Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Добрянської сільської ради [PERSON] району про визнання права власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01 серпня 1997 року в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області, на земельну частку (пай) площею 2,39 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах Добрянської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, у відповідності до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0121168, зареєстрованого за №238 від 16.12.1996 року. Позивач являється спадкоємцем за заповітом , однак оформити спадкові права на спадкове майно в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачений правовстановлюючий документ. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судове засідання викликалися сторони, однак позивач та представник відповідача у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач на задоволенні позову наполягає, відповідач заперечень проти позову не подав. У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 1997 року в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 015153 (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 2,39 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах Добрянської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, у відповідності до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0121168, зареєстрованого за №238 від 16.12.1996 року (а.с.10). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-138цс13 і зробив правовий висновок, що відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст.534 ЦК УРСР (1963р.) кожен громадянин може залишити по заповіту все своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку) одному або кільком особам, як таким, що входять, так і таким, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі та окремим державним, кооперативним і суспільним організаціям. Відповідно до змісту заповіту, що мається в матеріалах справи, посвідченого 22.03.1993 року секретарем виконкому Добрянської сільської ради, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно на користь [PERSON], що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41943246 від 29.10.2015 року (а.с.7,25). У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 41943257 від 29.10.2015 року після смерті [PERSON], яка померла 01.08.1997 року, спадкова справа не заведена (а.с. 26). Згідно ст.549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1). якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2). якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті). Таким чином, в силу ст.549 ЦК УРСР (1963р.) позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як за нормами ЦК УРСР (1963р.) порядок прийняття спадщини був встановлений незалежно від того, де проживав спадкоємець в місці відкриття спадщини чи іншому місці. У відповідності до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. У звязку із втратою правовстановлюючого документа (Сертифіката) одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості. Втрата Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0121168 на імя [PERSON], та визнання його недійсним у звязку з цим, підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла» № 70 від 09.09.2015 року, що мається в матеріалах справи (а.с.12-13). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved