Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

ПАТ "Державний ощадний банк України" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та виключення майна з акту опису й арешту, в якій посилаючись на те, що 20 березня 2008 року між ВАТ "Держаний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №95, за яким Банк надав [PERSON] в розмірі 200000грн., зі сплатою 16,5% річних, зі строком кінцевого погашення-19 березня 2008 року. В забезпечення виконання зобов'язань по погашенню кредиту [PERSON] на підставі іпотечного договору від 20.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за реєстровим №682, передав в заставу нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] На думку позивача, накладений головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, на виконання виконавчого листа №2-24/2010 виданого 15.03.2012 року Устинівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 2466384 грн. 80 коп., арешт на зазначене вище нерухоме майно перешкоджає реалізації прав Банку, як заставодержателя вищевказаного житлового будинку, оскільки станом на 17 липня 2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ "Державний ощадний банк України" складає 101932 грн. 76 коп., а вартість предмету застави складає 300000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив зняти арешт із заставного нерухомого майна-житлового будинку [ADDRESS] Миколаївської області, що накладений головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області Куліченком Д.О. згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.04.2014 року, виключити вищевказане нерухоме майно із акту опису й арешту майна від 22.05.2014 року та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №100/14/0101 філії-Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Послушняк В.М. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і посилаючись на те, що згідно положень п.3, п.6 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" жодних перешкод для звернення стягнення на предмет іпотеки не має, права іпотеко держателя забезпечуються наявним іпотечним договором, внаслідок чого, після реалізації арештованого іпотечного майна будуть здійснені утримання, передбачені ст.43 Закону України "Про виконавче провадження", залишок коштів буде використано для задоволення вимог заставодержателя, після чого вже будуть задоволені його вимоги, як стягувача за виконавчим документом, який не є заставодержателем, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи за довіреністю Куліченко Д.О. в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи в його відсутності і посилаючись на те, що дії державного виконавця, щодо звернення стягнення на майно боржника вчинено в межах та порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження" просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. В силу ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановлений іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Матеріалами справи встановлено, що дійсно між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" і [PERSON] 20 березня 2008 року був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №95 відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 20000 грн. строком до 19 березня 2018 року зі сплатою за користування кредитом 16,5 % річних. 20.03.2008 року для забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором, ВАТ "Державний ощадний банк України" уклав з [PERSON] договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку банку житловий будинок [ADDRESS] Миколаївської області, про що 20.03.2008 року було зроблено запис №6828802 у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Вартість предмета іпотеки склала 300000 грн. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 04 квітня 2014 року згідно виконавчого листа Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2012 року про стягнення з [PERSON], ФГ "Мамонт" солідарно на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 2713023,28 грн. накладено арешт на все майно, а саме будинок, житловий з надвірними будівлями з спорудами, що знаходиться за адресою Миколаївська область, Казанківський район, [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON] Згідно акту опису й арешту майна від 22.05.2014 року, складеного головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, вказаний вище житловий будинок був описаний та арештований. Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Проте, дії, визначені ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем не виконано. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Таким чином, право застави у ПАТ "Державний ощадний банк України" виникло в момент укладення договору іпотеки, а саме - 20 березня 2008 року. З вказаного можна зробити висновок, що державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, який не є заставодержателем. За таких обставин, виходячи з принципу пріоритетності зареєстрованих обтяжень, та, з урахуванням обставин справи, наданих доказів і вимог чинного законодавства, суд приходе висновку про те, що позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ПАТ "Державний ощадний банк України" належить стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою ним судового збору, в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: approved