Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У серпні 2015 року ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19 вересня 2007 року між ЗАТ "Тас-Інвестбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та відповідачем укладено кредитний договір № 984-Ф, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 700000 доларів США зі сплатою 14 % річних зі строком повернення до 18 вересня 2018 року. 28 листопада\~2012 року між позивачем та ПАТ "Сведбанк" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останній відступив право вимоги за кредитним договором від 19 вересня 2007 року. [PERSON] взяті на себе обов'язки за кредитним договором\~\~належним чином не виконує, а тому станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 23720 грн. 65 коп. та 674776,14 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 28.07.2015 року становить 14887098 грн. 78 коп. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" заборгованість за кредитним договором № 984-Ф від 19.09.2007 року в сумі 23720 грн. 65 коп. та 674776,14 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 28.07.2015 року становить 14887098 грн. 78 коп., а також судовий збір 3654 грн. 00 коп. У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання припиненим кредитного договору № 984-Ф від 19.09.2007 року, укладеного між ЗАТ "Тас-Інвестбанк"та [PERSON] Ухвалою суду від 04.01.2016 року позов ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та зустрічний позов [PERSON] обєднані в одне провадження. Ухвалою суду від 11.12.2017 року зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання кредитного договору припиненим залишено без розгляду за заявою представника відповідача. Ухвалою суду від 11.12.2017 року за клопотанням представника відповідача адвоката [PERSON] витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" наступні документи: завірену належним чином копію [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником АКБ "Тас-Комерцбанк", та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс"; завірений належним чином витяг з Реєстру заборгованості боржників № 1-А, який є додатком до [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року, щодо боржника [PERSON] з зазначенням відомостей про осіб (посади та прізвища), які підписали оригінал вказаного додатку. Документи на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшли 17.01.2018 року. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому вказує про необґрунтованість та недоведеність підстав звернення позивача до суду після спливу строку позовної давності. Вказав, що по-перше позивачем не довів набуття ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" права вимоги на підставі договору факторингу, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо свого правонаступництва та переходу до нього права вимоги, вказує, що уступка права вимоги за договором факторингу відбулась незаконно без дотримання пункту 1 Розпорядження Держфінпослуг № 231 від 03.04.2009 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг". Крім того, вказує, що позивачем порушено строк позовної давності, так як ПАТ "Свербанк" 05.09.2011 року направлено [PERSON] письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, тим самим Позичальник скористався правом, наданим п. 8.1-8.2. Кредитного договору № 984-Ф від 19.09.2007 року, вимога підлягає виконанню протягом 10 календарних днів з дати її одержання або у інші строки, визначені банком у листі вимозі. Вимога була отримана відповідачем 09 вересня 2011 року, отже строк на подачу позову про стягнення заборгованості у судовому порядку почався через 10 календарних днів, тобто 19 вересня 2011 року. Останній платіж відповідачем був здійснений 05.05.2011 року. У відповідності до п. 8.1, 8.2 Кредитного договору обов'язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції настав 19 вересня 2011 року та не був виконаний відтак саме з 20 вересня 2011 року, тобто з наступного дня порушення боржником зобов'язання за кредитним договором, ПАТ "Свербанком" мав право захищати свої порушенні права у визначеному законом порядку, тоді як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду лише у серпні 2015 року. Відповідач заперечує проти доводів позивача з приводу переривання строків позовної давності, тому, що не визнав ТОВ "ФК "Вектор Плюс" кредитором. Безпідставними є посилання позивача на те, що подання відповідачем позовної заяви про визнання договору недійсним є дією, яка свідчить про визнання ним боргу перед кредитором, що апріорі неможливо за таких обставин, оскільки позов з предметом про визнання правочину недійсним за своєю природою жодним чином не свідчить про визнання особою свого боргу. Звернення [PERSON] до суду з позовом не може стати підставою для переривання строку позовної давності, заява про зміну процентної ставки направлялася ним кредитору у листопаді 2010 року, про що свідчить відповідь Банку на неї, датована 05 січня 2011 року. Таким чином, позовна заява ТОВ "ФК "Вектор Плюс" є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не довів існування в нього дійсного права вимоги, якщо договір між ПАТ "Сведбанк" і ТОВ "ФК "Вектор Плюс" дійсно стосувався [PERSON], то був укладений з порушенням діючого на той час законодавства, крім того, на момент звернення Позивача з даним позовом до [PERSON] сплив строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову до [PERSON] у повному обсязі. В судове засідання учасники справи не з'явились, представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив, доручив представляти свої інтереси адвокату [PERSON], представник відповідача звернувся з клопотанням про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що проти задоволення позову заперечує. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19 вересня 2007 року між ЗАТ "Тас-Інвестбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк") та [PERSON] укладено кредитний договір № 984-Ф, відповідно до п.п. 1.1-1.5 якого [PERSON] надає Позичальнику кредит у доларах США на умовах, передбачених [PERSON], а Позичальник зобов'язується одержувати кошти кредиту, а також повернути їх у строки, визначені у Графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до [PERSON]), сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов'язання, передбачені [PERSON], розмір кредиту - 700000 доларів США, строк одержання кредиту 19 вересня 2007 року, строк повернення кредиту: починаючи з жовтня 2008 року відповідно до Графіку погашення кредиту з датою повного повернення 18 вересня 2018 року, процентна ставка за користування коштами кредиту: 14 % річних, цільове призначення кредиту придбання земельної ділянки загальною площею 0,1748 га та нежитлового приміщення загальною площею 1541,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Сумська область, Буринський р-н, м. Буринь, площа Першотравнева, 4. Згідно п. п. 3.1, 3.2 Кредитного договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати перерахування коштів кредиту Позичальнику з рахунку для обліку наданого кредиту, відкритого за [PERSON], до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розрахунок процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році, тобто метод "факт/360". До періоду розрахунку процентів включається день надання і не включається день повернення кредиту. Для цілей цього [PERSON] здійснює нарахування процентів за попередній місць в період з 1-го по 5-те число наступного місяця. Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що кошти кредиту, одержані Позичальником за [PERSON], повертаються ним у валюті кредиту на рахунок для обліку наданого кредиту (підпункт 2.1.1 [PERSON]) з додержанням строків, визначених у графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до [PERSON]). Позичальник може протягом строку кредитування достроково повернути кошти кредиту до настання термінів погашення (зменшення розміру кредиту), передбачених Додатком № 1, виключно у разі одержання згоди Банку та сплати відповідної комісії. Якщо строк повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то строком повернення кредиту вважається наступний робочий (банківський) день. Відповідно до п. 4.2 [PERSON] позичальник щомісячно сплачує проценти за користування кредитом на рахунок Банку (підпункт 2.1.2 [PERSON]) у валюті кредиту у такі строки: не пізніше 05 числа кожного місяця за період з першої по останню дату попереднього місяця або разом з повним погашенням суми кредиту, якщо таке погашення відбудеться раніше 05 числа місяця. Якщо день сплати процентів припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то строком сплати процентів вважається наступний робочий (банківський) день. В п. 6.2, 6.3 Кредитного договору визначено, що у разі порушення строків погашення кредиту Позичальник на вимогу Банку сплачує Банку (додатково до процентів за користування кредитом) за кожний день прострочення платежів (включає день сплати боргу) пеню, яка сплачується у гривнях за курсом Національного банку України на день здійснення платежу, у розмірі, що розраховується, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, та суми своєчасно не повернутих коштів. У разі порушення строків сплати процентів за користування кредитом та комісій Позичальник на вимогу Банку сплачує Банку (додатково до процентів за користування кредитом) за кожний день прострочення платежів (включаючи день сплати боргу) пеню, яка сплачується у гривнях за курсом Національного банку України на день здійснення платежу, у розмірі, що розраховується, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, та суми боргу. Згідно з п. 7.4 Кредитного договору позичальник сплачує Банку на підставі рахунків Банку: комісію за надання кредиту і управління кредитом у розмірі 0,6 % від розміру кредиту на день надання кредиту та щорічно у дату та місяць підписання кредитного договору від розміру кредиту, що складається за Графіком погашення кредиту (Додаток 1 до [PERSON]) на зазначену дату, у гривні за курсом НБУ на дату сплати; інші комісії, що передбачені тарифами, затвердженими Банком (Додаток № 2 до [PERSON], що є невідємною частиною [PERSON]), або визначені Банком в межах цих тарифів, на підставі рахунків Банку, у разі внесення змін до [PERSON] протягом його дії. Пунктом 5.1 Кредитного договору визначено, що за домовленістю Сторін забезпеченість виконання зобов'язання за [PERSON] є обов'язковою умовою [PERSON]. Виконання зобовязання Позичальника за [PERSON] забезпечується: Іпотекою трикімнатної квартири загальною площею 90,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і належить на праві приватної власності [PERSON] за іпотечним договором, що укладається між Банком та [PERSON] і посвідчується нотаріально не пізніше 19 вересня 2007 року. Іпотекою нежитлового приміщення загальною площею 1541,10 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Буринь, площа Першотравнева, 4, і належатиме на праві приватної власності [PERSON] після одержання кредиту, розрахунків із продавцем та посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу - за іпотечним договором, що укладається між Банком та [PERSON] і посвідчується нотаріально не пізніше 19 вересня 2007 року (після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу). Іпотекою земельної ділянки загальною площею 0,1748 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Буринь, площа Першотравнева, 4, і буде належати на праві приватної власності [PERSON] після укладення договору купівлі продажу земельної ділянки та отримання державного акту на земельну ділянку - за іпотечним договором, що укладається між Банком та [PERSON] і посвідчується нотаріально не пізніше 19 вересня 2007 року (після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу). У подальшому правонаступником ЗАТ "Тас-Інвестбанк" за кредитним договором стало ЗАТ "Сведбанк Інвест", яке згодом реорганізовано шляхом приєднання до ПАТ "Сведбанк". 26 травня 2008 року між ЗАТ "Свербанк Інвест" та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № 984-Ф від 19 вересня 2007 року, відповідно до умов якого сторони вирішили вважати таким, що втратив чинність, пп. 5.1.1 п. 5.1 договору. Крім того, 18 травня 2009 року між ЗАТ "Свербанк Інвест" та [PERSON] укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору № 984-Ф від 19 вересня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовилися про внесення таких зміни щодо порядку та розміру комісії, яка підлягає сплаті за умовами договору. [PERSON] з жовтня 2007 року по травень 2011 року вчасно виконував свої зобов'язання по кредитному договору. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та процентів ним здійснено 05 травня 2011 року в сумі 5544 доларів 65 центів США. Відповідно до положень п. 8.1, 8.2 Кредитного договору № 984-Ф від 19.09.2007 року, [PERSON] вправі вимагати дострокового повернення кредиту, наданого за [PERSON], разом із сплатою процентів і передбачених [PERSON] неустойок, а також відшкодування збитків, завданих Банку в результаті невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов договору, а Позичальник зобов'язаний повернути Банку одержану суму кредиту, сплатити проценти та неустойки, а також відшкодувати завдані Банку збитки, зокрема, у випадку порушення строків сплати процентів та/або погашення кредиту, встановлених підпунктами 4.1 та 4.2 [PERSON]. Вимога про дострокове повернення кредиту згідно з п. 8.1. [PERSON] направляється Позичальнику у письмовій формі та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10 календарних днів з дати її одержання або у інші строки, визначені Банком у листі вимозі. 05 вересня 2011 року ПАТ "Сведбанк" направило [PERSON] письмову вимогу № 6450 про дострокове повернення кредиту у розмірі 475256 доларів США 48 центів, процентів в розмірі 23922 доларів США 33 цента та пені в розмірі 3521 грн. 18 коп. Дану вимогу відповідач одержав 09 вересня 2011 року. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Таким чином, не викликає сумніву той факт, що відповідач [PERSON] отримав в кредит кошти від ЗАТ "ТАС-Інвестбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк"), та взяв на себе обов'язок з їх повернення, який не виконував з червня 2011 року, що стало підставою для звернення Банку до нього з вимогою про дострокове повернення кредиту. 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (як фактором) укладений Договір факторингу № 15, згідно п. 2.1, 2.2 якого [PERSON] відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. З моменту відступлення Банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказував на недоведеність права вимоги позивача до [PERSON] та незаконне укладення вищевказаного договору. Непереконливими і такими, що не заслуговують на увагу, суд вважає і посилання представника відповідача на те, що Договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року укладений з порушенням діючого на той час законодавства, зокрема, положенням Розпорядження Держфінпослуг "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" № 231 від 03.04.2009 року. Відповідно до п. 1 вказаного\~розпорядження, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, держкомісія постановила віднести до фінансової послуги факторингу, зокрема, операції з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів), пов'язані з набуттям відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" не мав право на придбання права вимоги до фізичної особи, який не є суб'єктом господарювання. З тексту розпорядження вбачається, що таке було прийнято Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України на виконання повноважень, передбачених п. 6 ч. 1\~ст. 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", за яким держкомісія уповноважена давати висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг. Аналізуючи наведені положення розпорядження, суд приходить висновку, що Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України в межах наданих повноважень віднесла певні операції з фінансовими активами до фінансової послуги факторингу. З тексту розпорядження не вбачається, що перелік таких операції є виключним, та усі інші операції з фінансовими активами, у тому числі з набуття відступленого права грошової вимоги до боржника - фізичної особи, не вважаються фінансовою послугою факторингу. При цьому, в ч. 5\~ст. 5 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлена спеціальна норма, що регулює виключно порядок надання послуг з факторингу. Вказаною нормою законодавець закріпив, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог\~Цивільного кодексу України\~та цього\~Закону. Ні\~Цивільний кодекс України, ні\~Закон "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"\~не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Іншими словами, законодавець не виключає безпосередньо фізичних осіб з переліку осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу. Крім того, за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року п. 1\~Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг"\~визнано нечинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили. Так, вказані обставини, поряд з іншими, були підставою позовних вимог [PERSON] у справі № 756/9335/16-ц за позовом до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", ПАТ "Омега Банк" (який є правонаступником ПАТ "Сведбанк") про визнання недійсним [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", в частині передачі (відступлення) від первинного кредитора за договором № 984-Ф від 19.09.2007 року, укладеного позивачем з ЗАТ "ЬАС-Інвестбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк". Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.02.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 року, в задоволенні позову було відмовлено. Таким чином, правомірність укладення [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року перевірялась судовими органами, які встановили відсутність порушення Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, від 03 квітня 2009 року № 231 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" при його укладенні. Відтак, посилання представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] на те, що уступка права вимоги за [PERSON] факторингу відбулася незаконно суд вважає безпідставними. Більш того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року, встановлено, що \~28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк", який є правонаступником ЗАТ "ТАС-Інвестбанк", та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладений договір факторингу № 15, за умовами якого фактору передано право вимоги до позичальника [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором, що підтверджено витягом з реєстру заборгованостей боржників № 1-а. Відтак, оспорюваний позивачем договір факторингу впливає на його права та законні інтереси позивача. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання ухвали суду про витребування доказів, позивачем ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" надано суду завірений витяг з Реєстру заборгованостей боржників, який підписаний представниками сторін [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року - представником ПАТ "Сведбанк" Головою правління Мюллер-Ханке, представниками ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" директором [PERSON] та заступником директора [PERSON] Вказаними особами підписаний також сам договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року. Відтак, у суду не викликає сумніву той факт, що на підставі вказаної угоди позивачу передано право вимоги до відповідача [PERSON] Крім того, перехід до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" прав первісного кредитора ПАТ "Сведбанк" підтверджується наданими представником позивача на вимогу суду завіреними копіями [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року та витягу з Реєстру заборгованості боржників № 1-а, який є додатком до вказаного договору факторингу. Відповідно до копії витягу з Реєстру заборгованостей боржників № 1-А від 28.11.2012 року, право вимоги по яких відступається за [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року, в даному реєстрі під № 99 значиться боржником [PERSON], який має заборгованість за кредитним договором № 984-Ф від 19.09.2007 року. Враховуючи вище викладене, посилання представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] на те, що ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" не довело перехід прав первісного кредитора є надуманими і такими, що суперечать іншим наявним у справі доказам. Згідно ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. ПАТ "Сведбанк" направляло [PERSON] письмове повідомлення за вих. № 0027531 від 14.12.2012 року про відступлення права грошової вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс". У серпні 2015 року ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" направило [PERSON] вимогу від 31.07.2015 року про досудове врегулювання спору, в якій просить усунути порушення умов Кредитного договору № 984-Ф від 19.09.2007 року та погасити заборгованість у розмірі 675324,29 доларів США та 2968 грн. 79 коп., що разом за офіційним курсом НБУ станом на 28.07.2015 року становить 14899004 грн. 48 коп., - у 10 денний строк з дня отримання цієї вимоги. Факт отримання вказаних документів відповідач не оспорював. З огляду на наведене, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав у позивача по справі ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" вимагати від відповідача [PERSON] погашення заборгованості за Кредитним договором № 984-Ф від 19.09.2007 року. Вирішуючи ж клопотання відповідача та його представника про застосування строків позовної давності, суд враховує наступне. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. В ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що ПАТ "Сведбанк" (первісний кредитор) 05 вересня 2011 року направив [PERSON] письмову вимогу про дострокове повернення кредиту за № 6450. Таким чином, Кредитор скористався своїм правом, передбаченим п. 8.1 8.2 Кредитного договору № 984-Ф від 19.09.2007 року, яким визначено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту разом із сплатою процентів і передбачених [PERSON] неустойок, а також відшкодування збитків, завданих банку в результаті невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов договору, та визначено, що позичальник зобовязаний виконати вимогу у повному обсязі протягом 10 календарних днів з дати її одержання або у інші строки, визначені Банком у листі вимозі. У вимозі № 6450 від 05.09.2011 року [PERSON] встановив [PERSON] строк її виконання протягом 10 днів з дати отримання. Сторонами не оспорюється, що вищевказана вимога отримана [PERSON] 09.09.2011 року. Відповідно, у нього виник обов'язок з повернення коштів перед Банком в строк до 19.09.2011 року. У вищезазначений строк зобов'язання виконане ним не було, у зв'язку з чим саме з 20.09.2011 року кредитор ПАТ "Сведбанк" довідався про порушення свого права та у нього виникло право на звернення до суду за його захистом. Крім того, з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що [PERSON] здійснено останній платіж по тілу кредиту 05.05.2011 року, саме ці обставини і були приводом для направлена вимоги про повне дострокове повернення кредиту. За змістом норми ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що [PERSON] не виконав до 19 вересня 2011 року вимогу банку про повернення кредиту, про що було достовірно відомо кредитору, то перебіг строку позовної давності починається саме з 20 вересня 2011 року і спливає, відповідно, 20 вересня 2014 року. Разом з тим, позивач до суду з даним позовом звернувся лише 14.08.2015 року, направивши його поштою. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до правової позиціі, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання ЇЇ, умов. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України в постановах від 27 січня 2016 року по справі № 6-990цс15 та від 02.12.2015 року по справі № 6-1707цс15. Як встановлено судом, 05 вересня 2011 року ПАТ "Сведбанк" направило [PERSON] письмову вимогу № 6450 про дострокове повернення кредиту у розмірі 475256 доларів США 48 центів, процентів в розмірі 23922 доларів США 33 цента, та пені в розмірі 3521,18 гривень, яку відповідач одержав 09 вересня 2011 року. Таким чином, в даному випадку мала місце зміна умов кредитного договору № 984-Ф від 19.09.2007 року, оскільки банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~та п.8.1 Кредитного договору і пред'явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені. Водночас, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, банк змінив умови зобов'язання за кредитним договором, а саме строк виконання зобов'язань, зазначивши днем остаточного погашення всіх сум (кредиту, процентів, неустойок) десятий день з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Відповідно до ч. 2\~ст. 264 ЦПК України\~позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому, відповідно до висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-895цс15 правової позиції, за змістом статті\~257, частини другої статті\~264, частин четвертої, п'ятої статті\~267 Цивільного кодексу України, частини першої статті\~118, частини першої статті\~122 Цивільного процесуального кодексу України\~\~(в редакції, чинній на час ухвалення відповідного судового рішення) перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей\~109,\~119,\~120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності За таких обставин, враховуючи, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року позовну заяву ПАТ "Сведбанк" до [PERSON] повернуто позивачеві, строк позовної давності, що розпочався з 20 вересня 2011 року, не переривався. При цьому, неодноразова зміна кредитора у спірних зобов'язальних правовідносинах не тягне за собою переривання або зупинку строків позовної давності, оскільки відповідно до\~ст. 262 ЦК України\~заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Дана судова справа раніше була розглянута по суті з постановленням рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.02.2016 року, яке залишено в силі ухвалю Апеляційного суду Полтавської області від 05.05.2016 року. Вказані судові рішення скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування прийнятого рішення суд касаційної інстанції послався на те, що обґрунтовуючи свої вимоги та заперечуючи проти зустрічних позовних вимог,\~ТОВ "ФК "Вектор Плюс" вказувало, що у червні 2011 року [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, рішенням Ленінського районного суду\~м. Полтави від 29 березня 2013 року в задоволенні такого позову відмовлено за безпідставністю та встановлено, що [PERSON] звертався до кредитора з пропозицією про перегляд умов договору, тобто визнав свій борг перед кредитною установою, проте такі доводи позивача за первісним позовом судами не перевірено, не надано їм належної правової оцінки та не спростовано належними та допустимими доказами. Так, у червні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "СведБанк" про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на, те що він звертався до відповідача з пропозицією про перегляд умов договору з тим, щоб визнати недійсність даного договору, надав відповідь банку, що банк відмовляє в перегляді умов договору щодо зниження відсоткової ставки з 14% річних до 8,5%, таким чином позивач вводить суд в оману щодо його вимог до банку в порядку досудового врегулювання спору. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2013 року в справі № 2-1134/11 (провадження № 2/553/10/2013) в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Позивач посилався на вказане рішення як підставу для переривання строків позовної давності. Разом з тим, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2013 року не може бути визнане підставою переривання строку позовної давності, не є вчиненням зобовязальною особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Крім того, судом не встановлено жодних фактів, які доводять той факт, що відповідач визнавав ТОВ "ФК "Вектор Плюс" кредитором та вчиняв відповідні дії з визнання перед ним своїх зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Звернення [PERSON] до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом про визнання договору недійсним, яке вчинене у червні 2011 року, не може бути визнане дією, яка свідчить про визнання ним боргу перед кредитором, тим паче, що обґрунтовуючи позовні вимоги він не визнав факт наявності боргу за Кредитним договором, а навпаки, його заперечив. При цьому, позов, який є предметом розгляду по даній справі, поданий позивачем до суду більше ніж через три роки після звернення до суду відповідача. Звернення ж [PERSON] до суду з даним позовом не перешкоджало Банку звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Поряд з цим, в ч. 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З цих підстав перебіг позовної давності міг бути перерваний лише у разі звернення до суду позивача, в тому числі й шляхом направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. За таких обставин звернення [PERSON] до ПАТ "СведБанк" з пропозицією про перегляд умов договору не може бути розцінене судом, як вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, що перериває перебіг позовної давності. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом із кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, судом не встановлено жодних обставин та належних і допустимих доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності. За змістом норми ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, те, що на час звернення позивача до суду з позовними вимогами до [PERSON] сплинув строк позовної давності, поважних причин її пропуску під час розгляду справи не встановлено та, власне, позивач з відповідним клопотанням про поновлення такого строку не звертався, суд вважає обґрунтованою заяву відповідача [PERSON] та його представника адвоката [PERSON] про застосування до даних позовних вимог позовної давності, у зв'язку з чим приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed