Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

25.12.2013 року до суду звернулося Гуляйпільське районне споживче товариство Запорізької області з позовом до [PERSON] про повернення боргу і матеріальних збитків внаслідок невиконання умов договору. В позові позивач посилався на те, що в серпні 2001 року між сторонами було укладено договір оренди нежилого приміщення, а саме на частину магазину "[INFO]", розміщеного на території ринку [ADDRESS] і щорічно переукладався, останній раз 01.01.2012 року, а з 01.05.2012 року договір розірвано, згідно акту звірки взаємних розрахунків від 20.04.2012 року заборгованість за договором оренди склала 4218,13 грн., з яких було сплачено 1000 грн. 23.10.2012 року, залишок заборгованості склав 3218,13 грн., пеня за 120 днів склала 1930,80 грн., прохає стягнути з відповідача заборгованість 3218,13 грн., пеню в сумі 1930,80 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Шаповал А.М. позов підтримала, суду пояснивши, що в серпні 2001 року між сторонами було укладено договір оренди нежилого приміщення, а саме на частину магазину "[INFO]", розміщеного на території ринку [ADDRESS] і щорічно переукладався, останній раз 01.01.2012 року, а з 01.05.2012 року договір розірвано, згідно акту звірки взаємних розрахунків від 20.04.2012 року заборгованість за договором оренди склала 4218,13 грн., з яких було сплачено 1000 грн. 23.10.2012 року, залишок заборгованості склав 3218,13 грн., пеня за 120 днів склала 1930,80 грн., прохає стягнути з відповідача заборгованість 3218,13 грн., пеню в сумі 1930,80 грн. та судові витрати. Відповідач, позов визнав частково, суду пояснивши, що в зв`язку зі збільшенням податків у 2012 році він не змів сплачувати оренду, на теперішній час заборгованість перед Пенсійним фондом погашена, визнає заборгованість в сумі 3218,13 грн., не визнає пеню в сумі 1930,80 грн., прохає задовольнити позов частково. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 18.04.2001 року відповідач зареєстрований як фізична-особа підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців. В період з серпня 2001 року по 01.05.2012 року між сторонами щороку укладався договір оренди нежилого приміщення: частини магазину "[INFO]", розміщеного на території ринку [ADDRESS], що підтверджується поясненнями сторін. 01.01.2012 року між сторонами був укладений договір оренди нежилого приміщення: частини магазину "[INFO]", розміщеного на території ринку [ADDRESS], що підтверджується копією договору (а.с.7). Відповідно до п.4.1 договору постійна орендна плата за користування приміщеннями складає 400 грн. і сплачується щомісячно в банк не пізніше 5-го числа кожного звітного місяця оренди, що підтверджується копією договору (а.с.7). Відповідач в порушення вимог п.4.1 договору не сплачував орендну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 4218,13 грн., що підтверджується актом перевірки взаємних розрахунків (а.с.16). 21.03.2012 року відповідач припинив підприємницьку діяльність як фізична-особа підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців. З 01.05.2012 року договір оренди нежилого приміщення: частини магазину "[INFO]", розміщеного на території ринку [ADDRESS], розірвано за згодою сторін, що підтверджується заявою відповідача та повідомленням позивача. 23.10.2012 року позивач сплатив 1000 грн. заборгованості, залишок заборгованості склав 3218,13 грн. 28.10.2013 року відповідачу направлена претензія про погашення заборгованості за договором. Відповідач залишив претензію без відповіді та без задоволення. Відповідач на момент розгляду справи судом заборгованість не погасив. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Визначаючи підсудність даного спору суд виходить з вимог, передбачених п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" відповідно до якого спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарської діяльності та не пов'язаний з господарською діяльністю, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до п.6 ч.1 ст.80 ГПК України провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15.05.2003 року №755-VI "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з його підприємницькою діяльністю, що здійснювалась ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах порушено у господарському суді, до настання таких обставин, та обставин, які встановлені судом, а саме хоча спір між сторонами стосується спору юридичної особи та фізичної особи-підприємця, пов`язаної з його підприємницькою діяльністю, однак відповідач у справі фізична особа-підприємець припинив діяльність фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15.05.2003 року №755-VI "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" 21.03.2012 року, провадження у відповідній справі у господарському суді не порушувалось, то даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Між сторонами склалися договірні правовідносини, що регулюються главою 58 Найм (оренда), Параграфом 1 Загальні положення про найм (оренду) Цивільного кодексу України, умовами договору оренди нежилого приміщення від 01.01.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до п.4.1 договору про оренду нежилого приміщення постійна орендна плата за користування приміщеннями складає 400 грн. і сплачується щомісячно в банк не пізніше 5-го числа кожного звітного місяця оренди, що підтверджується копією договору (а.с.7). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач в порушення вимог п.4.1 договору про оренду нежилого приміщення не вніс орендну плату в сумі 3218,13 грн., що підтверджується поясненнями представника позивача та поясненнями відповідача. Відповідно до ч.1 п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки. Відповідно до п.7.1 договору оренди нежилого приміщення від 01.01.2012 року за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків винна сторона відшкодовує іншій стороні нанесені збитки у повному обсязі - у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення. Судом встановлено, що відповідач як сторона винна в невнесенні орендної плати за користування нежилим приміщенням повинна відповідно до ч.1 п.3 ст.611 ЦК України та п.7.1 договору оренди нежилого приміщення від 01.01.2012 року відшкодувати позивачу суму заборгованості 3218,13 грн. та сплатити пеню в сумі 1930,80 грн. по 01.05.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Так як рішення ухвалено на користь позивача, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати на сплату судового збору на суму 229,40 грн., понесені позивачем і документально підтверджені підлягають стягненню з відповідача. Так як позов пред`явлено 25.12.2013 року, а з 01.12.2013 року ставка судового збору повинна була становити 243,60 грн., то недоплачена позивачем сума судового збору в сумі 14,20 грн. підлягає стягненню в дохід держави з відповідача, так як рішення ухвалено на користь позивача. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved