Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], мотивуючи його тим, що на підставі постанови спільного засідання заводського комітету профспілки й адміністрації Теофіпольського цукрового заводу від 5 березня 1979 року позивач (прізвище позивача на той час було "Кватерчук") вселилася разом із чоловіком, [PERSON], у квартиру [ADDRESS], при цьому ордер на вселення у квартиру завод не видав. Наприкінці 80-х років [PERSON] поїхав на роботу до Російської федерації. 28 березня 1989 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано Армизанським ЗАЦС Тюменської області. 14 серпня 1991 року позивач вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на "Гілевич". З моменту вселення та до цього часу, позивач постійно проживає у квартирі, іншого житла немає. 12 вересня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про приватизацію квартири, однак їй було відмовлено через відсутність ордера на вселення у квартиру. У зв'язку із наведеним, просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Представник відповідача позов визнала, пояснила, що позивач проживає за адресою смт Теофіполь вул Юності 5 кв 8 та звернулася із заявою про приватизацію, однак у зв?язку із відсутністю ордеру їй було відмовлено. Квартира до комунальної власності не належить, інших осіб, які б претендували на неї, немає. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі постанови спільного засідання заводського комітету профспілки й адміністрації Теофіпольського цукрового заводу від 5 березня 1979 року позивач вселилася разом із чоловіком, [PERSON], у квартиру [ADDRESS]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 28 березня 1989 року Армизанським ЗАЦС Тюменської області (свідоцтво про розірвання шлюбу). 14 серпня 1991 року позивач вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на "Гілевич" (свідоцтво про шлюб). Відповідно до довідки №7568 від 05.08.2016 року виданої ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" [PERSON] дійсно проживає з 1985 року за адресою [ADDRESS], зареєстрована одна. Відповідно до довідки ПАТ "Державний Ощадний банк України" [PERSON] в списках в Теофіпольському ТВБВ №10022/058 на списання приватизаційно-житлових чеків не рахується, за адресою [ADDRESS] - житловий чек не використано. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно з 1985 року володіє та користується приміщенням за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, позивач має право набути право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved