Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві зазначив, що 05 березня 2013 року звернувся з адміністративним позовом до Віньковецької районної ради про скасування рішення суб'єкта владних повноважень. Під час розгляду справи, в ході судового засідання представник відповідача по справі - голова районної ради Бурковський В.І. в присутності судді Потапова О.О., секретаря судового засідання Білої Л.М., третьої особи [PERSON], допустив неприпустимий факт, а саме: виразився в адресу позивача - [PERSON] словами: "Ви понімаєте вобше, Ви потеряний чоловік, Ви втрачена людина, я Вам хочу сказати, Ви тільки маєте бізнес і ходите по судах тільки". Таким чином, [PERSON] порушив ст. 68 Конституції України, ст.270 ЦК України, порушив честь, гідність, а також задав шкоди діловій репутації позивача, як депутата районної ради та поширив недостовірну(негативну) інформацію. Позивач вважає, що недостовірна інформація має бути спростована у такий же спосіб як поширена, крім того на підставі ст.23 ЦК України, просить стягнути моральну шкоду з відповідача в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позов з підстав викладених у ньому, просив задоволити його позовні вимоги, вважав за неможливе досягнення примирення з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив та пояснив, що він дійсно допустив висловлювання, про яке йдеться в позові в адресу позивача, однак він не мав наміру умисно образити честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], ніякої інформації відносно нього не збирав, а лише висловлював свою суб'єктивну думку, так як позивач постійно пише заяви в суди, прокуратуру, районну раду, які не знаходять свого підтвердження і відволікають відповідача від роботи. Крім того, відповідач пропонував позивачу досягти примирення, розглянути дане питання на засіданні депутатської комісії. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав: Як встановлено судом, 15.10.2013 року в ході судового засідання при розгляді адміністративного позову [PERSON] до Віньковецької районної ради про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, представник відповідача- голова районної ради - [PERSON] в адресу [PERSON] сказав: "Ви понімаєте вобше, Ви потеряний чоловік, Ви втрачена людина, я Вам хочу сказати, Ви тільки маєте бізнес і ходите по судах тільки". Дана обставину судом встановлено при прослуховуванні технічного запису судового засідання, що не оспорювалось і не заперечувалось як позивачем так і відповідачем. Частиною 4 статті 32 і частиною 1 статті 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У підпунктах 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. ч. 1, 2 ст. 30, Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-ХІІ, порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Із пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" слідує, що відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Враховуючи вищезазначене, наведені [PERSON] висловлювання під час судового засідання 15 жовтня 2013 року, містять оціночні судження та є його суб'єктивною думкою про поведінку [PERSON], дана інформація не була поширена з явним злим умислом та не направлена на приниження честі чи гідності позивача, не висловлена в брутальній чи образливій формі, що принижує честь та гідність позивача, відтак оціночні судження не можуть бути спростованими. Відповідно до роз'яснень, даних в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Що є стосується рішення в частині відшкодування моральної шкоди, то [PERSON] не зазначив в позові та не довів в в судовому засіданні в чому полягає спричинена йому моральна шкода, чим підтверджується факт її заподіяння, яких моральних страждань зазнав позивач і чим підтверджується розмір моральної шкоди. Крім цього, згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed