Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що з 23 лютого 2002 року знаходиться у шлюбі з відповідачем. Відносини між ними остаточно припинилися з березня 2015 року, з того часу вони не проживають разом. Позивач забрав свої речі та переїхав до будинку своїх батьків в [ADDRESS], де зараз і проживає. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після припинення їх шлюбних відносин залишилися проживати разом із позивачем. З грудня 2015 року діти мешкають разом з ним у будинку його батьків в с. В.Сироватка. Менший син [PERSON] пішов до школи в с. В.Сироватка у перший клас. До теперішнього часу він та відповідачка не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Тому позивач просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з ним. Представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] до Зарічного районного суду м. Суми подана зустрічна позовна заява від 16 травня 2016 року про стягнення аліментів на дітей. Заявлені у зустрічному позові вимоги ґрунтуються на тому, що [PERSON] мешкає за місцем реєстрації разом із дітьми, а відповідач за зустрічним позовом [PERSON] мешкає окремо та не надає жодної матеріальної допомоги, не сплачує коштів на навчання дітей, хоча працює офіційно в ПАТ «Сумихімпром» та має постійний дохід і тому може надавати допомогу, а тому просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину з дня подання позову до досягнення ними повноліття.07.06.2016 року представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] уточнив позовні вимоги до [PERSON] шляхом подання письмової заяви, у якій просить визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю.Ухвалою суду від 19.12.2016 року зустрічна позовна заява [PERSON] була об'єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON]. В судовому засідання позивач за первісним позовом [PERSON], який є відповідачем за зустрічним позовом та його представник - [PERSON] заявлені у первісному позові вимоги підтримали у повному обсязі і просять суд їх задоволити, проти зустрічного позову заперечують повністю. Також [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він на цей час має постійне місце роботи, стабільну заробітну плату, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Крім того, він проживає у приватному будинку своїх батьків в с. В. Сироватка, молодший син саме за цим місцем проживання з першого класу ходить до Верхньосироватської спеціалізованої школи. В будинку створені всі умови для проживання, виховання та утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Діти з грудня 2015 року мешкають разом з ним. З самого дитинства він постійно піклується про синів, допомагає матеріально: купує одяг, витрачає кошти на їх утримання. На протязі всього часу з моменту припинення шлюбних відносин з відповідачкою сини постійно виказують своє бажання жити разом із батьком, у зв»язку з тим, що дуже прив»язані до нього. Таким чином, проживання синів разом із ним відповідатиме їх інтересам. Він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки із синами. Навпаки, мати сама не бажає зустрічатися з дітьми, не телефонує їм, не запрошує до себе, не вітає зі святами. Навіть по телефону вона спілкується з ними дуже рідко, не зважаючи на те, що кожен з синів має свій телефон, який знаходиться у їх вільному розпорядженні. В свою чергу, він готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування матері. Позивач також зазначає, що [PERSON] останнім часом зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, у неї в помешканні постійно перебувають сторонні особи, які вживають алкоголь, палять, гучно поводять себе. Коли діти проживали з нею, то часто пропускали заняття в школі без поважних причин. В зв»язку з такою поведінкою, [PERSON] неодноразово запрошували до школи та служби у справах дітей для проведення профілактичної бесіди про відповідальне ставлення до батьківських обов»язків. 04 серпня 2016 року вона була притягнута до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП України (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов»язків щодо виховання дітей, справа № 591/2133/16-п, суддя Капкін О.Б., що підтверджується копією постанови. Також позивач посилається на те, що [PERSON] не має самостійного доходу, вона ніде не працює, не стоїть на обліку в Центрі зайнятості, не отримує пенсію або інші види допомоги, а також не виявляє бажання знайти постійну роботи для того, щоб мати змогу утримувати себе самостійно. В свою чергу, він спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дітей. Вважає, що за таких умов дітям буде краще жити із ним. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з»явилися, письмових заперечень на позовну заяву не надали. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], вважає обґрунтованим висновок комісії Служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]. Крім того, також зазначила що під час обстеження житлових умов відповідача [PERSON] 30.08.2016 року, остання погодилася, що дітям краще буде проживати з батьком, про що була складена заява та підписана нею особисто. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір»ю позивача за первісним позовом [PERSON]. Діти позивача: [PERSON] та [PERSON] (її онуки), проживають разом з ними з грудня 2015 року в [ADDRESS] в будинку, що належить їй та її чоловіку на праві власності. Зазначає, що син прийняв рішення про переїзд до них в будинок з дітьми оскільки [PERSON] з 2012 року почала зловживати спиртними напоями, приводила в квартиру сторонніх людей, які пиячили з нею та влаштовували безлад, не приділяла належної уваги дітям, іноді взагалі залишала їх самих вдома на декілька днів. Старший син дуже часто пропускав заняття в школі, в зв»язку з чим у нього знизилася успішність в навчанні, молодший часто не відвідував дитячий садочок. Також свідок пояснила суду, що вони та позивач не чинять перешкод у спілкуванні дітей з матір»ю, навпаки, відповідачка сама не виявляє бажання зустрічатися та брати участь у вихованні та утриманні дітей. Відповідачка ніде не працює, якщо десь і має тимчасовий заробіток, то кошти витрачає повністю на свої власні потреби. Посилається на те, що в будинку є всі належні умови для проживання та розвитку дітей. Суд, вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали даної цивільної справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, перевіривши їх наданими сторонами доказами, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а зустрічний позов - задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони у даній справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 23 лютого 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, а також не заперечувалося сторонами, діти з грудня 2015 року мешкають разом з позивачем [PERSON] в будинку його батьків за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою-характеристикою виданою Верхньосироватською сільською радою Сумського району Сумської області, засвідченою сільським головою [PERSON]. За місцем фактичного проживання [PERSON] характеризується позитивно. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2004 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією витягу про реєстрацію прав КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.05.2005 року. Згідно довідки про зареєстрованих осіб від 25.03.2016 року б/н, виданої ТОВ «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс», в квартирі по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та діти: [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що як на момент звернення до суду, так і на час судового розгляду, [PERSON] працює в ПАТ «Сумихімпром» з січня 2016 року, отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем своєї роботи. Мати дітей [PERSON] за весь час розгляду справи в суді з 04.04.2016 року ні разу не з»явилася в судове засідання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] навчається в КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 26, м. Суми в 7-Б класі, згідно інформації про учня, [PERSON] має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів. Навчається не в повну міру своїх можливостей, йому потрібна постійна організуюча допомога учителів та батьків, що підтверджується довідкою. Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітніх вбачається, доцільність визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]. Вирішуючи вимоги кожної із сторін суд враховує наступне. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з»ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Зі змісту позовної заяви та наданих позивачем за первісним позовом доказів, слідує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім»ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім»ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягненню нею віку 14 років. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір»ю. Згідно положень ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов»язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз»яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з»ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов»язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Сумської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом із батьком [PERSON], оскільки він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дітей. Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, зважаючи на викладені вище обставини справи, виходячи з інтересів дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, умови, створені для дітей за місцем проживання та усталений спосіб їх життя, вважає за доцільне визначити місце її проживання разом з батьком. При цьому суд враховує можливість батька забезпечити їм належні умови проживання, виховання та розвитку, а також те, що відповідачка має можливість безперешкодно відвідувати дітей, спілкуватися з ними, здійснювати свої батьківські обов»язки та доглядати за дітьми за місцем проживання позивача за первісним позовом. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про проживання дітей з батьком, підстави для стягнення аліментів з батька відсутні. Таким чином, суд вважає за необхідне первісний позов задоволити, а позовні вимоги за первісним позовом та зустрічним носять взаємовиключний характер, та виходячи насамперед з інтересів малолітніх дітей, позовні вимоги [PERSON] необхідно задоволити, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed