Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 02.07.2001 року працювала у відповідача на різних посадах. Наказом №618 від 13.03.2017 року була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю ( ст. 38 КЗпП України ) з 20.03.2017 року. Розрахунку при звільненні з нею не проведено. Розрахункові кошти в сумі 32915,71 грн. отримала 06.11.2017 р. згідно судового наказу Рівненського міського суду. Разом з тим, грошові кошти в розмірі середнього заробітку за весь час затримки з виплати належних їй коштів при звільненні, в сумі 60119,52 грн. за період з 21.03.2017 р. по 05.11.2017 р. відповідачем не виплачені. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник ПрАТ «Рівнеазот» подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов заперечує в повнорму обсязі. Згідно поданого до суду відзиву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ "Рівнеазот" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеоблводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ « Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності. ПрАТ "Рівнеазот" сплачувало єдиний внесок, а тому позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання допомоги по безробіттю. Просив суд звільнити ПрАТ « Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні [PERSON] в повному обсязі. Дослiдивши письмовi докази по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ПрАТ «Рівнеазот» та з 20.03.2017 р. Наказом №618 від 13.03.2017 року була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю ( ст. 38 КЗпП України ) . Розрахунок на день звільнення з нею не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти [PERSON] отримала 06.11.2017 р. в сумі 32915,71 грн. згідно судового наказу Рівненського міського суду від 17.08.2017року. Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Так, вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні стосуються періоду з 21.03.2017 року по 05.11.2017 року. За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2017 р. по 05.11.2017 р., що становить 156 робочих днів. З довідки про середню заробітну плату № 233 від 09.02.2018 р. вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за січень-лютий 2017 року становить - 11141,30 грн., середньогодинна заробітна плата становить 45,7736 грн., виходячи з того, що в січні нею було відпрацьовано 91,40 годин, в лютому 152,00 години, а всього 243,00 години за період січень- лютий 2017 року. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 21.03.2017 року року по 05.11.2017 року включно, заборгованість становить 57125,64 грн. з розрахунку 156 робочих днів (період затримки) х 366,19 грн. (середньоденна зарплата з розрахунку 45,7736 середньогодинна зарплата х 8 год./день) = 57125,64 грн. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобов'язань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди. Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 640,00 грн., сплачений позивачем , підлягає до стягнення з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial