Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

в обґрунтування позову позивач послався на те, що КП «Новомосковськтеплоенерго» постачає споживачам теплову енергію в опалювальні періоди. Постачання теплової енергії здійснюється також і відповідачу, який є споживачем послуг позивача на підставі Договору № 2-5420 від 15 липня 2009 року. Так, відповідач мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 29/39 та отримує від Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» теплову енергію в опалювальні періоди. Зазначеній квартирі призначений обліковий рахунок № 2-5420. Жодної заяви від відповідача з приводу ненадання чи неналежного надання послуг з централізованого опалення не надходило та останній не відмовлявся від централізованого опалення і не вимагав відключення квартири від відповідних теплових мереж. Внаслідок систематичного невиконання своїх зобовязань по своєчасній та повній оплаті за спожиту теплову енергію в період з 01 жовтня 2009 року по 14 серпня 2017 року виникла заборгованість в сумі 18364,38 грн. КП «Новомосковськтеплоенерго» в повному обсязі виконувало взятий на себе обовязок по теплопостачанню до житлової квартири відповідача, а абонент порушив свій обовязок з оплати за спожиту теплову енергію. Отже відповідач зобовязаний оплатити спожиті послуги з теплопостачання, а позивач має право вимагати від нього виконання обовязку щодо оплати наданих послуг. Позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідача. 03 січня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області постановлена ухвала про відмову у прийнятті заяви з підстав наявності спору, внаслідок чого позивач звернувся до суду в загальному порядку та просить поновити строк позовної давності. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. КП "Новомосковськтеплоенерго" згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, а також Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 3 жовтня 2007 року № 1198 та Закону України "Про теплопостачання" на підставі Договору № 2-5420 від 15 липня 2009 року постачає теплову енергію до житлового приміщення, в якому мешкає відповідач за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 29/39 /а.с.6, 7, 8/. Згідно з даними особового рахунку 2-5420, станом на 14 серпня 2017 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з оплати вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2009 року по липень 2017 року в розмірі 18364,38 грн. /а.с.10-11/. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2017 року судом відмовлено в прийнятті заяви позивача про видачу судового наказу з підстав пропуску строку позовної давності. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 64, 66, 67, 68 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач комунальних послуг зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо вона фактично користується цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з початку користування цими послугами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню та водовідведенню, споживачі зобов'язані щомісячно вносити платежі за надані послуги з теплопостачання до 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Таким чином суд приходить до висновку, що невиконанням встановленого законодавством та положеннями 4.7 Договору № 2-5420 обовязку з оплати вартості спожитої теплової енергії відповідач порушив майнові права позивача на отримання оплати вартості наданих послуг чим наніс позивачу матеріальний збиток, який і підлягає стягненню з відповідача. При цьому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності підтверджують аргументи позивача, наведені в позові щодо наявності підстав для його задоволення, а норми права, на які послався позивач в обґрунтування правових підстав для задоволення позову підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 18364,38 грн. Водночас, суд не приймає до уваги під час ухвалення рішення клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду, оскільки за ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність у спорі застосовується лише за заявою сторони у спорі, в той час, як вимоги застосування позовної давності до даних правовідносин відповідачем не заявлено, внаслідок чого і підстави для перевірки поважності причин пропуску строку у суду відсутні. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 911,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та 689,00 грн. з відповідача на користь Держави.

Outcome: approved