Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У поданій в березні 2020 року в суд заяві представник ПСП «Україна» просить: - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - будівлю гаража для легкових автомобілів по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602305656226, - зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області здійснити реєстраційну дію про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 9125617) на зазначену будівлю гаража, - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2015 року, індексний номер 35245767 на об`єкт нерухомого майна - будівлю гаража для легкових автомобілів по [ADDRESS] ; - стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що ПСП «Україна» є співвласником майна реорганізованого КСП «Агроспілка-Україна» та нарівні з усіма іншими членами майнових паїв має право на отримання у власність майна в рахунок майнового паю. Відповідно до чинного законодавства України право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління колективним майном, які рішення про виділ в натурі майна [PERSON] не приймали, а поданий останнім протокол засідання комісії з розгляду майнових питань від 09 березня 2015 року не є таким уповноваженим органом на вирішення цього питання. За таких обставин право власності на будівлю гаража для легкових автомобілів по [ADDRESS] [PERSON] у встановленому законом порядку не набув, оскільки державну реєстрацію 20 березня 2015 року здійснено реєстратором реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішурою В.В. на підставі документів, які не відповідають вимогам закону, а тому таке рішення є незаконним та підлягає, а видане ним свідоцтво про право власності недійним. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що позивач не довів обставин порушення його прав, оскільки ПСП «Україна» лише є орендарем майна колишнього КСП «Агроспілка-Україна». Прийняттю протоколу засідання комісії з розгляду майнових питань від 09 березня 2015 року передувало голосування загальних зборів членів КСП, які володіли часткою у пайовому фонді товариства. А будь-яких інших документів державний реєстратор не вимагав. Крім того, позивачем пропущено строки позовної заяви, оскільки про порушення свого права дізнався 30 березня 2015 року. У відповіді на відзив [PERSON] позивач вказує на те, що відповідач не спростував аргументів та доказів, якими обґрунтовано вимоги, а строки позовної давності не порушено, так як через правову невизначеність предметної юрисдикції розгляду такої категорії справ постановою Великої Палати Верховного Суду постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року скасовано лише 27 березня 2019 року, тому просить строки позовної давності визнати поважними. Керівник Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області у відзиві на позов вказує на те, що є неналежним відповідачем. Заявою від 04 березня 2021 року, з огляду на правові позиції, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2018 року №361/4307/16-ц, від 26 лютого 2020 року №304/284/18, на підставі п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач відмовився в частині вимог про зобов`язання Центр надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області здійснити реєстраційну дію про скасування державної реєстрації на спірну будівлю гаража, решту вимог підтримує. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав повністю. Представник Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з набуттям [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю гаража для легкових автомобілів по [ADDRESS] , в рахунок належної йому частки майнового паю реорганізованого КСП «Агроспілка-Україна», яке 20 березня 2015 року зареєстровано державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішурою В.В. з видачею відповідного свідоцтва, що оспорюється позивачем. Установлено, що 20 березня 2015 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішури В.В. та подав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості - будівлю гаража для легкових автомобілів, що знаходиться по [ADDRESS] . До заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень заявником додано, зокрема, копію протоколу засідання комісії з організації майнових питань КСП "Україна" від 09 березня 2015 року, копію рішення органу місцевого самоврядування від 10 березня 2015 року №819 про присвоєння поштової адреси, копію свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат серії РВ №0100711, виданий Здовбицькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області 09 лютого 2015 року, копію технічного паспорта від 19 березня 2015 року. 20 березня 2015 року державним реєстратором Мішурою В.В. прийнято рішення провести державну реєстрацію вказаного об`єкту - будівлі гаража для легкових автомобілів по [ADDRESS] за заявником, відкрито запис в реєстрі та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] , індексний номер 35245767, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602305656226. Спірний об`єкт нерухомості входив до цілісного майнового комплексу КСП «Агроспілка-Україна», який в результаті приватизації був розпайований та переданий в оренду ПСП «Україна» відповідно до договору №3 від 24 квітня 2000 року «Оренди майна», що знаходиться в цілісному майновому комплексі і є спільною частковою власністю громадян-співвласників. У відповідності до абз.1. п.13. та абз.1. п.14 «Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» від 28 лютого 2001 року №177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. Згідно свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ №0100685 від 01 лютого 2010 року та серії РВ №0100689З від 04 травня 2011 року загальна вартість майна пайового фонду підприємства станом на 01 лютого 2000 року становить 2366132 грн., а частка ПСП "Україна" згідно актів-передачі визначена відповідно 461072 грн. та 1726500 грн., всього на загальну суму 2187572 грн. За вказаним договором оренди загальна вартість майна, яке передається в оренду ПСП "Україна", становить 743741 грн. та згідно п.12.2 співвласники та орендар мають першочергове право на придбання орендованого майна у власність протягом дії цього договору. Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі (ч.3 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»). Пунктом 1 частини 1 ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, передбачено, що орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Державна реєстрація прав та їх обтяжень згідно ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проводиться у такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно ч.3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. В якості документа, що встановлює виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором серед інших документів було отримано від заявника [PERSON] протокол засідання комісії з організації майнових питань КСП "Україна" від 09 березня 2015 року, яким за наслідками розгляд заяви [PERSON] виділено йому в натурі майно, яке перебуває у користуванні ПСП «Україна» в рахунок майнового сертифікату серії РВ №0100711 від 09 лютого 2915 року, на суму 3208 грн. нерухоме приміщення гараж для легкових автомобілів, яке знаходиться в с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області. Проте, відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Належних та допустимих у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України доказів прийняття загальними зборами членів підприємства, зборами уповноважених або створеним ними органом управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, рішення про виділення [PERSON] в натурі спірного майна, останнім суду не надано, а позивач наявність таких рішень заперечує. Крім того, порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 №62 «Про затвердження порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств». Вказаним порядком передбачалось що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Саме вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально та акт прийому передавання майна були підставою для оформлення права власності на зазначене майно в установленому порядку. Не дивлячись на те, що наказ Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 №62 втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 №235 «Про визнання такими, що втратили чинність деяких наказів», враховуючи те, що на даний час практично відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна в натурі, суд приходить до висновку, що положення Порядку №62 підлягають до застосування в частині визначення документів на підставі яких відбувається реєстрація права власності на майновий пай виділений в натурі індивідуально. Аналогічна позиція також викладена в Роз`ясненні щодо порядку оформлення права власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств Державної реєстраційної служби України від 06 червня 2014 №9299/05-15-14. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи відповідач про достатність свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) та протоколу засідання комісії з організації майнових питань КСП "Україна" від 09 березня 2015 року для реєстрації права власності на індивідуально визначений об`єкт нерухомо майна. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Установлено, що в липні 2015 року ПСП «Україна» у порядку адміністративного судочинства звернулося з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішури В.В. про визнання протиправною державної реєстрації прав на нерухоме майно, скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року позов ПСП «Україна» задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Мішури В.В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 березня 2015 року, індексний номер 35245767 - будівлю гаража для легкових автомобілів по [ADDRESS] . 27 березня 2019 року постановою Великої Палати Верховного Суду від касаційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року скасовано, оскільки суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів. За змістом ст.267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права вирішення спору в судовому порядку. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах. У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992). Частиною 5 ст.267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №902/326/16, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18 та в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19. Зважаючи на тривалість вирішення спору стосовно правомірності набуття [PERSON] права власності на спірну будівлю гаража в адміністративному порядку, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд погоджується з доводами позивача, що такі обставини пропуску строку звернення до суду є поважними, а тому позивачу слід поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права у порядку цивільного судочинства. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved