Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12879,30 грн., яка складається з: 285,00 грн. заборгованості за кредитом; 8304,81 грн. - заборгованості за відсотками; 3200,00 грн. заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 589,49 грн. штраф (процентна складова), судовий збір в сумі 1378,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.11.2010 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, свої зобовязання не виконав, тому позивач просив стягнути з нього на його користь зазначену суму заборгованості. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Відповідач та її представник, адвокат [PERSON], в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. В письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, зазначили, що проти позову заперечують, посилаючись на те, що відповідач користувалася банківською карткою для отримання стипендії, кредитного договору не укладала, умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи, ксерокопії яких надані позивачем, не підписувала. Відповідно, вважають позов необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, у його задоволенні просили відмовити. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повном обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно положень \~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку на а.с. 5 вбачається, що 23.11.2010 року [PERSON] заповнила її та підписала. З її заперечень та Умов та Правил надання банківських послуг в "Приватбанку" вбачається, що на період заповнення заяви вона навчалась в Донецькому професійному ліцеї харчової та переробної промисловості в м. Донецьку та, для отримання стипендії, відкрила рахунок в «ПриватБанку». Зазначені обставини суд вважає доведеними, оскільки з анкети-заяви вбачається, що соціальний статус [PERSON] на час написання заяви студент, в графі «назва компанії» зазначено «ДПЛП», розмір щомісячного доходу складає 200 гривень. Відповідно до умов заяви, яка підписана [PERSON] та представником банку, відповідачу не встановлений кредитний ліміт та не зазначено розміру відсоткової ставки за користування карткою, відсутні відомості щодо виду картки та строку її використання, не визначено обов*язкових суттєвих умов кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань, тощо. Відповідно до правової позиції, яка висловлена в Постанові Верховного Суду України №6-240цс14 від 11.02.2015р. та Постанові № 6-16 цс15 від 11.03.2015р., в яких однією зі сторін був ПАТ КБ "Приватбанк", і які є обов'язковими до застосування всіми судами України, "Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка" (Стандарт)" не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались." Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на умови кредитного договору суд до уваги не приймає, так як не підтверджено, що саме з такими умовами була ознайомлена відповідачка та надала свою згоду. Таким чином, суд не може прийняти до уваги Умови і правила надання банківських послуг як належний доказ отримання відповідачем кредиту, в розумінні ст.58 ЦПК України, оскільки вони не є належними, бо не містять інформації щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає неспроможними посилання представника позивача як на доказ обізнаності позичальника із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами на обслуговування карти, відмітку в заяві позичальника від 23.11.2010р. про те, що вона ознайомлена та згідна з зазначеними вище Умовами, бо такий порядок укладення кредитного договору не узгоджується із загальними правилами укладення письмових правочинів згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України. Також, за таких обставин суд не може встановити чи відповідають умови, долучені до матеріалів справи умовам, які надавались відповідачу при підписанні заяви. З заяви позичальника на а.с. 5 вбачається, що в них мова йде про ознайомлення та згодою позивальника з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами, які і складають кредитний договір. Відтак, у суду відсутні будь-які законні підстави для того, щоб вважати Умови та правила надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів справи, частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 23.11.2010 р., а відтак й укладення самого договору. Позивачем не надано суду жодного доказу укладення з відповідачем договору кредиту, виникнення між ними взаємних прав та обов*язків, що з нього випливають, доказів отримання відповідачем грошових коштів в зазначеній у позові сумі 300 гривень в якості кредитних коштів, а тому позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту задоволенню не підлягають. Оскільки відповідальність боржника за зобов*язанням настає у разі невиконання або неналежного виконання ним умов договору, відповідно до положень ст.526 ЦК України, позовні вимоги в частині стягнення процентів, штрафів, пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки відповідальність боржника настає у разі невиконання або неналежного виконання ним зобов*язань, встановлених договором. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи той факт, що позивач не надав суду належних доказів існування обопільних прав та обов*язків між ним та відповідачем та надання відповідачу коштів, за користування якими та за несвоєчасне їх повернення він мав би нести відповідальність, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст.207, 509, 526, 549, 610, 638, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed