Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтував тим, що 20 квітня 2010 року уклав з [PERSON] кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на суму залишку заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. За умовами договору відповідач зобовязана щомісяця сплачувати позивачу платежі, передбачені умовами договору. Однак, [PERSON] порушила умови кредитного договору, не сплачує платежі, не повертає кредитні кошти. Станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість за кредитом у розмірі 20291,22 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1378 гривень. Представник позивача, який діє на підставі довіреності в межах наданих йому повноважень, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, який діє в справі в інтересах [PERSON] позов не визнав, заперечував факт укладення між [PERSON] та «Приватбанк» кредитного договору. Пояснив суду, що 20 квітня 2010 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримала у банку грошові кошти у розмірі 7000 гривень. Вважає, що між сторонами було укладено не кредитний договір, оскільки даний договір не містить всіх істотних умов договору: дані про тарифи, про порядок розрахунку, про штрафні санкції за невиконання умов договору, а укладено договір позики. [PERSON] отримала у банку грошові кошти у розмірі 7000 гривень, які повинна була поступово повертати без будь-яких процентів. Банком було порушено умови договору, без погодження з відповідачем позивач збільшив кредитний ліміт до 10900 гривень. Також, без згоди відповідача, грошові кошти, які вносилися [PERSON] банку на рахунок повернення позики, позивач розподіляв їх на погашення процентів, комісії, штрафів, данні про які не міститься в укладеному сторонами договорі. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідачем було отримано грошові кошти у розмірі 7000 гривень, а повернуто банку станом на 19 квітня 2015 року 45263, 24 гривень. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк ... (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. 20 квітня 2010 року року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с 6,7). Пунктом 2 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності. 20 квітня 2010 року [PERSON] було надано кредитну картку № 5577 2129 1356 9946, а 26 жовтня 2012 року кредитна картка перевипущена на нову картку № 5211 5374 3090 3158, що підтверджується довідкою "Приватбанк" (а.с. 133) Статею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або стандартних формах, який може бути лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник [PERSON] висловила свою згоду про укладання кредитного договору саме у вигляді Заяви позичальника та Умов і Правил надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Зі змісту заяви, що підписана [PERSON] вбачається, що відповідач ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг та погодилась на вказані умови, і згідно виписки по картковому рахунку (а.с.98-103) користувалась кредитним лімітом, шляхом отримання готівки, поповнення картки готівковими коштами. Отримуючи вказані кошти та повертаючи їх банку, [PERSON] визнавала умови укладеного з банком кредитного договору. Питання про визнання договору недійсними відповідач не ставила. В заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту (7000 гривень), однак умовами договору (п.2.1.1.2.3) визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] вбачається, що кредитний ліміт в сумі 7000 гривень, встановлений 20 квітня 2010 року змінювався 06 листопда 2010 року - 6900 гривень, 06 січня 2011 року 8900 гривень, 25 квітня 2011 року -10900 гривень, 16 грудня 2014 року зменшено кредитний ліміт 9990 гривень, 29 грудня 2014 року встановлено кредитний ліміт - 9990 гривень (а.с. 134). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, станом на 30 листопада 2015 року в неї є заборгованість за кредитом у розмірі 20291,22 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом 9895,42 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 8153,36 гривень; заборгованість за пенею та комісією 800 гривень; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - 500 гривень; процентна складова - 942,44 гривень (а.с. 4-5). Відповідач не заперечувала факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами. Згідно виписки по особовому рахунку, виписки по кредитній картці, в період з 20 квітня 2010 року по 25 грудня 2015 року [PERSON] знімала гроші з кредитної картки готівкою, розраховувалась кредитними коштами в магазині за придбаний товар та інше, частково погашала заборгованість за договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору, та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач уклала з позивачем кредитний договір та отримала у банку кредитні кошти, які зобов'язана повернути у строки та в порядку, визначені договором. Однак, [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, не сплачує належні платежі, ухиляється від повернення банку кредитних коштів. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 20291 гривня 22 копійки. Твердження відповідача в частині того, що між нею і банком було укладено договір позики, а не кредитний договір, і нею повернуто суму позики суд вважає необґрунтованим. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір позики є універсальним, тобто може застосовуватися всіма учасниками цивільних правовідносин, а в кредитному договорі позикодавцем (кредитодавцем) є банк або інша фінансова установа. Кредитний договір, на відміну від позики, завжди є оплатним. Між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом приєднання відповідача до запропонованого позивачем кредитного договору. Відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в яких зафіксовано умови надання кредиту, строки та умови його повернення, відповідальність за порушення зобов'язання (проценти, штрафи та комісія), тому її твердження про укладення з банком договору позики є безпідставними. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, [PERSON] повинна сплатити ПАТ КБ "Приватбанк" сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved