Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідною заявою до відповідачів, в обґрунтування якої зазначив, що відповідачі користаючись послугами позивача, оплату за надані послуги не робили у зв'язку з чим утворилася заборгованість, тому просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.07.1996 року по 01.11.2013 року в сумі 14753,93 грн. - основного боргу; 4955,69 грн. - втрати від інфляційних процесів та 3 % річних - 2265,78грн., що взагалі складає суму у розмірі 21975, 40 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Відповідачі не були згодні і заявленим позовом ЛМКП «Теплокомуненерго» та надали до суду заперечення, на обґрунтування яких зазначили, що у їх квартирі встановлено газове автономне опалення та квартиру відключена від ЦО і ГВП, однак ЛМКП «Теплокомуненерго» продовжує незаконно нараховувати їм заборгованість за теплову енергію, яку вони фактично не сполучають, тому що з 18.10.2006 року вони не користуються послугами відповідача, оскільки в квартирі встановлено автономне опалення, проведений монтаж автономного опалення та гарячого водопостачання та просили у задоволенні заявлених вимог ЛМКП «Теплокомуненерго» відмовити за необґрунтованістю. Представник позивача ЛМКП «Теплокомуненерго» у судове засідання не з'явилася та до початку розгляду справи від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги ЛМКП «Теплокомуненерго» у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутністю. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися та до початку розгляду справи на адресу суду від них надійшла заява, в якій вони не були згодні із заявленими вимогами ЛМКП «Теплокомуненерго», просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позову у повному обсязі, Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS], відповідно до довідки №1085 від 06 серпня 2013 року, виданої філіалом №2 МКП «Центрожилком» /а. с. 5/. Теплопостачання будинку, у якому проживають відповідачі, робить позивач ЛМКП «Теплокомуненерго». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язані робити щомісячну оплату за теплопостачання квартири, однак, своїх обов'язків не виконували та за період з 01.07.1996 року по 01.11.2013 року утворилася заборгованість в сумі 14753,93 грн. - основного боргу, відповідно до розрахунку за житлово-комунальні послуги на о/р № 2410005 /а. с. 6/. Судом встановлено, що між сторонами склалися житлові правовідносини. Статтями 64, 68, 162 ЖК України встановлено обов'язок наймача (наймачів), (власника) житлового приміщення сплачувати комунальні послуги, у тому числі і послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання. Плата за комунальні послуги стягується, крім квартирної плати, по затвердженим в встановленому порядку тарифам. Квартирна плата та плата за комунальні послуги вноситься щомісяця в строки, встановлені діючим законодавством. Відповідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р., споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки,платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.18 Правил). Разом з цим, у судовому засіданні встановлено, що у квартирі [PERSON] та [PERSON] встановлено автономне опалення та квартиру з 18 жовтня 2006 року відключено від ЦО і ГВП, однак ЛМКП «Теплокомуненерго» їм за теплову енергію нарахована заборгованість. Відповідно до п. 34 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 30.12.1997 р. № 1497. споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень, переобладнувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень. Згідно з Листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 19/15-284 від 26.09.2000 р. «Щодо переобладнання санітарно-технічного обладнання житлових будинків і житлових приміщень» багатоквартирні житлові будинки вводяться в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання, яке передбачається згідно з вимогами СНиП 2.08.01-89 "Жилые здания" та інших будівельних вимог до інженерного обладнання, в тому числі до системи опалення. В існуючому житловому багатоквартирному фонді в Україні переважно передбачено централізоване теплопостачання (гаряча вода та опалення), яке виконане за схемою, що збалансована в цілому по будинку, і втручання в працюючу схему тягне за собою повне коригування загально будинкової системи. Уразі відмови споживача від користування послугами зтеплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але при цьому не повинні порушуватись санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирних житлових будинків. Споживач повинен виконати заходи щодо забезпечення в суміжних приміщеннях вимог СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция, кондиционирование", СНиП П-3-79 "Строительная теплотехника", СНиП 2.08.01-89 "Жилые здания". Ці заходи повинні бути узгоджені власником будинку, експлуатаційними службами, регіональними проектним інститутом та місцевими органами виконавчої влади. При влаштуванні у квартирах автономного опалення необхідно дотримуватися чинних вимог будівельних норм по проектуванню житлових будинків. Розробку проектної документації на переобладнання та перепланування квартир необхідно здійснювати у відповідності з вимогами діючих будівельних норм і правил та погоджувати з експлуатаційними службами, місцевими органами Держнаглядохоронпраці, пожежного та санітарного нагляду у встановленому порядку. Згідно з Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 4 (далі - Порядок), проект індивідуального (автономного) теплопостачання узгоджується з усіма організаціями які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж та відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади. Відповідно до п. 2.6 Порядку по закінченні робіт з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником на затвердження Постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія). Відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно порядку для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі /далі комісія/ з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального /автономного/ теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального /автономного/ теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі ЦО виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі ЦО і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Згідно п. 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена схемою теплопостачання, затвердженою органами місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання», за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціювання, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва. Згідно витягу з протоколу №5 від 18.10.2006 р. відповідачу [PERSON] надано дозвіл для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Відповідно до акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під'їзду, будинку) від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 18.10.2006 року, підтверджено відключення квартири відповідачів від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач /орендар/ квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, відповідно до норм закону у сфері житлово-комунальних послуг обов'язковою умовою для здійснення оплати за послуги є їх споживання. Як на доказ своїх позовних вимог про надання відповідачам послуг з ЦО і ГВП та споживання цих послуг відповідачами, представник позивача посилається на довідку ДУ-2, розрахунок заборгованості, Статут ЛМКП "ТКЕ", але суд не може прийняти їх як належні докази, бо вони не містять в собі конкретної інформації щодо предмета доказування, а саме надання цих послуг відповідачам. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість утворилася з 01 липня 1996 року, доказів поважності пропуску позивачем трирічного строку позовної давності суду не надано та позивач ЛМКП «Теплокомуненерго» звернувся до суду для захисту свого порушеного права 21 березня 2014 року, згідно з штемпелем Артемівського районного суду м. Луганська на позовній заяві /а. с. 3/, тому у відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК України сума заборгованості відповідача за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання підлягала б стягненню з 21 березня 2011 року по 01 листопада 2013 року, однак, судом було встановлено, що квартира в якій мешкають відповідачі з 18.10.2006 року офіційно відключена від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, та з вказаного часу вони не отримують послуги ЛМКП «Теплокомуненерго». За таких обставин, оскільки з жовтня 2006 року відповідачі послугами позивача по постачанню теплової енергії та гарячого водопостачання не користуються, що підтверджується наданими доказами, які містяться в матеріалах справи, тому вимога про оплату послуг з цієї дати в силу приписів ч.6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» є безпідставною, тому, що оплаті підлягають тільки ті послуги, які споживачем отримувалися, що відсутнє в даному випадку, а тому суд вважає, що стягнення заборгованості з 21 березня 2011 року по 01 листопада 2013 року залишити без задоволення. Переобладнання системи центрального опалення може потягти за собою притягнення відповідачів до адміністративної або кримінальної відповідальності, за умови самовільного переобладнання та настання негативних наслідків, але ні в якому разі не може бути підставою для стягнення послуг, які відповідачі не споживали, тому суд вважає, що підстави передбачені законом для задоволення позову відсутні. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ЛМКП «Теплокомуненерго» - 3 % річних і інфляційних нарахувань, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржники, які прострочили виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає виключне право надавача послуг - пред'явлення вимоги про оплату наданої послуги від виконавця, право заявника на стягнення заборгованості із урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції не передбачено. Закон не передбачає такого поняття, як «інфляційні нарахування»; позивач посилається на ст. 625 ЦК України, в якій таке поняття відсутнє. Позивачем невірно витлумачені норми і поняття даної статті закону. Крім того, дана норма закону розповсюджується на випадки наявності грошових зобов'язань, зокрема з послуг фінансового характеру або виниклих з інших законних підстав. В даному ж випадку мова йдеться про поточну оплату комунальних послуг, які не є послугами фінансового характеру. Тому відсутні підстави для застосування даної норми закону до даних правовідносин. Згідно Постанови КМУ, що регулює питання нарахування плати за комунальні послуги, за несвоєчасну сплату комунальних послуг передбачено нарахування пені; інші нарахування на комунальні послуги не передбачені. Договору між сторонами, яким би було передбачено такі наслідки, також не укладалось. Крім того, суд враховує, що позивач не довів правильності поданих ним розрахунків і не зміг їх належним чином обґрунтувати. Враховуючи, що зазначеними нормативними актами передбачена інша відповідальність сторін у правовідносинах з надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК Україні, є необґрунтованим та безпідставним. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ЛМКП «Теплокомуненерго» про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] інфляційних витрат у сумі 4955,69 грн. та 3 % річних - 26265,78 грн., у зв'язку із необґрунтованістю заявлених вимог. На підставі ст.ст. 151, 152 ЖК України, ст.ст. 383, 901 ЦК України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги",

Outcome: dismissed