Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, треті особи [PERSON] , Друга Лубенська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. У позові вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який проживав у [ADDRESS] і який за життя склав два заповіти, згідно яких він залишив земельну ділянку, площею 2,990 га, розташовану на території Войнихівської сільської ради Лубенського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва йому - [PERSON] , а 1/2 частину домоволодіння, розташовану в [ADDRESS] залишив йому [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Крім цього, спадкоємцем на обов`язкову частку спадкового майна була дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , яка постійно проживала з ним разом на момент смерті останнього. При зверненні ним до державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, йому було видано свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину домоволодіння відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу. Позивач [PERSON] прохає суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 частини житлового будинку, загальною площею 61,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача - адвокат Антіхович В.В. не з`явився, направив до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач - Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області надіслала суду заяву, в якій справу прохає слухати без участі свого представника, щодо позовних вимог покладається на рішення суду. Третя особа Друга Лубенська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою, в якій прохає розглянути справу без участі представника, щодо позовних вимог покладається на рішення суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою, в якій прохає розглянути справу без її участі, щодо задоволення позову не заперечує. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, докази, надавши їм належну оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.02.2020 року, яке набрало законної сили 10.03.2020 року, по цивільній справі № 539/4637/19 року за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування встановлено і не заперечується сторонами, що [INFO] помер [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.05.2009 року виконавчим комітетом Войнихівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, актовий запис №19 (а.с.6), який був батьком позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Своїм заповідальним розпорядженням від 08.01.2009 року, [PERSON] належну йому 1/2 частину житлового будинку з відповідної частиною господарських будівель [NUMBER] який знаходиться в [ADDRESS] , залишив [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.11). Крім цього, обов`язкову частину спадщини мала дружина спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак, не оформила свої спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.12.2011 року виконавчим комітетом Войнихівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, актовий запис №38 (а.с.54), яка була матір`ю позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Своїм заповідальним розпорядженням від 13.07.2009 року, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і усе те, на що за законом вона матиме право залишила [PERSON] (а.с.55). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.02.2019 року, виданій державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] та [PERSON] , а саме на відповідні частини домоволодіння, що належали [PERSON] та [PERSON] відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу, а також у зв`язку з невизначеністю розміру частки, що належала [PERSON] (а.с.12). Крім цього, з вказаної постанови вбачається, що у Другій Лубенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №525/2009 року на майно померлого [INFO] [PERSON] на підставі заяв про прийняття спадщини за заповітом від доньки спадкодавця [PERSON] та сина спадкодавця [PERSON] . Також, відповідно до ст.1241 ЦК України, на обов`язкову частку у спадщині є дружина спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину, інших заяв немає. Даним рішенням визначено, що спадкове домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності подружжя, тобто, кожному з них фактично належало по 1/2 частині (ст.60, ст.61 СК України) і після прийняття обов`язкової частки спадкового домоволодіння, [PERSON] належало 2/24 частини будинку. Враховуючи заповідальне розпорядження [PERSON] , яким належне їй майно вона залишила [PERSON] , позивачеві [PERSON] залишається 5/24 частини спадкового домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] , оскільки позивач та третя особа [PERSON] успадкували по 5/24 частини будинку після смерті батька, а мати [PERSON] успадкувала 2/24 частини будинку, яка також була і власником іншої 1/2 частини спадкового будинку. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. П. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Ч.ч. 3,4 ст. 3 зазначеного Закону, передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Зазначене викладене у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Крім цього, порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. за № 12/5-126, в якому надано роз`яснення по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до набрання чинності Постанови КМУ від 05.08.1992 р. № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», якою вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.15-18). Таким чином, спадкодавець набув право власності на частину вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд до введення в дію наведених нормативно-правових актів, а саме в період часу з 1969 року по 1985 рік, так як виникнення права власності на нього не залежало від державної реєстрації цього права. Розмір успадкованої частки після померлого батька [PERSON] становить 5/24 частини. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості визнати право власності на частину домоволодіння, що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку,

Outcome: approved