Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме: просять визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на господарські надвірні споруди - 3 (три) сараї, позначені на плані бидинковолодіння по [ADDRESS] літ. «Д», «Ж», «З», вбиральну, позначену на плані будинковолодіння по [ADDRESS] літ «Н» -, фактично розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], у частках, що відповідають розміру часток співвласників у будинковолодінні; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] внести відповідні зміни до правовстановлюючих документів та технічної документації шляхом виключення господарських надвірних будівель - 3 (трьох) сараїв, позначених на плані будинковолодіння по [ADDRESS] літерами «Д», «Ж», «З», та вбиральні, позначені на плані будинковолодіння по [ADDRESS] літ «Н». Позивачі позовні вимоги мотивують тим, що вони [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються співвласниками житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Кожній із них належить по 1/6 ідеальній частині зазначеного будинку. Іншою половиною будинку в рівних частках - володіють [PERSON] та [PERSON], які являються спадкоємцями [PERSON] - власника ? частини будинку. Власниками сусіднього будинку та суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] являються відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] У 2000 році вони приватизували земельну ділянку під обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На даний час позивачами [PERSON] та [PERSON] оформляються необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину. В ході оформлення документів з'ясувалося, що господарські будівлі під назвою «сарай», позначені в технічній документації на їхнє будинковолодіння по [ADDRESS] під літ. «Є», «Ж» включено у правовстановлюючий документ та зареєстровані за будинковолодінням по [ADDRESS] під літ. «Д», «З». Окрім того, невід'ємною частиною цих будівель являються ще й сарай літ. «Ж» та вбиральня літ. «Н», якими вони також користуються. А тому, оскільки починаючи з 1958 рокі їх спадкодавці [PERSON], [PERSON] та [PERSON], фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіли та користувалися майном відповідачів (а після їх смерті і позивачі), а саме: господарськими будівлями - вбиральнею літ. «Н» і сараями літ. «Д», «Ж», «З», які згідно техдокументації на будинковолодіння по [ADDRESS] належать відповідачам, утримували їх, заявляють про застосування ч.2 ст. 344 ЦК України. Крім цього зазначають, що починаючи з 1988 року (отримання свідоцтва про право на спадщину за законом), добросовісно, відкрито, та безперервно вони користуються земельною ділянкою, на якій розміщена дана частина домоволодіння [ADDRESS], вносять плату за землекористування, утримують її , підтримують в належному стані, використовують для своїх побутових потреб. Враховуючи вищенаведене, позивачі вирішили звернутись до суду з даним позовом. Відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] подано до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якої відповідачі просять в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Трускавецького міського суду до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - виконавчий комітет Трускавецької міської ради, Трускавецьку міську раду. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тими самими обставинами та заявлено аналогічні позовні вимоги, що й позивачі за первинним позовом. В подальшому [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до суду заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просять визнати належними до будинковолодіння по [ADDRESS] за давністю користування надвірні господарські споруди, зазначені у правовстановлюючих документах на будинковолодіння по [ADDRESS], а саме: 3 (три) сараї, позначені на плані будинковолодіння по [ADDRESS] літ. «Д», «Ж», «З», вбиральню, позначену на плані будинковолодіння по [ADDRESS] лі. «Н»; визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на господарські надвірні споруди - 3 (три) сараї, позначені на плані будинковолодіння по [ADDRESS] літ. «Д», «Ж», «З», вбиральню, позначену на плані будинковолодіння по [ADDRESS] лі. «Н» -, фактично розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], у частках, що відповідають розміру часток співвласників у будинковолодінні; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] внести відповідні зміни до правовстановлюючих документів та технічної документації шляхом виключення господарських надвірних будівель - 3 (трьох) сараїв, позначених на плані будинковолодіння по [ADDRESS] літерами «Д», «Ж», «З», та вбиральні, позначені на плані будинковолодіння по [ADDRESS] літерою «Н». Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник Позивачів [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, в задоволенні позову просять відмовити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що проживає в [ADDRESS]. Позивачів та відповідачів знає. Позивачі родина ближча, відповідачі дальша. Позивачі користувались своїми будівлями. В стодолах речі стоять позивачів. Відповідачі даними стодолами не користувались. Стодолу побудував її дід. Дід залишив стодолу позивачам. Позивачі використовували стодолу, як господарську будівлю, тримали козу, потім свиней. Відповідачі ніколи тим не користувались. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживає в м. самбір. Позивачів знає - дружать сім'ями, відповідачів не знає. Часто приїжджав до позивачів. Ставив свою машину на подвір'ї. Бачив що в стодолі стоїть інвентар, сокира, сапки що належали позивачам. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживає в [ADDRESS]. Позивачів та відповідачів знає, зсторонами в нормальних відносинах.. [PERSON] має стайню, він відключас сітло, яке підведено з врім'янки. Дерев'яний паркан стояв за сараями. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що проживає в [ADDRESS]. Позивачів та відповідачів знає, зсторонами в нормальних відносинах. Жила в [PERSON]. [PERSON] в 1954 році жив в сараї. Пізніше він сарай подарував сестрі [PERSON]. Внуки [PERSON] є позивачами по справі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживає в [ADDRESS]. Позивачів та відповідачів знає, зсторонами в нормальних відносинах. Пам'ятає, що баба [PERSON] тримала козу, потім позивачі в сараї тримали якісь речі, мотоцикл. Садом та сараєм користувались позивачі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживає в [ADDRESS]. Позивачів та відповідачів знає, зсторонами в нормальних відносинах. Електричний стовп був на стороні [PERSON], десь 30см. На подвір'ї [PERSON] стояв маленький сарай, далі була огорожа, дорога та знов огорожа.Два сараї в яких жили дві жінки були відгороджені. Сараї знаходились на садибі [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що позивачів та відповідачів знає, це чоловіка родина. Відносини нормальні. В 2005 році [PERSON] в сараї тримала свині, вона носила в сарай свиням лупину. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що позивачів та відповідачів знає, з сторонами в нормальних відносинах. Між [PERSON] та [PERSON] була межа. Зі сторони [PERSON] був сарай та з сторони [PERSON] був сарай. З правої сторони [PERSON] жили люди. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживає в [ADDRESS]. Позивачів та відповідачів знає, з сторонами в нормальних відносинах. [PERSON] в сараї десь в 2004-2005 роках тримали поросят. Щоб сараєм користувались сусіди не бачив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживає в с. Станеля. В період дитинства ці сараї належали [PERSON]. Паркан стояв за сараями. Сарай був на стороні [PERSON]. Залізний паркан не пам'ятає. В 1979 році перестав туди ходити. Як був молодим не бачив щоб [PERSON] користувались сараями. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що позивачів знає, нормальні відносини. Пан [PERSON] мав мотоцикл Яву, пізніше Чізету. Він ходив в нижній сад, там була стодола де і стояв мотоцикл. Заді стодоли був сад, росла грушка. Щоб цим сараєм хтось користувався інший не бачив. Мотоцикл стояв у верхньому сараї. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що позивачів знає, нормальні відносини. Відповідачів не знає. З позивачами є кумами. Сарай є позивачів бо вони ним користувались, зберігали речі, мотоцикл. Як були в них гостини то сиділи біля сараю, біля грушки, а пізніше у зв'язку з ситуацією між сусідами, переселились біля веранди. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживає в [ADDRESS]. Позивачів та відповідачів знає, з сторонами в нормальних відносинах. Проживав в позивачів. Тримав у них до 2001 році в сараї свині. Потім тримав свині у відповідачів, на їх подвір'ї, в господарській частині. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються співвласниками житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/6 ідеальній частині зазначеного будинку, підтвердженням чого є свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.10.1988 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.11.1988 року. Позивачі у справі є внуками [PERSON] та [PERSON] (попередніми власниками будинковолодіння по [ADDRESS]). У даних свідоцтвах зазначено, що до складу спадкового майна ввійшли відповідні частини житлового дерев'яного будинку, розташованого на земельній ділянці площею 565 кв.м. Не ввійшли до складу спадщини, але вже були на той час розташовані самовільно збудовані сіни літ «а», літня кухня літ «Б», кладовки «б», «в», «г», та гараж «Д». [PERSON], [PERSON] належить по 1/4 ідеальній частині зазначеного будинку, підтвердженням чого є свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2014 року. У даному свідоцтві зазначено, що до складу спадкового майна ввійшли відповідні частини житлового дерев'яного будинку, що знаходиться в м. Трускавці по [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради депутатів трудящих від 19.07.1954 року №245 «Про результати обміру земель по будівельних кварталах №№16, 17, 20, 21, 24, 28» за будинком по [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка площею 565 кв.м. Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.12.1974 р., реєстр. №2888. До складу спадщини ввійшла ? частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по [ADDRESS] (колишня назва на час відкриття спадщини [ADDRESS]). [PERSON], [PERSON]., [PERSON] успадкували у рівних частках половину будинку з відповідною частиною господарських будівель. На іншу частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель видане Свідоцтво на право власності на частку в спільному майні подружжя від 30.12.1974 р., реєстр. №2881 на ім'я [PERSON] Відповідно до рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради депутатів трудящих від 19.07.1954 року №245 «Про результати обміру земель по будівельних кварталах №№16, 17, 20, 21, 24, 28» за будинком по [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка площею 2 240 кв.м. У 1999 році згідно рішення Трускавецької міської ради народних депутатів №290 від 16.12.1999 року [PERSON] було передано у власність шляхом приватизації 0,0669 га, [PERSON] - 0,0216 га, [PERSON] - 0,0300 га з земель, що перебували у їхньому користуванні для обслуговування житлового будинку, про що видано відповідно Державні акти на право приватної власності на землю серія [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. [PERSON] 31.10.2012 року звернулася до Трускавецької міської ради з заявою про надання у власність частини земельної ділянки, яка ще не була нею приватизована під садівництво. Рішенням №539 від 20 червня 2013 року Трускавецька міська рада надала дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,0220 га. Ліцензованою землевпорядною організацією виготовлено план земельної ділянки, яка залишилася неприватизованою відповідачами загальною площею 0,0332 га. Така ж площа земельної ділянки підтверджена висновком судового експерта. На земельній ділянці, яку має намір приватизувати [PERSON] і яка з 1954 року на законних підставах перебуває у користуванні сім'ї [PERSON], знаходяться три господарські будівлі (сараї) та вбиральня. Про належність господарських будівель саме до будинковолодіння [ADDRESS] свідчать матеріали інвентаризаційної справи №748 та висновок №1996 судової земельно-технічної експертизи від 03.11.2015 року. Так, згідно даних інвентаризаційної справи по будинковолодінню [ADDRESS] станом на 12 липня 1962 року вказане домоволодіння складалося із таких складових: будинку «А-1», веранди «а», трьох сараїв під літерами «Б-1», «Б"», «Б-1»,вбиральні «У» та було розташоване на земельній ділянці загальною площею 2240 кв.м. Згідно зведених актів вартості будівель і споруд станом на 03.04.1989 року, 19.04.1990 року, 20.11.2012 року будинковолодіння складалося з таких складових: житлового будинку «А-1», житлового будинку «Б-1», сарай «В», сарай «Г», сарай «К», погріб «m», сарай «Є», вбиральня «Е», сарай «Д», сарай «З», сарай «Ж», вбиральня «И», огорожа 1-3, замощення I II, колонка «к». При цьому зі схем-плану земельної ділянки споглядається, що будівлі сараїв, позначених у попередньому акті вартості будівель під літерами «Б-1», «Б"» та вбиральня «У» змінили літерацію відповідно на «З», «Д», «Ж» та вбиральню «И». Таким чином протягом багатьох десятків років ці господарські будівлі були складовою будинковолодіння [ADDRESS]. В акті про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] (після реконструкції), затвердженого розпорядженням міської адміністрації Трускавецької міської ради народних депутатів №126-р від 14.03.1994 року, в графі «Надвірні будівлі» зазначено 6-ть сараїв 1,6х2,3 м; 3,42х2,5;4,6х2,6; 3,5х2,4; 2,03х3,9; 7,03х3,9; вбиральні, погреба. Розміри трьох з цих сараїв відповідають розмірам оспорюваних господарських будівель, позначених на схем-планах земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS]. Право власності на дане будинковолодіння зареєстроване у відповідних частках за відповідачами у справі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно складовими частинами об'єкта нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами є, серед іншого сараї, позначені буквами «З», «Д», «Ж» та вбиральня «И». Крім того, схем-план земельної ділянки, доданий позивачами до позову, не відповідає схем-плану земельної ділянки будинковолодіння по [ADDRESS] який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи по цьому будинку. Експертом у своєму висновку чітко встановлено, що господарські будівлі, позначені літерами «З», «Д», «Ж» та вбиральня «Н» розташовані в межах земельної ділянки площею 2240 кв.м., що виділена рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради депутатів трудящих від 19.07.1954 року №245 «Про результати обміру земель по будівельних кварталах №№16, 17, 20, 21, 24, 28» для будинковолодіння [ADDRESS] в м. Трускавця. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном, серед іншого, визначається окрема річ, сукупність речей. При цьому окремою річчю є житловий будинок, як і складна річ за ст. 188 ЦК України, зокрема садиба за визначенням ст. 381 ЦК України. До сукупності речей належать головна річ та її приналежність, як вони визначені за ст. 186 ЦК України, до яких будуть відноситися жилий будинок (головна річ) та підсобні господарські будівлі та споруди (приналежність), які, маючи спільне призначення, утворюють домоволодіння. Відповідно до вимог ст. 186 ЦКУ річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Будинковолодіння [ADDRESS] є садибою в розумінні норм ст.381 ЦК України. До складу садиби належить житловий будинок, земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі, які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою (сарай, гараж, тощо), комунікації та багаторічні насадження. Садиба є цілісним майновим комплексом, покликаним забезпечувати житлові інтереси громадян та ведення ними побутово-господарської діяльності. Правове значення визнання садиби самостійним об'єктом права власності полягає, зокрема у тому, що у разі відчуження житлового будинку вважатиметься, що відчужується уся садиба, якщо інше не передбачено договором або законом. Це означає, що в садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю. Таким чином, розташовані на території (земельній ділянці) житлового будинку господарські споруди та будівлі є приналежністю головної речі - жилого будинку. Законом не передбачено окреме оформлення права власності на такі споруди, а тому вони не є самостійними об'єктами права власності. Об'єктом цивільних прав можуть бути речі, в тому числі нерухомі. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст.181 ЦК України). Приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі. І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ. Отже, господарські будівлі (сараї) не можуть бути самостійним об'єктом цивільних прав, оскільки слідують за головною річчю - житловим будинком. А тому визнання за позивачами права власності на господарські будівлі, які не є окремими об'єктами цивільних прав є безпідставним. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.8 Постанови "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" №7 від 04.10.1991 року зі змінами різні господарські будівлі(літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не були обумовлені їх знесення або перенос попереднім власником. Водночас державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі "опис нерухомого майна". Станом на 1988 рік на земельній ділянці площею 565 кв.м. не знаходилися господарські будівлі, позначені на сучасному схем-плані літерами «З», «Д», «Ж» та вбиральня «Н». Таким чином, ні законом, ні будь-яким договором не визначалося, що допоміжні речі - спірні господарські будівлі слідують за головною річчю - житловим будинком у складі садиби по [ADDRESS]. Натомість письмові докази, які містяться в матеріалах справи, у тому числі в інвентаризаційній справі, витребуваній з Дрогобицького МБТІ, беззаперечно свідчать, що спірні господарські будівлі належать до будинковолодіння [ADDRESS] як допоміжні речі, що слідують за головною річчю - житловим будинком по [ADDRESS] понад 60 років. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України у своїй постанові №5 від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю слід враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Проте з пояснень сторін у справі, показів свідків стає зрозуміло, що позивачі завжди знали, що спірні господарські будівлі належать до будинку [ADDRESS]. З пояснень [PERSON], письмового пояснення [PERSON].- сестри бабусі позивачок у справі вбачається, що [PERSON] просто надавала дозвіл на тимчасове користування [PERSON] у свій час сараями та вбиральнею, доки остання не збудувала свої споруди, про які зазначено у свідоцтвах про право на спадщину, пред'явлені позивачами. Свідки з боку відповідачів пояснили і їхні пояснення підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи, що ці господарські будівлі від житлового будинку [ADDRESS] були відділені невеликою огорожею з побутових мотивів, але ця огорожа не була межею земельних ділянок будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS]. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачів слід відмовити

Outcome: dismissed