Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 14 серпня 1999 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] року у подружжя народився син [PERSON] . На теперішній час шлюб між сторонами справи розірвано. Позивач стверджувала, що син мешкає з нею та перебуває на її утриманні, аліменти, які сплачує відповідач, є недостатніми для забезпечення усіх потреб дитини. [PERSON] зазначила, що нею за період з 2012 по 2018 рік понесено додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , зокрема вона сплатила за лікування дитини у сумі 6948,90 грн, придбала для сина ноутбук вартістю 28109,00 грн, витратила на розвиток здібностей дитини 17905,00 грн, на відпочинок та оздоровлення дитини - 12256,00 грн. Також позивач вказала, що щоденні обов`язкові додаткові витрати становили 1250,25 грн. Зважаючи на те, що загальна сума додаткових витрат на дитину склала 66469,15 грн, відповідно до принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 33234,57 грн. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти задоволення позову заперечував, зазначив, що заявлені позивачем до стягнення додаткові витрати не викликані особливими обставинами, а тому стягненню не підлягають. Крім цього, відповідач просив суд урахувати при вирішенні спору, що він є особою похилого віку, стан його здоров`я є незадовільним. У судові засідання [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Заслухавши вступне слова позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 14 серпня 1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації одружень виконкому Миколаївської міської ради, актовий запис №603 (т. 1, а. с. 17). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (т. 1, а. с. 18). За рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2013 року у справі №490/1872/13-ц шлюб, укладений між сторонами справи, було розірвано (т. 1. а. с. 19-20). Після розірвання шлюбу дитина залишилась мешкати з матір`ю [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року у справі №756/3764/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно (т. 1, а. с. 86-87). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2014 року у справі №756/3025/14-ц розмір аліментів зменшено до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно (т. 1, а. с. 88-90). За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст. ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому такі кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз норми ч. 1 ст. 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Приблизний перелік особливих обставин міститься в ч. 1 ст. 185 СК України. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред'явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц). У 2014 році позивач [PERSON] витратила 4885,00 грн на стоматологічні послуги, пов`язані з лікуванням [PERSON] (т. 1, а. с. 91-95); у 2016 році вона придбала [PERSON] ортопедичні устілки вартістю 480,00 грн, що зумовлене лікуванням плоскостопості дитини (т. 1, а. с. 96-97). Також позивач у січні 2018 року сплатила за лікування сина 1583,90 грн (т. 1, а. с. 98-100). Витрати на лікування [PERSON] зумовлені особливими обставинами - захворюванням дитини, а тому їх слід віднести до додаткових витрат (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 червня 2018 року у справі №686/3381/17). Також судом з`ясовано, що [PERSON] виявляв схильність до образотворчого мистецтва, а тому відвідував Дитячу художню школу №3 Оболонського району м. Києва у (т. 1, а. с. 191-192, 195). Мати дитини сплатила за навчання у цій школі 4590,00 грн (т. 1, а. с. 106-112). Також [PERSON] виявляв здібність до вивчення англійської мови (т. 1, а. с. 194) Для розвитку цих здібностей у сина [PERSON] 09 вересня 2017 року уклала з приватним підприємством "Школа англійської мови "English home school" договір про надання послуг з вивчення іноземної мови, за яким сплатила 12000,00 грн (т. 1, а. с. 119-121, 122-123). Таким чином, ці витрати зумовлені особливими обставинами - розвитком здібностей [PERSON] , а тому є додатковими у розумінні ч. 1 ст. 195 СК України (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 січня 2018 року у справі №369/959/16-ц). Інших договорів на вивчення сином англійської мови позивачем не надано, а тому не можуть вважатись додатковими витратами кошти, сплачені фізичній особі-підприємцеві [PERSON] (т. 1, а. с. 113-114). 02 березня 2016 року між [PERSON] (замовник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) було укладено договір №216/18, за умовами якого виконавець зобов`язалася надати [PERSON] освітню послугу (додаткове навчання) за розробленим курсом, зарахувавши [PERSON] у додаткову групу з предмету "українська мова" (т. 1, а. с. 115). Як пояснила у судовому засіданні позивач, її син мав невисоку успішність у школі з вивчення української мови, що зумовило необхідність її покращити, а тому вона уклала згаданий договір. Отже, витрати, пов`язані з сплатою коштів за договором від 02 березня 2016 року №216/18, не можна вважати додатковими, позаяк вони не викликані особливими обставинами - розвитком здібностей [PERSON] Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що [PERSON] відвідував спортивну секцію тенісу (відповідного договору тощо) та виявляв здібності у цьому виді спорту (участь та перемоги у змаганнях) позивачем не надано. Оплата оренди тенісного корту та придбання ракетки для гри у теніс не свідчить про такі обставини (т. 1, а. с. 101-103). Долучена позивачем до позовної заяви квитанція до прибуткового касового ордера від 03 серпня 2015 року про отримання від [PERSON] внеску на реалізацію літньої відпочинкової зміни ЛНТ "Скаутвілль" (т. 1, а. с. 104) беззаперечно не свідчить про те, що [PERSON] відпочивав у цьому таборі, оскільки відсутній договір про надання послуг з організації відпочинку чи інші докази, які б підтверджували ці обставини. Також не можна віднести до додаткових витрат кошти, сплачені на придбання ноутбука та встановлення на нього операційної системи, позаяк [PERSON] не доведено, що цей ноутбук використовується виключно [PERSON] , а його купівля зумовлена розвитком якихось особливих здібностей дитини. Витрати на придбання канцелярського приладдя та купівлі проїзного багаторазового квитка на громадський транспорт не відносяться до додаткових витрат. Крім цього, суд звертає увагу на те, що покупцем канцелярських товарів є школа №226, а не [PERSON] (т. 1, а. с. 126), а також на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б засвідчували, що проїзні багаторазові квитки на громадський транспорт придбавались саме для сина [PERSON] . Таким чином, сума додаткових витрат на [PERSON] становить 23538,90 грн (6948,90 грн + 4590,00 грн + 12000,00 грн = 23538,90 грн). За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Зважаючи на суму додаткових витрат на [PERSON] , розмір доходів відповідача [PERSON] (т. 2, а. с. 14-19, 47-48), стан його здоров`я,

Outcome: partial