Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на 1/3 частину житлового будинку та окремі господарські будівлі та споруди, розташовані в [ADDRESS], на які батько не встиг за життя оформити право власності, що було визнано за ним за ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 17 червня 1994 року, та зареєстроване у БТІ за № 2549. Власником інших 2/3 частини зазначеного будинку є мати позивачів - [PERSON], право власності на які вона набула на підставі вказного вище судового рішення. У 2002 році, відповідно до рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради від 26 грудня № 246 про дозвіл на господарське будівництво [PERSON], даний житловий будинок було дещо переобладнано відповідно до стану, у якому він перебуває на даний час. Заповіт на своє майно [PERSON] не складав. Позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті батька, тому що на момент смерті шлюб між ним та мамою було розірвано, а всі майнові спори було вирішено у судовому порядку. Позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті свого батька. Враховуючи положення статей 1258, 1259, 1268 1270 ЦК України та те, що з відмовою про прийняття спадщини позивачі не зверталися, позивачі вказували, що спадщина, яка відкрилася після смерті спадкодавця, ними прийнята і належна батькові 1/3 частина будинку фактично перейшла до них. Звернувшись до Ржищівської МДНК із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на майно, їм у видачі даних свідоцтв було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок. Посилаючись на ст. ст. 15, 328, 1216, 1218, 1258, 1259, 1261, 1268 1270, 1297 ЦК України позивачі просили ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO], право власності на 1/3 частину житлового будинку, 1983 року побудови, розташованого у [ADDRESS], а саме: житлову кімнату 2-5 площею 8,7 кв.м., житлову кімнату 2-6 площею 15,2 кв.м., а також та на наступні господарські будівлі та споруди, розташовані у [ADDRESS], а саме: сарай В, 1985 року побудови, сарай Г, 1985 року побудови. У судове засідання позивачі та з'явились. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не з'явився з поважних причин, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечувала. У судове засідання представник третьої особи Ржищівської міської державної нотаріальної контори не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, зазначивши, що заперечень проти позову не мають. У судове засідання представник третьої особи реєстраційної служби Ржищівського міського управління юстиції не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON]. підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] (а.с.13). Подружжя мали спільних дітей :[PERSON](після укладення шлюбу - [PERSON]) та [PERSON] (а.с. 6-11). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 13 червня 1995 року, виданого органом РАЦС Ржищівської міської Ради народних депутатів Київської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 12). Відповідно до ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 17 червня 1994 року судом затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі, згідно якої за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: кімнату 1-5, площею 9,1 кв.м., та кімнату 1-6 площею 16 кв.м., сарай "Б" та сарай "В". Ухвала суду набрала законної сили 28 червня 1994 року (а.с. 15). Відповідно до листа Ржищівської міської державної нотаріальної контори № 115/02-14 від 12 жовтня 2015 року встановлено, що [PERSON] повідомлений про те, що у разі смерті власника нерухомого майна, правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись у судовому порядку. Спадкова справа після померлого заведено 7 жовтня 1995 року № 115 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини та законного представника дочки померлого [PERSON] - [PERSON] (а.с.14). З технічного паспорта на житловий будинок від 3 червня 1985 року, зареєстрованого Фастівським БТІ за №2549, встановлено, що будинок по [ADDRESS] має житлові кімнати 1-5, площею 9,1 кв.м., 1-6, площею 16 кв.м. та інші кімнати, а також до будинку примикають: сарай "Б", сарай "В", погріб, сарай "Г", туалет "Д", гараж "Е", сарай "Ж" (а.с. 29-31). Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 26 грудня 2002 р. № 246 надано дозвіл на будівництво сараю та переобладнання житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 16, 17). З технічного паспорта на будинок від 14 жовтня 2015 року встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] був переобладнаний (а.с. 18-20). За ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; у разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, до спірних правовідносин необхідно застосовувати законодавство, що діяло на час виникнення спірних правовідносин - ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкодавець [PERSON] помер у 1995 році, отже, часом відкриття спадщини є день його смерті - [INFO] (а.с. 12). Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 560 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини, є його діти [PERSON] та [PERSON], що підтверджується письмовими доказами по справі: листами та постановою Ржищівської МДНК. (а.с. 14, 28, 35). Як вбачається із постанови державного нотаріуса Ржищівської міської державної нотаріальної контори від 24 листопада 2015 року позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно, що належало померлому, відсутні (а.с. 35). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями за законом, прийняли спадщину в установленому законом порядку, подавши державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, інших спадкоємців після померлого [PERSON], ні за заповітом, ні за законом, немає, постановою нотаріуса було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлого [PERSON], відповідач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, отже позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved