Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

08.04.2016 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ опіки та піклування Марківської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05 вересня 2008 року між нею та [PERSON] було укадено шлюб, який зареєстрований Просянською сільською радою Марківського району Луганської області, актовий запис №4. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинили з жовтня 2012 року, а в подальшому й розірвали шлюб про про що свідчить рішення Марківського районного суду Луганської області від 12 березня 2015 року. На даний час як вона так і відповідач мають інші сім''ї. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується та не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні, навчанні, а також не надає матеріальної допомоги на його утримання. В зв'язку з цим ставить питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву в котрій прохала розглянути справу без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в котрій прохав розглянути справу без його присутності та позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа, служба у справах дітей Марківської райдержадміністраці, надала заяву в котрій прохала розглянути справу без присутності її представника, підтримали позовні вимоги позивача. Разом з цим було долучено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] [INFO]. Суд вивчивши позовну заяву, дослідивши долучені до неї документи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. З свідоцтва про народження [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Просянської сільської ради Марківського району Луганської області 05.09.2008 вбачається, що батьками [PERSON] записані, в графі "Батько" : [PERSON], в графі "Мати": [PERSON] (а.с.3) Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 12.03.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, Рішення набрало законної сили 24.03.2015 (а.с.6) 08.10.2015 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] про складено актовий запис відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марківського РУЮ у Луганській області та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.4) Таким чином судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної цієї ж Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 року вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що відповідач подав письмову заяву, яка приєднана до справи, з якої вбачається безумовне визнання позовних вимог, суд приймає визнання відповідачем позову. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так позивачем згідно квитанції 67/133 був сплачений судовий збір у сумі 551,20 гривень а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved