Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили суд визнати за кожним із них у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на Ѕ частку житлового будинку - "А-1", загальною площею 69,9 м2, житловою площею 41,4 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", сарай - "Д", сарай - "Е", погріб - "В", вбиральня - "в", колодязь - "К" та огорожа - "N", що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вони прийняли спадщину за законом після смерті батька, проте у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно нотаріальною конторою їм відмовлено, через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на це спірне нерухоме майно. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Калитянська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника, у вирішенні спору покладається на суд. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвами про народження позивачів. Із спадкової справи № 623 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної 22 червня 2007 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області, вбачається, що 22 червня 2007 року у визначений законом строк до цієї нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] звернулися спадкоємці першої черги за законом - діти померлого: син [PERSON] та дочка [PERSON] , позивачі у даній справі. Згідно із довідкою за № 1026 від 13 червня 2008 року, виданою виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, наявною у матеріалах зазначеної спадкової справи, спадкодавець [PERSON] на день смерті постійно проживав один та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Із довідки № 1072 від 03 жовтня 2019 року, виданої Калитянською селищною радою Броварського району Київської області, видно, що відповідно до записів у погосподарських книгах за 2001-2005 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), за 2006-2010 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), за 2011-2019 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), власником житлового будинку у [ADDRESS] , значиться померлий [INFO] [PERSON] , батько позивачів. Із довідки № 1106 від 11 жовтня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, вбачається, що спірний житловий будинок збудований [PERSON] у 1964 році, право власності на будинок він не оформляв, відповідна заява від забудовника до селищної ради не надходила, на даний час виконавчий комітет селищної ради позбавлений права приймати рішення про визнання права власності на житловий будинок на ім`я померлого [PERSON] . Відповідно до технічних паспортів на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виготовлених 22 травня 1989 року Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації та 24 квітня 2008 року комунальним підприємством Київської обласної ради "Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації", вбачається, що за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок, позначений - "А-1", загальною площею 69,9 м2, житловою площею 41,4 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - "Б", сарай - "Д", сарай - "Е", погріб - "В", вбиральня - "в", колодязь - "К" та огорожа - "N". Листами за вих. № 3688/02-14 від 04 грудня 2015 року і вих. № 3855/02-14 від 16 грудня 2015 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на спірний житловий будинок, що належав останньому, відмовлено, оскільки спадкоємцями не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання права власності на будинок у порядку спадкування. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із подальшими змінами), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України за № 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на момент побудови спірного спадкового житлового будинку та введення його в експлуатацію чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання власником свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є відповідні записи в погосподарських книгах Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області за 2001-2005, 2006-2010 та 2011-2019 роки, на території якої знаходиться спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, про реєстрацію цього житлового будинку за спадкодавцем [PERSON] . Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на побудований та оформлений у визначеному законом порядку спадкодавцем [PERSON] до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України житловий будинок. У разі відсутності державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює видачу нотаріальною конторою спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , свідоцтв про право на спадщину за законом на належне останньому спірне спадкове майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями, які прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , якому на день смерті на праві власності належав спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved