Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа Олексіїво-Дружківська селищна рада, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Гнатенко В.Л., про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказувала, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], про що 24.04.16 р. складено відповідний актовий запис № 29 виконавчим комітетом Олексіїво-Дружківської селищної ради м. Дружківка, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 7/8 частин житлового будинку з надвірним будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. За своє життя [PERSON] 08.04.04 року склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідав [PERSON]. Заповіт було посвідчено секретарем Олексіїво-Дружківської селищної ради, зареєстровано в реєстрі № 41, та було власноруч підписано [PERSON] З часу реєстрації шлюбу з [PERSON], позивачка мешкає в будинку [ADDRESS]. В лютому 2017 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л. з метою оформлення спадщини на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Нотаріус повідомив, що 18 жовтня 2016 року, за заявою [PERSON], нотаріусом було заведено спадкову справу № 74/2016 після смерті його батька [PERSON] Нотаріус повідомив, що нею було проведено перевірку раніш складених заповітів спадкодавцем. Під час такої перевірки було отримано інформацію про складений померлим заповіт, посвідчений 14.03.1996 року, який було зареєстровано за № 15 секретарем Олексіїво-Дружківської сільської ради м. Дружківка. Вказаний заповіт було складено на ім'я [PERSON] та ім'я позивачки. Що стосується заповіту складеному 08.04.2004 року, то нотаріус повідомив про відсутність інформації в спадковому реєстрі. На звернення до Олексіїво-Дружківської сільської ради було отримано відповідь, що заповіт складений 08.04.2004 року було складено секретарем виконкому Ненею О.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій Олексіїво-Дружківської сільської ради у відповідності до вимог законодавства. У спадковий реєстр було внесені відомості 14.04.2006 року, номер в спадковому реєстрі 39466297. Згідно копії витягу з спадкового реєстру прізвище спадкодавця було зазначено помилково з м'яким знаком. Після цього, позивачка знову звернулась до нотаріуса і отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмова була вмотивована тим, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація про реєстрацію та чинність заповіту, посвідченого секретарем виконкому Олексіїво-Дружківської сільської ради м. Дружківки від імені [PERSON]. Позивачка звернулась до суду з вимогою про встановлення факту приналежності заповіту і визнання що заповіт від імені [PERSON] від 08.04.04 року, який посвідчено секретарем виконкому Олексіїво-Дружківської селищної ради, зареєстровано в реєстрі за № 41, та внесено до спадкового реєстру за № 3946697 - складений [PERSON]. Також просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за заповітом 7/8 частки житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, який розташований за адресом [ADDRESS]. Згодом уточнила позовні вимоги і просила додатково визнати недійсним заповіт складений померлим [PERSON] посвідчений 14.03.1996 за реєстровим № 15 секретарем Олексіїво-Дружківської селищної ради м. Дружківка, як такий, що скасований в порядку ст. 1254 ЦК України. Згодом, подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме: а) встановити факт наявності помилки, допущеної в написанні прізвища заповідача, помилково написано прізвище «[PERSON]» з м'яким знаком, при реєстрації 14 квітня 2006 року Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Спадковому реєстрі за номером 39466297 заповіту [PERSON], дата посвідчення 08.04.2004; б) встановити, що правильним прізвищем заповідача при реєстрації в Реєстрі нотаріальних дій 14 квітня 2006 року Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Спадквовому реєстрі за номером 39466297 заповіту [PERSON], посвідченого 08.04.2004 року - є прізвище «[PERSON]»; в) встановити факт, зо заповідач за заповітом посвідченим 08.04.2004 року секретарем Олексіїво-Дружківської селищної ради, та зареєстрованим в реєстрі за № 41 і особа Заповідач, зазначена в спадковому реєстрі під час реєстрації заповіту 14 квітня 2006 року Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» в спадковому реєстрі за № 39466297 - є однією особою, а саме [PERSON], який народився [INFO] року; г) скасувати, заведену приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л., спадкову справу № 74/2016 після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В судове засідання позивач не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає і підтримує в повному обсязі (а.с. 52) В судове засідання з'явилась представник позивача за довіреністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала додаткові пояснення, просила позов задовольнити. В судове засідання з'явився представник відповідача, проти позову заперечував, просив суд його не задовольняти. Повідомив суд, що відповідач є дієздатним та працездатним. В судове засідання представник Олексіїво-Дружківської міської ради не з'явився, про час і місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином, проте надали заяву слухати справу без їх участі, проти позову не заперечували (а.с. 49). В судове засідання третя особа, приватний нотаріус Дружківського нотаріального округу не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Однак в судовому засіданні, яке відбулось 21 грудня 2017 року, була присутня і надала пояснення по справі. Вказала, що до неї звернулись сторони по справі, в різний час, з заявою про прийняття спадщини. Було встановлено, що 14.03.1996 року померлим було складено заповіт та зареєстровано у встановленому порядку. Вказаний заповіт є чинним та складений на користь [PERSON] та [PERSON]. Щодо заповіту, який було складено 08.04.2004 року, інформація в реєстрі відсутня. Відповідно, нотаріус не прийняла заповіт для подальшого оформлення. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд встановив наступне. Позивач по справі [PERSON], є громадянкою України (а.с. 7-8). Уклала шлюб з [PERSON] 26.01.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 9). [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане виконавчим комітетом Олексіїво-Дружківської міської ради м. Дружківка [INFO] року (а.с. 10). Спадкодавцю на праві приватної власності належало 7/8 житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, який розташований за адресом [ADDRESS] (а.с. 11-13). За своє життя [PERSON] склав два заповіти: від 14.03.1996 року, на користь [PERSON] та [PERSON] (а.с. 106); від 08.04.2004 року, на користь [PERSON] (а.с. 14). Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, обидва заповіти було зареєстровано (а.с. 16, 17). Однак, заповіт, який було складено 08.04.2004 року було зареєстровано в спадковому реєстрі не на ім'я «[PERSON]», а на ім'я «[PERSON]». Олексіїво-Дружківська селищна рада надала лист, на ім'я [PERSON], в якому повідомляє, що дійсно [PERSON], [INFO], [ADDRESS], було складено заповіт, який був посвідчений 08 квітня 2004 року секретарем виконкому Ненею О.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій Олексіїво-Дружківської селищної ради за № 41 у відповідно до вимог діючого законодавства. Внесення до спадкового реєстру відбулось 14.04.2006 року реєстратором Донецької філії Інформаційного центру Міністерства юстиції України за заявою селищної ради. Номер у спадковому реєстрі 39466297, заповідач вказаний як [PERSON], прізвище вказано помилково з м'яким знаком (а.с. 25). Допитана в якості свідка [PERSON], яка є службовцем Олексіїво-Дружківської сільської ради, повідомила, що в [ADDRESS] проживав [PERSON]. Він склав заповіт 08.04.2004 року, який було посвідчено секретарем виконкому Ненею О.І. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій Олексіїво-Дружківської селищної ради за № 41. Внесення до спадкового реєстру відбулось 14.04.2006 року, номер у спадковому реєстрі 39466297. Документ зберігається в архіві селищної ради. Прізвище відповідача було вказано помилково з м'яким знаком. Більше нікого на ім'я [PERSON] в смт. Олексіїво-Дружківка не проживало, також не було осіб які мали прізвище [PERSON]. Вказала, що вважає, що було допущено помилку при реєстрації заповіту, і замість прізвища «[PERSON]» було внесено запис «[PERSON]». Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] вказала, що в смт. Олексіїво-Дружківка мешкав тільки один [PERSON]. [PERSON] проживала разом з ним до самої його смерті, наразі продовжує проживати у будинку. Судом було зроблено запит до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, і отримано відповідь, що згідно інформації з Єдиного реєстру спадкових справ, заповіт посвідчений Олексіїво-Дружківською селищною радою, м. Дружківка Донецької області від 08.04.2004 року за реєстровим № 41, є чинним (а.с. 71). Так, згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (стаття 1268 ЦК України) За правилом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. (ст. 1297 ЦК України) Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Стаття 392 ЦК України закріпила, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання його прав як власника, зокрема, в разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог 1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Матеріали справи свідчать, що [PERSON] на час смерті [PERSON] проживала разом з ним в одному будинку (а.с. 8, 26, 27, 112). І продовжує проживати в ньому, відповідно фактично прийняла спадщину. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Судом установлено, що [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дружківського нотаріального округу з заявою про оформлення спадщини, однак отримала відмову (а.с. 24). Відмова ґрунтувалась на тому, що відсутня інформація у Спадковому реєстрі стосовно заповіту від 08.04.2004 року складеного [PERSON]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі. Ч.3. ст. 1247 ЦК України передбачає, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними статтями 1251-1253 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї статті заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів. Судом установлено, що заповіт від 08.04.2004 року було посвідчено секретарем виконкому Олексіїво-Дружківської селищної ради м. Дружківка та внесено до спадкового реєстру відбулось 14.04.2006 року. Дата видачі витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі 14.04.2006 року, номер у спадковому реєстрі 39466297. Однак, в заповідач вказаний з прізвищем «[PERSON]», замість «[PERSON]», як зазначено в заповіті від 08.04.2004 року. З цього слідує, що заповіт від 08.04.2004 року, складений [PERSON], було складено відповідно до вимог чинного законодавства і він є чинним. Відповідно до ч. 3 ст. 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно, заповіт, який було складено [PERSON] 14.03.1996 року, було скасовано заповітом від 08.04.2004 року. Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] не може претендувати на спадщини у вигляді обов'язкової частки, оскільки він є працездатною особою. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці після смерті [PERSON] з метою прийняття спадщини звернулись у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса Дружківського МНО із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується копії матеріалів спадкової справи від № 74/2016. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.04.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщинуза заповітом на все майно померлого [PERSON]. Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що судом отримано достовірну інформацію, що заповіт від 08.04.2004 року складався саме [PERSON], заповіт було посвідчено і зареєстровано у відповідності до чинного законодавства, і він є чинним (а.с. 71), спадкоємиця [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], а саме всього майна, ща належало спадкодавцеві на праві приватної власності, при цьому, приймаючи до уваги, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Outcome: partial