Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та жінки з якою проживає дитина, посилаючись на те, що до вересня 2016 р. вона проживала з відповідачем у незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Малолітня дитина постійно мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, знаходиться на обліку в УСЗН Новоайдарської РДА та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. На підставі вищенаведеного, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі позову до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що він не перебуває та не перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, тому вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивачки є необгрунтованими та не відповідають нормам діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що позивачка і відповідач не перебували і не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.2). Обставини щодо батьківства та не перебування сторін у шлюбі не підлягають доказуванню як такі, що визнано сторонами за правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Малолітня дитина постійно мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №6620 від 13.12.2016 р. (а.с.3). Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. [PERSON] на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, та отримує допомогу по догляду за дитиною, яка в період з липня 2016 р. по грудень 2016 р. склала 780 грн., що підтверджується довідкою від 12.01.2017 р. (а.с.4). [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Новоайдарської РДА та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, яка в період з липня 2016 р. по грудень 2016 р. склала 6146,75 грн. (а.с.5). Відповідач [PERSON] працює в ТОВ «АЙДАР МИЛАМ» з 16.12.2016 р., займає посаду вантажника та має постійний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи від 27.02.2017 року\~ (а.с.21), у якій зазначене місце роботи, загальна сума доходу з урахуванням утримання за період з грудня 2016 року по січень 2017 року у сумі\~3748,20 грн. (а.с.21). Між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати спільного малолітнього сина. Заяви платника або одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на малолітню дитину у твердій сумі судові не надано. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікованаПостановою ВРN 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є працездатною особою, має стабільний заробіток. Відомості про наявності у відповідача інших дітей, непрацездатних членів сім`ї у суду відсутні. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з розрахунку на місяць з "01" січня 2017 року становить 1355 грн. Враховуючи матеріальне становище позивача та відповідача, потреби дитини у матеріальному забезпеченні, які позивач одноособово забезпечити не має змоги, ураховуючи зазначене та часткове визнання позову відповідачем (що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб), оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд робить висновок, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір утримання є обгрунтованим, відповідатиме вимогам виваженості і справедливості, оскільки, відповідно до приписів ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача (матері дитини), з якою проживає дитина до досягнення нею трирічного віку, суд зазначає таке. Статтями 75, 76 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу; розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Частинами 2, 6 ст. 84 СК України передбачено: дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. За ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Як видно з приписів ст. 21 СК України, конструктивною ознакою шлюбу є його реєстрація у органі державної реєстрації актів цивільного стану. А відсутність державної реєстрації не робить цивільний шлюб шлюбом у правовому розумінні. Жінка та чоловік у цьому союзі мають статус сімї, але не мають статусу подружжя. Ч.2 ст.84 СК України, чітко регулює право дружини на аліменти, тобто право на утримання має дружина, тобто жінка, яка перебуває у шлюбі. В даному випадку Сімейний кодекс не містить норми, яка зобов`язувала би того, хто визнав себе батьком дитини, утримувати жінку з якою він не перебуває у шлюбі. Як вже перевірено судом і як зазначила сама позивачка, вона з відповідачем державної реєстрації шлюбу не вчиняла. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення спільною дитиною сторін - [PERSON] 3 -річного віку, у звязку тим, що така позовна вимога не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставною. Згідно з п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору при подачі позову, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивачі при подачі позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір», тому відповідач має компенсувати в дохід держави судовий збір, який складає 640 грн. На підставі ст. ст. 75, 84, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial