Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

06 листопада 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який нею 19 грудня 2019 року було уточнено, посилаючись на те, що з 14.09.2006 року по 15.08.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з листопада 2009р., дитина проживають з нею, відповідач з цього часу виїхав за межі України та її життям не цікавився, не виявляє бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила позбавити його батьківських прав у відношенні сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі ј частини заробітку. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в письмовій заяві позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, не з*явився в судове засідання без повідомлення причин, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Управління "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради Мамаєва С.В. до суду не з`явилася, надіславши до адреси суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення просила максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 452 від 03.06.2008 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . При цьому, батьки дитини перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 15 серпня 2012 року, яке набрало чинності 28.08.2012р. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 23.06.2016, [PERSON] 18.06.2013 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї, складеного ЖБК «Мрія» 24.09.2019, [PERSON] мешкає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно психолого-педагогічної характеристики, наданою директором НВК № 69, вихованням неповнолітнього [PERSON] займається матір [PERSON] , яка приділяє велику увагу позашкільному розвитку дитини, батько [PERSON] з родиною не проживає, не допомагає, розвитком дитини не цікавиться. Згідно характеристики з місця роботи а [PERSON] , вона працює у відділі технічного контролю ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», позитивно характеризується за місцем роботи. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 08.04.2020 року № 01.1-01-23-47, після припинення шлюбних відносин між батьками у листопаді 2009 року, неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю. Батько дитини, [PERSON] , виїхав за межі України, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає, аліменти на утримання сина стягнуто не було. Встановлені факти свідчать про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, діє всупереч інтересам та потребам свого неповнолітнього сина [PERSON] , що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Разом з тим, відповідач [PERSON] , не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним батьківських обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для позбавлення його батьківських прав. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України та приходить до висновку про можливість стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, такими чином, вважає, враховуючи викладене, що з відповідача на утримання його неповнолітнього сина підлягають стягненню аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved