Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просив визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності КСП "Русанівське?, земельна ділянка № [NUMBER] площею 2,36 га рілля, яка розташована на території Русанівської сільської ради Броварського району Київської області (а. с. 2-3, 69-71). В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,36 га рілля, яка розташована на території Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, що належала його померлому батькові [PERSON] та була закріплена за ним на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0240530, який на даний час не зберігся. Після смерті [INFO] батька [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався, проте проживав разом із батьком до дня його смерті за адресою: Київська область, Баришівський район, село Перемога, та здійснював за ним догляд, тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] фактично згідно із положеннями ст. 549 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини. Після смерті батька [PERSON] у визначений законом строк до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся син померлого, його брат [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину на належне батькові на день смерті майно, зокрема, на земельну частку (пай), що належала їхній матері [PERSON] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті дружини, але своїх спадкових справ не оформив. 06 лютого 2019 року після подачі до суду цього позову за згодою брата [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , він (позивач) звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку площею 2,36 га, що розташована на території Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, йому відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригінала сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0240530, рекомендовано звернутися до суду. Його брат [PERSON] на земельну ділянку, що належала їхньому померлому батькові [PERSON] на підставі вказаного сертифіката на право на земельну частку (пай), не претендує, проти оформлення прав на дану земельну ділянку на його (позивача) ім`я не заперечує. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, остання подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі (а. с. 68). Відповідач Русанівська сільська рада Броварського району Київської області (далі - Русанівська с/рада) у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за відсутності їхнього представника та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Також вказувала, що [PERSON] був включений до Списку № 2 пенсіонерів (колишніх працівників) державного сільськогосподарського підприємства "Русанівське", майно якого приватизувалося станом на 01 березня 1996 року, тому право на земельну частку (пай) він набув, на ім`я [PERSON] був оформлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0240530 (а. с. 135). Відповідач Броварська районна державна адміністрація Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника за наявними у справі доказами, у якій зазначала, що позивач [PERSON] не подав до суду доказів, які підтверджують факт отримання його батьком [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) та набуття ним права на земельну частку (пай), а також доказів того, що позивач [PERSON] у визначеному законом порядку прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки з моменту відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори не звертався, на момент відкриття спадщини разом із спадкодавцем він не проживав. Крім того, вказувала на те, що позивачем [PERSON] пропущена позовна давність звернення до суду з цим позовом (а. с. 140). Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти його задоволення не заперечує, не проти того, щоб спірна земельна ділянка, що належна померлому батькові [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) була оформлена на ім`я його брата, спадкоємця за законом, позивача у цій справі [PERSON] (а. с. 65). З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [INFO] помер [PERSON] , батько позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження останніх та копією свідоцтва про смерть спадкодавця серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 2001 року. На день смерті [PERSON] цивільні правовідносини щодо спадкування регулювалися положеннями Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Згідно із ст. ст. 524, 525, 529 ЦК УРСР, чинного на день смерті спадкодавця [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР дії щодо прийняття спадщини повинні бути вчинені спадкоємцем протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). У ч. 1 ст. 553 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з наведених вище норм ЦК УРСР, чинного на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , для прийняття спадщини у першу чергу необхідне волевиявлення спадкоємця щодо прийняття спадщини та вчинення ним протягом шести місяців з дня відкриття спадщини визначених у ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР певних дій, що свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, тобто фактичний вступ ним в управління або володіння спадковим майном або подача ним державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Із копії спадкової справи № 818 до майна померлого [INFO] [PERSON] , відкритої 11 грудня 2002 року, закінченої 10 жовтня 2007 року, наданої суду 14 грудня 2018 року, вбачається, що 11 грудня 2002 року до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся спадкоємець першої черги, син померлого [PERSON] , відповідач у цій справі, у якій він зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який проживав у селі Русанів Броварського району Київської області, після його смерті залишилося спадкове майно - грошові вклади в ощадному банку, спадщину він прийняв, тому просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом (а. с. 37-52). Із службової відмітки державного нотаріуса на даній заяві [PERSON] видно, що місце відкриття спадщини встановлено на підставі довідки № 1118 від 09 грудня 2002 року, виданої Русанівською с/радою, у якій є відмітка про постійну пропису та проживання спадкодавця [PERSON] у селі Русанів Броварського району Київської області та його виписку у зв`язку зі смертю. Факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] його спадкоємцем [PERSON] встановлений по цій довідці, у якій є відмітка про постійну пропису та проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а. с. 38). Згідно із зазначеною вище довідкою Русанівської с/ради № 1118 від 09 грудня 2002 року, виданою для пред`явлення в нотаріальну контору, спадкодавець [PERSON] по день смерті проживав і постійно був прописаний у [ADDRESS] , у будинку невістки [PERSON] та сина [PERSON] . 11 грудня 2002 року та 10 жовтня 2007 року спадкоємцю [PERSON] нотаріальною конторою видано два свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлому [PERSON] майно, зокрема, грошові вклади в ощадному банку, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Русанівське" розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0240527 від 17 грудня 1997 року належало померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем після смерті якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а. с. 51). Будь-які відомості про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] його сином [PERSON] , позивачем у даній справі, тобто докази фактичного вступу останнього в управління або володіння спадковим майном або подача ним державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк, у матеріалах спадкової справи № 818 до майна померлого [PERSON] відсутні. Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 549, 553 ЦК УРСР, суд вважає, що позивач [PERSON] є таким, що спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] у позовній заяві зазначав, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] до нотаріальної контори він не звертався, проте вважає себе таким, що прийняв спадщину після його смерті, оскільки проживав разом із батьком [PERSON] у селі Перемога Баришівського району Київської області та здійснював за ним догляд до дня його смерті, на підтвердження чого надав довідку № 444 від 03 вересня 2018 року, видану виконавчим комітетом Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області (а. с. 13). 06 лютого 2019 року у ході підготовчого засідання у справі відповідач [PERSON] подав до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву щодо його згоди на подання спадкоємцем за законом його братом [PERSON] , позивачем у справі, заяви про прийняття ним спадщини після смерті їхнього батька [PERSON] , яка зареєстрована нотаріальною конторою того ж дня за вх. № 281 (а. с. 72). Також, 06 лютого 2019 року, до вказаної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] подав позивач [PERSON] , яка зареєстрована нотаріальною конторою того ж дня за вх. № 282, у якій зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який на день смерті був зареєстрованим та проживав у [ADDRESS] , на день його смерті залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП "Русанівське", спадщину після смерті батька він прийняв, просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно - право на земельну частку (пай) (а. с. 73). Листом від 06 лютого 2019 року за вих. № 392/02-14 Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області повідомила двох спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , зокрема, позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , про те, що у спадковій справі наявна інформація про те, що спадкодавцю [PERSON] належав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0240530 розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах. Оскільки ними (спадкоємцями) не надано оригінала документа, що посвідчує право померлого на земельну частку (пай), їм необхідно надати оригінал вказаного сертифіката або звернутися до суду з питанням визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON] був включений до Списку № 2 пенсіонерів (колишніх працівників) державного сільськогосподарського підприємства "Русанівське", майно якого приватизується станом на 01 березня 1996 року, на його ім`я був оформлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0240530, тому суд вважає встановленим факт належності на день смерті спадкодавцю [PERSON] права на земельну частку (пай) розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП "Русанівське", що підтверджується дослідженими у суді доказами. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа від 16 травня 2013 року за № 27-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Враховуючи наведене, для з`ясування питання обґрунтованості заявлених [PERSON] вимог, суд повинен встановити, чи прийняв позивач у визначеному законом порядку спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] , тобто встановити чи вчинив він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини дії, передбачені ст. 549 ЦК УРСР, які свідчать про прийняття ним спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є таким, що спадщину після смерті [INFO] його батька [PERSON] не прийняв, права на спадкування належного спадкодавцю права на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката серії КВ № 0240530 позивач не набув, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання за ним у порядку спадкування права на земельну частку (пай) є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки належних, достовірних і достатніх доказів прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON] суду позивачем не надано. Доводи позивача [PERSON] про те, що спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, проживаючи фактично разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у селі Перемога Баришівського району Київської області, є безпідставними та дійсності вони не відповідають, оскільки на час відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 818. Не приймає суд до уваги і посилання позивача [PERSON] на те, що спадщину після смерті батька [PERSON] він прийняв, оскільки 06 лютого 2019 року у ході підготовчого засідання у справі за згодою його брата [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , подав до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття ним спадщини після смерті останнього. Згідно із підпунктом 3.18 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, чинного на час розгляду справи, не вимагається звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, якщо усі спадкоємці, які прийняли спадщину, подадуть письмову заяву про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини. Такі заяви спадкоємців мають бути подані нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Аналогічні положення містилися у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, чинної на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом його синові [PERSON] , відповідачу у справі, спадкоємцю першої черги за законом. Суд встановив, що свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , видані Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області 11 грудня 2002 року і 10 жовтня 2007 року спадкоємцю за законом, синові померлого [PERSON] , тому надання ним згоди на прийняття спадщини його братом [PERSON] і подання останнім вказаній нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не свідчить про вчинення позивачем визначених законом дій по прийняттю спадщини, оскільки такі заяви спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, можуть бути подані нотаріусу лише до видачі свідоцтв про право на спадщину. Відповідач Броварська районна державна адміністрація Київської області подала до суду заяву про застосування до вимог [PERSON] наслідків спливу позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц висловила правовий висновок та зазначила, що, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Оскільки суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, питання застосування судом до цих вимог наслідків спливу позовної давності судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed