрому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки страховою компанією відшкодовані збитки [PERSON] , моральна шкода не підтверджена належними доказами, а також витрати на правничу допомогу також не підтверджені належними доказами. (а.с. 130-135). Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Страхова компанія ПрАТ «СК» Арсенал Страхування» надала пояснення по суті позову та представником [PERSON] зазначено, що між ПрАТ «СК Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8888268, забезпечений транспортний засіб AUDI А3 з державним номерним знаком [NUMBER] , франшиза за полісом 1000 гривень, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяному майну - 100000 гривень. 01.08.2019 ПрАТ «СК» Арсенал Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу [PERSON] у розмірі 98000 гривень. Представник третьої особи просив справу розглядати у його відсутності. (т.2, а.с. 1). Треті особи [PERSON] та Страхова компанія ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи не звертались. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності третіх осбі, котрі про розгляд спарви повідомлені належним чином. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. 27.01.2019 року на вул. Миколаївська дорога біля будинку № 144 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI А3 з державним номерним знаком [NUMBER] , що знаходився під керуванням [PERSON] та автомобіля швидкої медичної допомоги RENAULT MASTER з державним номерним знаком [NUMBER] , керованого водієм [PERSON] . (а.с. 8). Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 12.04.2019 року по справі №520/2791/19 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за порушення п.п.2.3, 10.2 Правил дорожнього руху. (а.с. 12). Вказану постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 12.04.2019 року не було оскаржено та вона набрала законної сили 23.04.2019 року. Відповідно ж до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 27.01.2019 року, є встановленим і доказуванню не підлягає. Власником автомобіля AUDI А3, державний номер [NUMBER] , є позивач по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . (а.с. 49). Автомобіль RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER] належить ТОВ "Свята Катерина-Одеса", а [PERSON] працював у зазначеному підприємстві водієм, що підтверджується відомостями наявними у страховому полісі № [NUMBER] та протоколі про адміністративне правопорушення серії [NUMBER] від 27.01.2019. ДТП відбулось під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, тобто обов`язків водія ТОВ "Свята Катерина-Одеса", відповідно - до ст.1172 ЦК України шкода має бути відшкодована його роботодавцем. З метою визначення розміру нанесеного збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля AUDI А3, [PERSON] звернулася до суб`єкта оціночної діяльності - фізичної особи підприємця - [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ № 83/17 від 06.02.2017 року, дійсний до 06.02.2020 року) та отримала Звіт №67/19 від 14.06.2019 року. (а.с. 19-48). В свою чергу, адвокат ТОВ «СВЯТА КАТЕРИНА-ОДЕСА» Семененко В.Г. звернувся до ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» із адвокатським запитом щодо надання інформації (копію запиту надаємо). ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» скерувало на адресу адвоката Відповідача лист за вих. № 24.10.19-51158/к від 24.10.2019р. про надання інформації та надало разом із ним Копію Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» за вих. № 9727 від 06.02.2019р., Копію Протоколу огляду колісного транспортного засобу за № 9727 від 01.02.2019р., Копію ремонтної калькуляції за № 9727 від 06.02.2019р., Копію фото, які фіксують наявні у транспортного засобу AUDI A3 пошкодження в результаті ДТП, Витяги з порталу РСТ по продажу автомобілів, копію свідоцтв та сертифікатів оцінювачів, копію платіжного доручення за № 44631682 від 01.08.2019р. щодо сплати на користь Позивача страхового відшкодування в сумі 98 000.00 грн. Відповідно до висновків Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» за вих. № 9727 від 06.02.2019р. вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 158 773, 40 грн., а вартість матеріального збитку 109 165, 72 грн. (а.с. 137-149). Таким чином, на замовлення ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» здійснило оцінку завданих [PERSON] збитків і визначило її в сумі 109 175, 72 грн. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку Страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.22.1 ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 2.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому п.32.7 ч.1 ст.32 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до пп.8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Відповідно до чч.1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Суд встановив, що ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було здійснено страхову виплату на користь Позивача в сумі 98 000,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням за №44631682 від 01.08.2019р. Таким чином, Відповідач має сплати на користь Позивача саме різницю між розміром збитків та суми страхового відшкодування, яке було отримано Позивачем від ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ». Окрім цього, суд приймає до уваги те, що під час прийняття висновку про необхідність стягнення вартості відновлювальних робіт необхідно враховувати не лише приписи ст.ст. 1192, 1194 ЦК України, а й в обов?язкому порядку приймати до уваги приписи спеціальної норми, а саме ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якою передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу здійснюється з урахуванням зносу. До аналогічних висновків дійшов і Касаційний господарський суд Верховного суду в Постанові від 06.02.2018р. по справі за № 910/3867/16, в Постанові від 12.03.2018р. по справі за № 755/18006/15, в Постанові від 01.02.2018 у справі №910/22886/16., Одеський апеляційний суд в своїй Постанові від 26.07.2019 року по справі за № 22-ц/813/1441/19 (номер справи в суді 1 інстанції - 522/20660/17). Суд зауважує, що приймає до уваги Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ» за вих. № 9727 від 06.02.2019р., оскільки показники вартості відновлювального ремонту та завданого матеріального збитку, що наведені в Звіті оцінювача автотоварознавця [PERSON] є перевищеними, оскільки Звіт ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ФАВОРИТ», який фіксує менші показники вартості відновлювального ремонту та завданого матеріального збитку по відновленню одного і того ж самого транспортного засобу, вказані обставини жодним чином не були спростовані Позивачем. Таким чином, з відповідача ТОВ «Свята Катерина-Одеса» підлягає стягненню різниця між реальним розміром збитків та суми страхового відшкодування (109 175, 72 грн. - 98000 грн. 00 коп.), що складає 11 165 грн. 72 коп. Щодо витрат на евакуатор, які були надані Позивачу ФОП [PERSON] , суд погоджується про необхідність стягнення з Відповідача 1000,00 грн, які було сплачено Позивачем на користь ФОП [PERSON] згідно Квитанції до прибуткового касового ордера за № 02/ 01 від 27.01.2019р. та Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 27.01.2019р., які наявні в матераліх цивільної справи. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до п. 6.2 Методичних рекомендацій "Відшкодування моральної шкоди», визначених в листі Міністерства юстиції України від 13.05.2004 N 35-13/797 розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення їй моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями позивачу довелося докладати зусиль для відновлення його порушеного права, що стало причиною моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди та задовольняє позовні вимоги частково шляхом стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, оскільки на думку суду зазначена сума є співмірною з завданою шкодою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Згідно ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 292,80 грн. (13165 грн. 72 коп. х100 : 139729 грн. 55 коп. = 9,42%; 3108,29 грн. х 9.42: 100). Витрати на правничу допомогу, суд також стягує пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача. (14983 грн. 80 коп. х 9,42 :100), що складає 1411 грн. 47 коп.

Outcome: partial