Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що був прийнятий в члени колгоспу та з 1992 року по 1995 рік працював головним ветлікарем в колгоспі "Заповіт Ілліча" с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області. Тобто на час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" позивач був членом Сокілецької спілки селян с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області, однак право на земельну частку (пай) не отримав. А тому звертається до суду. Позивач [PERSON] до судового засідання подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача - Дунаєвецької міської ради Хмельницької області у визначений судом строк подав до суду відзив на позов, у якому проти задоволення позову не заперечив, при вирішенні справи покладається на розсуд суду, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено,\~що [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу та з 1992 року по 1995 рік працював колгоспі "Заповіт Ілліча" с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області, головним ветлікарем колгоспу, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника [NUMBER] . \~ \~ \~ \~На час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", позивач був членом Сокілецької спілки селян с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області, однак право на земельну частку (пай) не отримав. однак право на земельну частку (пай) не отримав. Згідно архівної довідки від 08.09.2020 №04-06/492/2020 у 1944 році колгосп ім.Леніна с.Сокілець Миньковецького району Кам`янець-Подільської області відновлює свою діяльність. Згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 16 січня 1954 року Кам`янець-Подільська область перейменовується у Хмельницьку область. З цього часу іменується ім.Леніна с.Сокілець Миньковецького району Хмельницької області. У 1959 році в зв`язку з ліквідацією Миньковецького району колгосп ім.Леніна с.Сокілець входить до складу Дунаєвецького району Хмельницької області, в цьому ж році господарство перейменовується на колгосп "Заповіт Ілліча" с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до рішення зборів уповноважених колгоспу "Заповіт Ілліча" с.Сокілець на колгосп "Сокілецький" с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до рішення загальних зборів колгоспу "Сокілецький" с.Сокілець від 28 серпня 1992 року №2 припинено діяльність колгоспу "Сокілецький" с.Сокілець і створено на його базі колективне підприємство - Сокілецьку спілку селян с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області. Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000366 видано Сокілецькій спілці селян с.Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області 19.06.1995, землю передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Сокілецької сільської ради народних депутатів від 14.03.1995. Згідно із п. 2\~Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень п.п. 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, згідно Указу Президента на час виходу Указу Президента позивач був членом колгоспу та мав право на отримання земельної частки (паю), але помилково не був включений в списки громадян - членів КСП, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та не отримав сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до\~ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003\~право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). На підставі\~Закону України "Про порядок виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899-ІV\~одним із документів, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду. Потрібно мати на увазі, що згідно зі\~ст.25 ЗК України\~при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Стаття 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить [PERSON] права на земельну частку (пай), яка належить йому на законних підставах, хоча останній і не отримав відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно\~ст. 1 Конституції України\~являється Україна, є неприпустимим. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай). Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору і те, що позивачка не просить стягнути судові витрати з відповідача, та у відповідності до положень ч.9 ст. 141 ЦПК України покладає їх на позивача.

Outcome: approved