Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

11 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог\~ від 14 листопада 2018 року, яка надійшла до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 16 листопада 2018 року, просить: усунути йому перешкоди у користуванні 3/10 частками житлового будинку №171 по вул. родини Бобринських (назва до перейменування Артема) в м. Сміла Черкаської області, шляхом визнання [PERSON] особою, що втратила право користування зазначених житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2007 року він являється власником 3/10 часток житлового будинку №171 по вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема) в м. Сміла Черкаської області. В належній позивачу частці житлового будинку зареєстрована його колишня невістка [PERSON], яка з 2015 року в ньому не проживає, оскільки виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Її особистих речей в будинку немає. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] і сином позивача - [PERSON] розірваний. 09 грудня 2016 року [PERSON] помер. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстрації за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема), №171, позивач змушений звернутись до суду про усунення перешкод в користуванні вказаною часткою житлового будинку шляхом визнання [PERSON] особою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідне позивачу для оформлення субсидії та зменшення розміру комунальних платежів. Своєю бездіяльністю відповідач порушує його права, як власника вищевказаного будинку, зокрема, на одержання субсидії та на розпорядження ним, в звязку з чим він звернувся до суду з вказаною позовною заявою.\~\~\~\~\~ Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його представник звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без участі позивача. Представник позивача адвокат [PERSON], в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 14 листопада 2018 року підстав. При цьому, просив не стягувати з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. При цьому зазначила, що дійсно зареєстрована, як член сім'ї позивача, в будинку №171 по вул. родини Бобринських в м. Сміла Черкаської області, однак, з 2015 року в ньому не проживає. З зазначеного часу вона проживає за адресою: [INFO]. Просила прийняти до уваги клопотання представника позивача та не стягувати з неї понесені позивачем судові витрати. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, враховуючи, що відповідач [PERSON], позовні вимоги визнала, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого засідання. Суд, заслухавши доводи представника позивача, врахувавши позицію відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку: Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2007 року, ухваленим за результатами розгляду цивільної справи №2-3015/2007р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, суд вирішив визнати за [PERSON] право власності на 3/10 садиби №171 по вул. Артема (назва вулиці після перейменування вул. родини Бобринських) в м. Сміла Черкаської області (а.с.4). Вищевказане рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області набрало законної сили 06 січня 2008 року (а.с.4-зворот). Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.\~\~\~ Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №147402599, сформованої Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 29 листопада 2018 року, [PERSON] 12 липня 2012 року зареєстрував право приватної власності на 3/10 частки житлового будинку №171 по вул. Артема (назва вулиці після перейменування вул. родини Бобринських) в м. Сміла Черкаської області (а.с.40-43). Таким чином, власником 3/10 частки будинку №171 по вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема) в м. Сміла Черкаської області, являється [PERSON] позивач\~ по справі. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON], який являється сином позивача - [PERSON], перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2015 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи №703/4113/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Голов'ятенко) [PERSON], зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис від 30 серпня 2013 року №245 (а.с.7). Вищевказане рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області набрало законної сили 12 жовтня 2015 року (а.с.7 зворот). Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO], [PERSON], [INFO], паспорт серії НЕ №703765, виданий Смілянським РВ УМВС України в Черкаській області 04 вересня 2013 року, зареєстрована у вказаному будинку 11 вересня 2013 року (а.с.11-12). Під час судового розгляду представник позивача зазначив, що відповідач -[PERSON] зареєстрована в будинку №171 по вул. родини Бобринських в м. Сміла Черкаської області, як член сім'ї позивача - [PERSON], оскільки являлася невісткою останнього. Вищевказані обставини відповідачем не заперечуються та повністю визнаються. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до абз.3 ч.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року, постановленого за результатами розгляду справи №5-рп/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї"), членами сім'ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи, за умови постійного проживання разом з суб'єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної\~ пожежної охорони у безпосередніх родинних зв'язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач - [PERSON] була зареєстрована 11 вересня 2013 року в будинку №171 по вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема) в м. Сміла Черкаської області, як член сім'ї власника вказаного будинку позивача - [PERSON]. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено, що\~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки №117607, виданої головою квартального комітету №11 Смілянської міської ради Черкаської області, [PERSON], [INFO], проживає в [INFO]. Його бувша невістка - [PERSON], [INFO], у зазначеному будинку не проживає два з половиною роки (а.с.6). Під час судового розгляду, відповідач [PERSON] викладені в позовній заяві обставини щодо її не проживання з 2015 року в будинку №171 по вул. родини Бобринських в м. Сміла Черкаської області підтвердила та зазначила, що з вказаного часу вона фактично проживає поза місцем своєї реєстрації, а саме: за адресою: [ADDRESS]. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] після звернення позивача до суду з даним позовом знята з реєстрації за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема), буд.171, матеріали цивільної справи не містять. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано жодного доказу, який свідчить про її проживання в будинку №171 по вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема) в м. Сміла Черкаської області з 2015 року, або вчинення їй перешкод будь-якими особами у проживанні за зареєстрованим місцем проживання.\~\~\~\~ На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником доведено факт постійної відсутності члена сім'ї, а саме: відповідача [PERSON], [INFO], без поважних причин, понад один рік в будинку №171 по вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема) в м. Сміла Черкаської області. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які\~ б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права в майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об'єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права в майбутньому (пар. 29). Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність\~ законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі, коли потенційне порушення пов'язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що факт реєстрації відповідача в будинку №171 по вул. родини Бобринських (назва вулиці до перейменування Артема) в м. Сміла Черкаської області, 3/10 частки якого на праві приватної власності належить позивачу [PERSON], порушує право останнього на володіння та користування своїм майном, викликає необхідність сплати комунальних послуг за відсутнього відповідача та неможливість отримання субсидії. Вищевказані обставини перешкоджають позивачу реалізувати свої права, що є неприпустимим. Крім того, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі №6-709цс16, стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи вищевикладене та позицію відповідача [PERSON]В, яка позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Під час судового розгляду, представник позивача - адвокат [PERSON] звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просить не стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції №МР…АВ030389LЕА...3383360 від 11 жовтня 2018 року, позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, сплачено судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок (а.с.1). Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги [PERSON], останньому необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 352 гривні 40 копійок. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача має бути стягнутий сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 352 гривні 40 копійок. Така сума є різницею між сплаченим судовим збором позивачем та його частиною, яка підлягає поверненню з державного бюджету. Разом з тим, під час підготовчого судового засідання представник позивача адвокат [PERSON] звернувся до суду з усним клопотанням, в якому просив судові витрати за розгляд цивільної справи покласти на нього. Таким чином, враховуючи позицію представника позивача, суд вважає за можливе не стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 352 гривні 40 копійок, та витрати по його сплаті покласти на останнього.\~ На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, згідно ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР та\~

Outcome: approved