Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву № б/н від 11.11.2015 року та отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає договір про надання банківських послуг, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Вимоги позивач мотивує тим, що в порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, не здійснює платежі щодо погашення заборгованості, що призвело до виникнення, станом на 30.10.2018 року заборгованості по кредиту у розмірі 27534,16 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати у розмірі 1921 грн. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 28.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна, яка діє в інтересах позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (на підставі довіреності № 8332-К-О від 31.08.2017 року) подала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, на підставі доказів в матеріалах справи. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У справі судом 13 разів направлялося відповідачеві ухвала про відкриття провадження у справі з доданими документами, 03.12.2019 року поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою у відповідності до вимог п.5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України «адресат відсутній», а тому суд вважає ухвалу про відкриття провадження у справі врученою адресату. Відповідач відзив на позовну заяву (у відповідності до ст. 178 ЦПК України) не подав, відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд проводить заочний розгляд справи (у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України) за наявними матеріалами та доказами у справі та доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору;. до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (згідно із зареєстрованою 14 червня 2018 року новою редакцією Статуту банку повне офіційне найменування банку - Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] (паспорт [NUMBER] ) 11 листопада 2015 року укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна GOLD" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс:Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Судом встановлено, що в анкеті - заявці, підписаній відповідачем [PERSON] 11.11.2015 року відсутні відомості про те, яку саме картку: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна GOLD" видано відповідачу, а відтак, і немає відомостей про те, які саме тарифи підлягають до застосування відповідно до укладеного договору. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача станом на 30 жовтня 2018 року - становить 27534,16 грн., а саме: 3108,63 грн. - тіло кредиту; 1479,87 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 21158,32 - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1287,34 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі та якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України); до ч.2 ст. 1054 ЦК України - до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики; до ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання; до ч.1, ч.2 ст. 551 ЦК України - предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 11.11.2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин вимоги ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (правова позиція в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року, справа № 342/180/1, провадження № 14-131цс19). Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 549 ЦПК України - штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором є недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція Верховного Суду України, постанова від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15). Таким чином, застосування окрім штрафу, визначеного Умовами та правилами надання банківських послуг, додатково пені - є необґрунтованим, оскільки згідно вимог чинного законодавства, кредитору при притягненні позичальника до цивільної відповідальності через суд, за порушення грошового зобов`язання, слід обирати що стягувати: пеню чи штраф. З огляду на вищенаведене, враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, беручи до уваги, що позивач подав заяву про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, суд визначаючи розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 11.11.2015 року - не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача, в частині нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом, нарахованої пені, штрафу (фіксованої частини), штрафу (процентної складової), оскільки із наданих позивачем розрахунків неможливо перевірити механізм таких нарахувань та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості тілом кредиту у розмірі 3108,63 грн., а тому суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд вважає, що їх слід задовольнити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 1921 грн. (платіжне доручення № PROM6B0SBY від 26 грудня 2018 року з призначенням платежу - судовий збір), а тому до стягнення з відповідача підлягає 1921 грн. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: partial