Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просять позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Свої вимоги мотивують наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них спільний неповнолітній син [PERSON] . Позивач вдруге одружилася та спільний син сторін проживає разом з ними та між ними існують доброзичливі відносини. Відповідач не цікавиться навчанням і вихованням дитини, не забезпечує сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток тощо, що свідчить про його намір ухилитися від своїх батьківських обов`язків. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач також подав заяву, в якій вказав, що позов визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є спільний син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та свідоцтвом про народження. 19.02.2015р. позивач уклала шлюб з [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб. Спільний син сторін проживає разом з позивачкою та [PERSON] , які його виховують та утримують. Відповідач вихованням, здоров`ям та утриманням дитини не цікавиться, що встановлено з довідок №189 від 26.02.2018р., №4044 від 23.02.2018р., №01-14/22 від 23.05.2018р.характеристики, відповіді від 12.06.2018р., Згідно витягу з рішення №112 від 30.05.2019р., виконавчий комітет Червоноградської міської орган ради на підставі висновку комісії з питань захисту прав дитини вирішив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В свою чергу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, батько неповнолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться потребами сина, не займається забезпеченням розвитку дитини та матеріально не забезпечує його. В свою чергу, дитина проживає з матір`ю та її чоловіком, який добре ставиться до останнього, виховує його. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина. Крім цього, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача на неповнолітню дитину, незважаючи на те, що така вимога відсутня в позовній заяві. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких підстав, з врахуванням положень ст.ст.181-184 СК України, суд дійшов висновку про необхідність призначити аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір буде відповідати мінімальним споживчим потребам дитини.

Outcome: approved