Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом та просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне нерухоме майно: житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер 3211000000:01:057:0043, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна, просить визнати за нею - [PERSON] право власності на: Ѕ частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0498 га, кадастровий номер 3211000000:01:057:0043, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . 07 липня 2020 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про встановлення факту окремого проживання та визнання особистою приватною власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В зустрічному позові позивач просить встановити факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, у період з червня 2010 року по лютий 2020 року; визнати право власності [PERSON] на 77,515% житлового будинку садибного типу з гоподарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці за кадастровим номером 3211000000:01:057:0043. Позивач за первісним позовом - [PERSON] посилається на те, що вона проживала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 серпня 1981 року по 16 січня 2020 року. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем були припинені у 2010-2011 роках за ініціативи відповідача, який залишив сім`ю і через деякий час став проживати у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. За час сумісного проживання у шлюбі спільною працею і за кошти, нажиті у шлюбі, сторонами було нажито (збудовано та придбано за договором купівлі-продажу) нерухоме майно, право власності на яке у шлюбі було оформлене на ім`я одного із подружжя, а саме на відповідача - [PERSON] . В період з 1985 по 1986 роки вони збудували житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , загальною площею 100,20 кв.м. 3 квітня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально, на ім`я відповідача у продавця [PERSON] було куплено земельну ділянку площею 1000 кв.м із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS] . Після придбання цієї земельної ділянки сторони розпочали будівництво житлового будинку із господарськими і надвірними спорудами. Так в період з 2007 року по 2011 рік за спільні кошти подружжя а також за кредитні кошти, вони збудували житловий будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] . На будівництво зазначеного будинку також було використано кредитні кошти АТ "Укрсоцбанк" за кредитними договорами, оформленими на ім`я [PERSON] із згоди дружини [PERSON] 23 листопада 2006 року було укладено кредитний договір з АТ "Укрсоцбанк" на суму 12000 доларів США, а 20 листопада 2007 року укладено кредитний договір на суму 80000 гривень. Земельна ділянка площею 0,1000 га за взаємною згодою сторін, була поділена на дві земельні ділянки, одна з яких площею 0,0502 га кадастровий номер 3211000000:01:057:0042 за адресою: [ADDRESS] за договором дарування від 27.06.2012 року була подарована [PERSON] сину - [PERSON] , який на цій земельній ділянці також розпочав будівництво житлового будинку. Друга земельна ділянка площею 0,0498 га кадастровий номер 3211000000:01:057:0043 за адресою: [ADDRESS] залишилась у спільній сумісній власності із відповідачем і саме на цій земельній ділянці в період з 2007 року по 2011 рік сторони збудували будинок. В даному будинку [PERSON] проживає з 2011 року, проте місце його реєстрації за [ADDRESS] , де залишилась проживати [PERSON] . Відповідач тривалий час не здавав будинок в експлуатацію і лише 24 грудня 2019 року Департаментом ДАБІ у Київській області за номером КС 181193582359 була зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації щодо об`єкта будівництва "Будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами", розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка надійшла від [PERSON] через центр надання адміністративних послуг Печерської у місті Києві районної адміністрації. А тому за вказаних обставин просить визнання за нею права власності на Ѕ частину майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 15 липня 2020 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він визнає та не заперечує проти задоволення наступних вимог [PERSON] , зокрема, визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,0498 га, кадастровий номер 3211000000:01:057:0043, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також він визнає та не заперечує проти задоволення вимог [PERSON] , щодо визнання за [PERSON] право власності на: Ѕ частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0498 га, кадастровий номер 3211000000:01:057:0043, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що вказане нерухоме майно було придбано ним в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Так він ніколи не заперечував вказаних обставин та не оспорював право власності [PERSON] на частину цього майна. Однак позовні вимоги [PERSON] щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю 401920 гривень та визнання за [PERSON] в порядку поділу майна, нажитого за час сумісного проживання у шлюбі, права власності на Ѕ частину цього будинку він не визнає, заперечує, щодо задоволення позову в цій частині. Зустрічний позов [PERSON] зазначає, що протягом 2011-2019 років він поступово по мірі можливості за власні кошти, отримані від підприємницької діяльності, здійснював добудову житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 3211000000:01:057:0043. Деякі будівельні роботи (проведення системи опалення, водопостачання, електропостачання в будинку, зведення стінових перегородок, зварювальні роботи під час виготовлення сходів, обшивання їх деревом, відновлення після вибуху газу приміщення гаража, що є частиною будинку) здійснювались ним особисто. З кінця 2011 року в будинку стала проживати донька сторін по справі - [PERSON] та допомагати [PERSON] в добудові зазначеного будинку, оскільки була домовленість про те, що дане житло буде подароване їй. На даний момент донька продовжує проживати в будинку разом із своєю родиною та утримує його в належному стані за власні кошти, сплачує надані комунальні послуги. З серпня по грудень 2011 року він за власні кошти, та кошти взяті в борг у [PERSON] , замовив виготовлення робочого проекту газопостачання житлового будинку та проведення робіт по облаштуванню внутрішньої мережи газопостачання будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В березні 2012 року [PERSON] був укладений договір з ПАТ "АЕС Київобленерго", відповідно до якого останнім стали надаватися послуги з постачання електричної енергії безпосередньо до житлового будинку. Після закінчення будівництва будинку ним було подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації щодо об`єкта будівництва "Будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами", розташованого ща адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована 24.12.2019 за номером КС 181193582359. Враховуючи викладене що вказаний будинок в більшій своїй частині був збудований за час його окремого проживання з [PERSON] , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин за рахунок його особистих коштів. Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вартість будівельних робіт та матеріалів, які були проведені та використані станом на 2010 рік становить 180763 гривень. згідно інформації, зазначеній у позовній заяві [PERSON] від 18.05.2020, ринкова вартість житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, становить 401920 гривень. Таким чином, за час окремого проживання, у період з червня 2010 року по грудень 2019 року ним було завершено будівництво даного будинку та витрачено для цього особисті кошти в сумі 221157 гривень. [PERSON] не заперечує, що кошти які були витрачені на будівництво будинку до червня 2010 року (180763 гривень) є спільною сумісною власністю з [PERSON] , а тому кожний з них має право на Ѕ частину цих коштів, тобто на 90381,50 гривень (180763 гривень/2). Його вклад в будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 90381,50 гривень + 221157 гривень = 311538,50 гривень, а вклад [PERSON] становить 90381,50 гривень. З співвідношення загальної вартості будинку, вартості робіт та матеріалів, що були проведені та використані станом на 2010 рік, лише 44,97% будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, відповідно лише вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , інші 55,03% є його особистою приватною власністю. Вважає, що має право на 77,515% (55,03% + 22,485%) будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами , розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 311548,29 гривен, з яких лише право на 27,515% вказаного будинку, вартістю 110588,29 належить [PERSON] . У відзиві на зустрічний позов [PERSON] просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] вважає, що [PERSON] у встановленому законом порядку не спростовано презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Вважає, що підлягають відхиленню за недоведеністю також посилання [PERSON] на те, що він за кошти підприємницької діяльності здійснював добудову спірного житлового будинку протягом 2011-2019 років. Крім того [PERSON] не надано доказів про розмір його доходів від підприємницької діяльності. Відсутні також і висновки щодо вартості будівельних робіт і матеріалів, у відповідності до кошторисного розрахунку яким визначено вартість будівельних робіт і матеріалів на суму в 180763 гривень. Відсутні і висновки щодо вартості щодо матеріалів та робіт господарських споруд, зокрема погріб, літня кухня, вбиральня, огорожа, воріт. У вступному слові [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги. Позивач (за первісним позовом) вказала, що вони прожили з відповідачем в шлюбі 39 років. В жовтні 2010 розійшлись, однак продовжували спілкування. Разом їздили на присягу до сина. Будували будинки на спільні кошти, заробляли торгівлею та наданням послуг з перевезення, брали кредити. Кредит був погашений в 2010 році. Майно оформлювалось на відповідача, оскільки він батько в родині, і на момент оформлення, вона не бачила різниці, на кого з подружжя зареєстроване майно. Адвокат Поліщук М.А. звернув увагу на те, що не дивлячись на те, що декларація про готовність будинку до експлуатації датована 2019 роком, в ній зазначений період будівництва 2009-2011 роки. Відповідач (за первісним позовом) [PERSON] у вступній промові суду пояснив, що з 2010 року подружжя почало жити окремо. З серпня 2010 він постійно жив в будинку на [ADDRESS] . Наймав працівників, які добудовували будинок. Їх донька з дитиною переїхала жити до нього (в будинок на [ADDRESS] ). Він особисто провів в будинку опалення, світло, виклав плитку в будинку, провів внутрішні роботи. Пізно здав в експлуатацію, оскільки певний час лікувався, та витрачав на лікування багато коштів. В період лікування не заробляв. Стосовно кредитів, [PERSON] додав, що брались два кредити за час спільного проживання в шлюбі. В 2006 та в 2007 роках. Обидва кредити брались на купівлю автомобілів, оскільки він заробляє перевезеннями. Також, [PERSON] пояснив, що на момент фактичного припинення шлюбних відносин, в спірному будинку по [ADDRESS] були збудовані лише стіни (коробка), яка була накрита дахом. В 2012 році він подарував частину земельної ділянки площею 0,0502га. по [ADDRESS] , сину - [PERSON] . На цій ділянці, поруч з його будинком був зведений будинок сина. Інша частина земельної ділянки разом із будинком повинна була бути подарована доньці - [PERSON] , однак [PERSON] не дала на це своєї згоди. Адвокат Стрілець О.А. просила задовольнити зустрічний позов, визнати спірне майно - спільним майном подружжя, з відповідною формою власності - спільне сумісне майно подружжя. При цьому встановити факт окремого проживання сторін з червня 2010 по лютий 2020, визнавши за [PERSON] право на 77,515% (55,03% + 22,485%) будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами , розташованого за адресою: [ADDRESS] , та право на 22,485% цього будинку визнати за [PERSON] . Відповідне співвідношення поділу спільного майна, представник [PERSON] пропонує і щодо земельної ділянки №3211000000:01:057:0043 за адресою [ADDRESS] , оскільки цільовим її призначенням є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Вважає, що ці вимоги зустрічного позову є обґрунтованими та підтверджуються кошторисною документацією, доданою до зустрічного позову. Стосовно житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , позовні вимоги за зустрічним позовом, фактично є ідентичними до вимог [PERSON] та зводяться до визнання цього майна спільним майном подружжя та поділом його з встановленням часток подружжя по Ѕ. Судом встановлено наступне. Сторони по справі зареєстрували шлюб 29.08.1981, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Переяслав - Хмельницьким ДРАЦС ГТУЮ (а.с. 16, том.1). Рішенням Переяслав - Хмельницького суду Київської області від 16.01.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.17 т.1). З фотокопії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, фотокопії технічного паспорту на житловий будинок, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 19-21 т. 1). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, №3211000000:01:057:0043 за адресою [ADDRESS] , вбачається, що власником її є [PERSON] (а.с. 28-29 т. 1, ). Висновком про вартість нерухомого майна визначена вартість житлового будинку по [ADDRESS] в розмірі 391560 грн.(а.с. 41 т. 1) Даний факт не оспорюється сторонами. З копій документів доданих [PERSON] вбачається, що ним в 2011 році проведено газопостачання та електричну енергію до житлового будинку по [ADDRESS] , а копія зведеного кошторису, надана суду разом із зустрічним позовом містить відомості про вартість проведених робіт в сумі 180763 гривень 00 коп.(а.с. 217- 227 т.1) Свідок [PERSON] показав суду, що знайомий з сім`єю [PERSON] з 2000 року. Працював водієм на маршрутному автобусі, який належав цій сім`ї. Знає, що в 2010 році в сім`ї почались проблеми, та восени 2010 року [PERSON] переїхав жити в будинок по [ADDRESS] , в якому і жив. Більше свідку нічого не відомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , показала суду, що подружжя [PERSON] за час шлюбу почали будувати будинок по [ADDRESS] . Вона порадила їм робітників, які працювали у неї. Станом на 2009 рік була збудована «коробка» стіни та дах будинку по [ADDRESS] , засклені вікна, та поштукатурені стіни в середині будинку. Свідок заходила до середини будинку по [ADDRESS] , оскільки у неї були питання до робочих, які працювали в середині. На запитання адвоката Стрілець О.А. , свідок [PERSON] не дала відповіді, стосовно обсягу внутрішніх робіт в будинку. Пояснила, що не бачила чи поштукатурені були стіни на другому поверсі, і в інших кімнатах. Бачила тільки зал першого поверху. Інші обставини, як-то подальше будівництво цього будинку, факт окремого проживання сторін, свідку невідомі. Свідок [PERSON] (донька сторін) показала суду, що після травня 2010 року батьки перестали проживати разом. В травні разом з`їздили на присягу до брата. В червні - липні 2010 батько ( [PERSON] ) переїхав жити на [ADDRESS] . Будинок будувався батьками спільно. В 2006 році сім`я почала будівництво. Був намір подарувати цей будинок їй на весілля. Земельну ділянку поділили та частину її подарували її рідному брату. Спірний будинок сторони по справі почали будувати в 2006 році. Свідок проживала в будинку по [ADDRESS] . В листопаді 2011 року, [PERSON] переїхала в будинок по [ADDRESS] . Причиною переїзду стала сварка з матір`ю ( [PERSON] ). Свідок пояснила, що на момент її переїзду в будинок, де жив її батько, ( [ADDRESS] ) в будинку не було світла, водопроводу, газопостачання. Не були поклеєні обої та не було меблів. Все це вона робила разом із батьком. Свідок [PERSON] показав в суді, що знає сім`ю [PERSON] давно. З [PERSON] дружить з 1985 року. Щодо відносин в сім`ї в контексті, хто і коли жив окремо нічого пояснити не може. Вказав, що [PERSON] звертався до нього в 2011 році, позичав гроші в сумі 3000 доларів США. При цьому, [PERSON] пояснив свідку, що до нього в будинок переїхала донька і гроші йому потрібні на закупівлю сантехніки та обладнання будинку. Гроші повернув за два роки. Свідок [PERSON] по суті спірних правовідносин повідомив, що сторони розійшлись влітку 2010 року. Більше йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] показала, що знайома з [PERSON] з 2007 року. З червня 2010 року він переїхав з будинку по [ADDRESS] , до нового будинку. Проживав в будинку та у неї. З серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом в її будинку по [ADDRESS] . В будинок на [ADDRESS] , в 2011 році переїхала проживати донька [PERSON] з дитиною. Будівництвом свідок не цікавилась. Про доходи [PERSON] та витрати на будівництво їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] (рідна сестра [PERSON] ) показала в суді, що восени (вересень-жовтень) 2010 року, [PERSON] пішов із сім`ї. Будинок по [ADDRESS] сторони будували разом. В 2006 році купили земельну, в 2007 році поклали поклали фудамент, в 2008 завезли будівельні матеріали, як-то цеглу та бетон. В 2010 році будинок був готовий до заселення. Не було проведено лише газопостачання. Опалювали будинок каміном. Останній раз заходила в будинок в 2011 році. В будинку вже було світло, водопостачання та підведений газ. Свідок [PERSON] повідомив в суді, що знає сім`ю [PERSON] з 2008 року. Свідку відомо, що подружжя розійшлось влітку 2010 році. Точної дати свідок не знає. В кінці літа 2011 року, він працевлаштувався на роботу до [PERSON] . Декілька разів в 2011 році був в будинку на [ADDRESS] . Запам`ятав, що будинок опалювався каміном. Всередині йшли роботи. Встановлювали сантехніку. Підлога в будинку була бетонна, стіни поштукатурені, однак не пофарбовані. Свідок [PERSON] інформації, що стосується предмету спору, суду не повідомив. Свідок [PERSON] (син сторін) повідомив суду, що коли в 2011 році, він був звільнений в запас з лав Збройних сил України, повернувшись додому, він дізнався, що батько вдома не живе, а переїхав. На присягу в 2010 році приїздила вся сім`я. Батьки були разом. Пояснив, що в 2009 році будинок по [ADDRESS] був збудований. На момент повернення свідка з армії в 2011 році в будинку було водопостачання, електроенергія. Будинок був повністю придатний для проживання в ньому. Газ до будинку провели в 2011 році. Хто з батьків скільки грошей витратив на будівництво, свідок не знає, оскільки всі гроші складались до сімейного бюджету, а звідти брались на необхідні витрати. Скільки витратив його батько окремо на будинок, [PERSON] не відомо. Свідок [PERSON] показав, що знає сторін у справі з свого дитинства. Знає, що подружжя [PERSON] розійшлось в 2010 році. Точна дата свідку не відома. В будинку по [ADDRESS] , був в 2010 році. Пам`ятає, що не було проведено водопостачання в будинку. Більше свідок нічого не повідомив суду. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дана правова позиція викладена у висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року. Також в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №755/4757/16-ц також зазначено наступне. «Зазначені норми закону (ст. 60 та ст. ч. 1 ст. 70 СК України) свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Оскільки [PERSON] первісний позов частково визнав, в частині вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ цього будинку, а також визнання права власності позивача запервісним позовом на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0498 га, кадастровий номер 3211000000:01:057:0043, визнання позову в цій частині не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд враховуючи зазначені вище норми закону, приходить до висновку про задоволення позову в цій частині на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України. Суд визнає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне нерухоме майно: житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] ; В порядку поділу майна, визнає за [PERSON] право власності на: Ѕ частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами загальною площею 100,20 кв.м, жилою площею 62,60 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0498 га, кадастровий номер 3211000000:01:057:0043, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Факт припинення шлюбних відносин з червня 2010 по дату розірвання шлюбу, [PERSON] доводить показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Факт окремого проживання за період з жовтня 2010 по дату розірвання шлюбу [PERSON] доводить показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Разом із цим, позивач за первісним позовом визнає припинення шлюбних відносин та факт окремого проживання сторін з жовтня 2010 по дату розірвання шлюбу. Таким чином, в ході розгляду справи судом достовірно встановлено факт окремого проживання подружжя [PERSON] в зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин в період з 01 жовтня 2010 року по день розірвання між ними шлюбу на підставі судового рішення, (рішення суду від 16.01.2020 набрало законної сили 18.02.2020) тобто по 18.02.2020 року. Відтак позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Судом також встановлено, що сторонами спільно розпочате будівництво будинку по [ADDRESS] в 2008 році, що підтверджується дозволом на виконання будівельних робіт від 09.04.2008 року (а.с. 191). Декларація КС 181193582359 про готовність об`єкта до експлуатації, щодо будинку по [ADDRESS] була зареєстрована 24.12.2019. [PERSON] в зустрічному позові зазначає, що з червня 2010 по грудень 2019 року, ним особисто витрачено на завершення будівництва будинку по [ADDRESS] та введення його в експлуатацію кошти в розмірі 221 157 гривень 00 коп. При цьому [PERSON] не заперечує, що ним та [PERSON] до червня 2010 року витрачені кошти на будівництво будинку по [ADDRESS] кошти в розмірі 180 763 гривень 00 коп. Свої витрати за час окремого проживання подружжя на будівництво будинку по [ADDRESS] , [PERSON] підтверджує зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва (т. 1, а.с. 117-127). Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте ним, нею за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. За ч.7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Так суд, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 року № 6-1568цс16, вважає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Розмір коштів, які витрачені [PERSON] на роботи спрямовані на будівництво будинку по [ADDRESS] , не спростовано стороною позивача. Суд приходить до висновку, що дійсно сторони придбали будинок по [ADDRESS] за час перебування в шлюбі та він є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить їх участь в укладенні угод, оформлення договору на ім`я чоловіка, згода дружини на укладення цієї угоди, однак для будівництва цього будинку були використані як спільні кошти сім`ї, так і особисті кошти [PERSON] , що суд повинен врахувати при визначенні часток подружжя у спільному майні. [PERSON] доведений факт окремого проживання подружжя, та будівництво ним будинку за час окремого проживання (01.10. 2010 - 24.12.2019) за кошти, що належали йому особисто. Статтею 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи даний спір в частині визнання спільним майном подружжя будинку по [ADDRESS] , та визначення часток подружжя в цьому майні, суд вважає, що доводи [PERSON] , щодо його грошового внеску в будівництво спірного будинку в розмірі 221 157 гривень 00 коп. доведені належними та допустимими доказами, які не спростовані стороною відповідача за зустрічним позовом. Отже, [PERSON] слід визначити частку в спільному будинку по [ADDRESS] , в розмірі 77,515%, що відповідає розміру його внеску в будівництво. Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS] , вартість будівельних робіт та будівельних матеріалів, які були проведені та використані станом на 2010 рік становить 180763,00 гривень. Судом не приймається до уваги твердження адвоката Поліщука М.А. про недостовірність цього доказу з підстав відсутності переліку документів які надавались спеціалісту для дослідження та відсутності відмітки про проведення огляду предмету дослідження, оскільки дане дослідження не є експертним, а звіт спеціаліста не є висновком експерта, до якого висунуті вимоги, про які вказує адвокат. Згідно інформації, зазначеній в позовній заяві [PERSON] від 18.05.2020 у справі №373/612/20, ринкова вартість житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] , становить 401920,00 гривень. Будинок по [ADDRESS] був введений в експлуатацію 24.12.2019. За час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, у період з жовтня 2010 року по грудень 2019 року було завершено будівництво зазначеного будинку та витрачено для цього особисті грошові кошти в сумі 221157,00 гривень. (401920,00-180763,00). Сторони погоджуються, що грошові кошти, які були витрачені на будівництво вказаного будинку до жовтня 2010 року (180763,00 гривень) є їх спільною сумісною власністю і кожен з них має право на Ѕ частину цих коштів, тобто на 180763,00/2=90381,50 гривень. Вклад [PERSON] в будівництво будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] , становить 90381,50+221157,00=311538,50 гривень, а вклад [PERSON] становить 90381,50 гривень. Виходячи з співвідношення загальної вартості будинку, вартості робіт та матеріалів, що були проведені та використані станом на 2010 рік, лише 44,97% будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] . Виходячи з викладеного [PERSON] має право на визнання за ним права власності на 77,515% (55,03%+22,485%) будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] , загальною вартістю 311548,29 гривень, що відповідає частці 77,5/100. В свою чергу [PERSON] має право на визнання за нею права власності на 22,485% будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] , загальною вартістю 311548,29 гривень, що відповідає частці 22,5/100. Суд не приймає доводів адвоката Стрілець О.А. про надання права власності сторонам на частки земельної ділянки площею 0,0498 га, кадастровий номер 3211000000:01:057:0043 та пропорційно їх частинам в житловому будинку по [ADDRESS] (22,485% та 77,515% відповідно), оскільки відсутнє дослідження експерта про можливість її поділу саме в такій пропорції. Окрім цього, в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказана земельна ділянка була придбана сторонами в шлюбі за спільні кошти подружжя. Сторонами по справі не ставилось питання стягнення судових витрат, а ні при поданні первинного позову, а ні при заявленні зустрічного позову. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. З врахуванням відсутності з боку сторін, вимог про стягнення судових витрат, а також обсягу та пропорційності задоволення заявлених вимог, в даному випадку, суд залишає за сторонами понесені ними судові витрати. На підставі п.1 ч.1, 7 ст.57, ст.59, 60, ч.1, 2 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial