Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

28.11.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини та визнання права власності. У своїй заяві позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON], після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка [NUMBER] площею 10.15 га, розташована на масиві [NUMBER] на території Ряснопільської сільської ради; 1/3 частка земельної ділянки [NUMBER] площею 6.0915 га, що розташована на масиві [NUMBER] на території Гуляївської сільської ради та 1/3 частка земельної ділянки [NUMBER] площею 6.0917 га, що розташована на масиві [NUMBER] на території Гуляївської сільської ради. Позивач вважає, що є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], так як на час його смерті проживала з ним однією сім'єю 32 роки. Спадкоємцями першої черги є його рідні брати, відповідачі по справі, які у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини не звернулись, інших спадкоємців за законом та заповітом немає. У встановлений законом строк, [PERSON] звернулась до нотаріуса з питання прийняття спадщини, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Позивач зазначила, що з січня 1985 року стала проживати однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, спільних дітей не мали, проживали як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, піклувалися один про одного. Позивач зазначила, що 02.02.2017 року [PERSON] захворів, увесь час знаходилась біля нього, доглядала його, піклувалась про нього, після його смерті понесла витрати на поховання. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд задовольнити її позовну заяву. Ухвалою суду від 30.11.2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 20.12.2017 року після усунення недоліків, відкрито провадження по справі у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 31.01.2018 року у підготовчому судовому засіданні за клопотанням позивача з Березівської державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу, заведення після смерті [PERSON], яка надійшла на адресу суду 07.02.2018 року. Ухвалою суду від 28.02.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду по суті вказану цивільну справу. У судовому засіданні 20.03.2018 року позивач та її представник наполягали на позовній заяві, зіславшись на обставини зазначені у ній. Просили її розглянути та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчі судові засідання 15.01.2018, 31.01.2018 року, 28.02.2018 року та у судове засідання 20.03.2018 року жодного разу не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно довідки Березівського РС ГУДМС України в Одеській області зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.57), судом направлялись на вказану адресу повістки про виклик до суду, які відповідач отримав, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції (а.с.63, 77, 89). Відповідач [PERSON] у підготовчі судові засідання та судове засідання 20.03.2018 року також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.111), судом направлялись на вказану адресу повістки про виклик до суду, які відповідач отримав, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції (а.с.64, 76, 110). Разом з тим, 05.01.2018 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що вимоги позивача підтримує у повному обсязі (а.с.58). Представник Ряснопільської сільської ради у підготовчі судові засідання та судове засідання 20.03.2018 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Разом з тим, на адресу суду 15.01.2018 року та 31.01.2018 року надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та з позовом погоджуються (а.с.66,78). Врахувавши пояснення позивача та її представника, думку відповідача [PERSON], викладену в письмовій заяві від 05.01.2018 року, думку третьої особи, викладену у заявах від 15.01.2018 року та 31.01.2018 року, відсутність будь-яких заяв або відзиву на позовну заяву, з урахуванням отримання [PERSON] ухвали про відкриття провадження, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Суд вважає зазначити, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у спра\-ві «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. З огляду на вищевикладене, ігнорування [PERSON] виклики до суду, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами за його відсутності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народженн [INFO] народився [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть від 15.02.2017 року [PERSON] помер [INFO](а.с.7), також [INFO] померла [PERSON] ( мати [PERSON]), що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8), згідно свідоцтва про смерть від 22.06.2009 року помер [PERSON] (батько [PERSON]) (а.с.9). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22.08.2003 року (а.с.10), акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 20.01.2003 року (а.с.11-12) власником земельної ділянки площею 10.15 га, розташованої на території Ряснопільскої сільської ради є [PERSON] [PERSON] є власником 1/3 земельної ділянки площею 6.0915 га та 1/3 земельної ділянки площею 6.0917 га розташованих на території Гуляївської сільської ради, що підтверджується свідоцтвами про право власності не спадщину за законом (13-14). Відповідно до листів відділу у Березівському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 28.09.2017 р. та 29.09.2017 р. встановлено грошову оцінку вищевказаних земельних ділянок (а.с.15-16). Актом обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. (а.с.17) та довідкою виданою Ряснопільскою сільскою радою від 13.11.2017 року (а.с.19) підтверджується, що [PERSON] з січня 1986 року по день смерті був зареєстрований за вищевказаною адресою. Згідно довідки виданої Ряснопільскою сільською радою від 13.11.2017 року [PERSON] з 2005 року був безробітний (18). Відповідно до витягу з журналу (а.с.20) [PERSON] проживав на території Ряснопільскої сільської ради з 27.01.1986 року, також [PERSON] входив до списку членів сім'ї [PERSON] (а.с.21). З акту дослідження стану здоров'я (а.с.22) [PERSON] з 06.08.2014 року по 18.08.2014 року перебував на стаціонарному обстеженні (а.с.22), довідкою Ряснопільської амбулаторії ЗПСМ підтверджується, що [PERSON] надавалась медична допомога (а.с.23). [PERSON] у 1982 році закінчив Гуляївську середню школу, що вбачається з атестату про середню освіту (а.с.24), з 2005 року він звільнився з місця роботи за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника (а.с.25-27). Після смерті [PERSON]зареєстровано спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстраці. В спадковому реєстрі від 07.03.2017 року (а.с.29). Позивачу надано роз'яснення завідувачем Березівської державної нотаріальної контори Г.В. Поляковою від 27.09.2017 року про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини (а.с.30). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.01.1987 р. [PERSON] та [PERSON] розлучилися (а.с.31). З довідки виданої виконавчим комітетом Ряснопільскої сільської ради від 17.11.2017 р. вбачається, що [PERSON] утримується за рахунок ведення домашнього господарства (а.с.39). Відповідно довідки виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Ряснопіль від 17.11.2017 р. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку (а.с.40). Згідно трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 12.11.2015 року не працює (а.с.41-44). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом». Згідно з ч.2 ст. 15 ЦК України передбачено, що «кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства». В судовому засіданні представником позивача зазначено, що з 1985 року позивач разом з [PERSON] проживали однією сім'єю до дня його смерті без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, після його смерті залишилось спадкове майно, яке [PERSON] не може успадкувати, так як не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем. Відповідно до статті 1264 Цивільного Кодексу України, «у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини» Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем. За змістом статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки». Тобто поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Загальна декларація прав людини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., у частині третій статті 16 називає сім'ю природним та основним осередком суспільства. Таке ж положення міститься у статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 р. та у статті 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права 1966 року. Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо». Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є наявність взаємних прав та обов'язків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. З урахуванням змісту Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (Справа № 1-8/99), «обов'язковою умовою для визнання членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин». В матеріалах цивільної справи містяться докази на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, тобто були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, зумовлені спільним проживанням, та які притаманні сімейним відносинам, а також несли спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності, саме сім'ї, у прямому розумінні цього слова. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали та підтвердили, що дійсно бачили, що позивач проживала разом з померлим чоловіком як сім'я. Вказали, що умови проживання достатні, їх спільні інтереси були як в усіх людей та допомагали один одному по господарству. Проте зазначили, що приблизно почали проживати з 1986 року, більш точної дати не пам'ятають. Водночас, суд має враховувати, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можливе лише тоді, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] станом на 1986 рік перебувала у шлюбі та мала власну сім'ю та лише 17 січня 1987 року розірвано шлюб з [PERSON], відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.31). За таких обставин, суд вважає частково задовольнити вимогу позивача про встановлення факту проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме з 17.01.1987 року та до дня його смерті, тобто саме з моменту розірвання шлюбу позивача з [PERSON] Щодо вимог про визнання права власності на спадкове майно, то суд з урахуванням встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вважає зазначити наступне: У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. ииииииииВідповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оглошується померлою. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Як встановлено, зі спадкової справи [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON], проте останній відмовлено та роз'яснено право на звернення до суду (а.с.92-102). Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним». Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Визнання відповідачем та третьою особою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд доходить висновку, що вимога про право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки: площею 10.15 га, розташованої на масиві [NUMBER] на території Ряснопільскої сільської ради Березівського району Одеської області, 1/3 земельної ділянки площею 6.0915 га та 1/3 земельної ділянки площею 6.0917 га, розташованих на масиві [NUMBER] на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області. Рішення повинно відповідати вимогам Цивільно-процесуального кодексу України бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial