Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що з 02 січня 2015 року він працював водієм у Снігурівському центрі фінансово-господарського обслуговування закладів та установ освіти" Баштанської районної ради Миколаївської області. 30 грудня 2020 року його звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В порушення вимог ст.ст. 80, 116 КЗпП України при звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію за 24 дні невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 02 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 4 633,90 грн. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 633,90 грн. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у його та представника відсутність та просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, які має сплатити адвокату у розмірі 1000грн (вх. №5424/21-вх 09.09.2021). Представник відповідача Пузир В.М. подала заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю (вх.5427/21-вх 09.09.2021). Представник третьої особи Мезіна Т.А. також подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку розмірі 4820,41 грн визнають (вх. № 5357/21-вх 07.09.2021). Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що 02 січня 2015 року [PERSON] був призначений на посаду водія "Снігурівського центру фінансово-господарського обслуговування закладів та установ освіти" Баштанської районної ради Миколаївської області. 30 грудня 2020 року [PERSON] був звільнений з займаної посади за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України, на підтвердження чого ним надано копію трудової книжки серії [NUMBER] , датою заповнення 18 серпня 1979 року (а.с.6-зворот). Згідно з копію наказу в.о. директора Пузир В. від 30 грудня 2020 року №69-к "Про звільнення [PERSON] ", наказано виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 24 дні невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 22 січня 2020 року по 30 грудня 2020 року (а.с.7). Однак, як вбачається з довідки в.о. директора "Снігурівського центру фінансово-господарського обслуговування закладів та установ освіти" Баштанської районної ради Миколаївської області Пузир В. від 09 серпня 2021 року № 48, при звільненні [PERSON] не було виплачено грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за вказаний період, у зв`язку з закриттям усіх рахунків комунальної установи; заборгованість складає 4633,90 грн - а.с. 8. Відповідно до рішення Баштанської районної ради від 30 червня 2021 року № 23, зі спільної власності територіальних громад міста, сіл, селищ Снігурівського району Миколаївської області, ліквідованого постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів" юридичну особу "Снігурівський центр фінансово-господарського обслуговування закладів та установ освіти" Снігурівської районної ради Миколаївської області, код ЄДРПОУ 38789800, вирішено прийняти у комунальну власність Баштанської районної ради, зі зміною засновника юридичної особи Снігурівської районної ради Миколаївської області на Баштанську районну раду Миколаївської області, змінено назву юридичної особи на "Снігурівський центр фінансово-господарського обслуговування закладів та установ освіти" Баштанської районної ради Миколаївської області (а.с. 9-10,11). Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, "Снігурівський центр фінансово-господарського обслуговування закладів та установ освіти" Баштанської районної ради Миколаївської області перебуває у стані припинення (а.с.11,15). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Письмові докази у справі вказують на те, що [PERSON] не використав щорічну відпустку за період роботи з 02 січня 2020 року по 30 грудня 2020 року. Даний факт відповідачем не оспорюється. За такого, суд виходить з того, що при звільненні [PERSON] не було виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, внаслідок чого ці кошти підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо вречулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 10 серпня 2021 року, укладеного з адвокатом Козирєвою А.В. та копію Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 10 серпня 2021 року, згідно з п. 1.1 якої позивач має сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 1000 грн. Відповідно до п.1.4 правова допомога передбачена Договором, вважається такою, що надана адвокатом належним чином та в повному обсязі з моменту прийняття судом чи іншим органом, що розгляда спір, за участю клієнта, рішення щодо його порушених/оспорюваних прав. Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягенню з відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved