Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення коштів за договором банківського вкладу та процентів по ньому. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року підсудність даного цивільного позову визначено Оболонському районному суду м. Києва відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 100 000 грн., під 17 % річних. 21 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, повернення коштів та процентів по ньому, однак йому було відмовлено. З посиланням на вимоги ст.ст. 651, 1075 ЦК України позивач просить суд розірвати договір № SAMDN01000737828149 від 20.09.2013 року (вклад «Стандарт 6 міс.») укладений між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк», стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 100 000 грн., нараховані проценти у сумі 23 660, 27 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1237 грн., відповідно до письмових пояснень та розрахунку суми позовних вимог від 14.04.2015 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що договір банківського вкладу був укладений між позивачем та відокремленим структурним підрозділом - філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв'язку з тимчасовою окупацією АРК Крим, позивач не має доступу до свого майна, можливості здійснювати банківську діяльність на території АРК Крим. У засобах масової інформації оприлюднені дані, що усе майно, яке знаходиться на території АРК Крим та належить ПАТ КБ «ПриватБанк», буде реалізоване, за рахунок чого здійснюватиметься розрахунок з вкладниками банку. На даний час Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла на себе зобов'язання по виплаті на користь вкладників грошових коштів, які ними були передані на зберігання відповідачу, відтак відповідач не позбавлений права звернутися до вказаної організації з приводу отримання депозиту. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 20 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір депозитного вкладу № SAMDN01000737828149 від 20.09.2013 року (вклад «Стандарт 6 міс.»), за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 100 000 грн., процентна ставка по вкладу складає 17 % річних. Строк депозитного вкладу сторонами погоджено до 20 травня 2014 року. (п. 24 договору). (а.с. 6-7). Відповідно до п. 6 договору у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про намір забрати свої кошти, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в розділі «відомості по вкладу» (п. 24). Згідно з п. 9 договору сторони мають право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дня до дати розірвання договору. 21.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору та просив видати належні позивачу кошти, що були предметом договору, включно з нарахованими відсотками за весь період дії договору. (а.с. 70). 29.01.2015 року відповідач своїм листом повідомив позивача, що через політичні події в країні у банку виникли складнощі з обслуговуванням депозитів та рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 72). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1075 ЦК, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено можливість його дострокового розірвання, у разі такого повідомлення іншої сторони за два банківські дні до дати розірвання договору. Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, якою повідомив про свій намір розірвати вказаний договір. Отже, враховуючи норми укладеного між сторонами договору, які містять можливість розірвання договору за ініціативою однією з сторін, суд вважає що позов в частині розірвання договору підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про інші позовні вимоги, заявлені позивачем суд виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями параграфу 3 глави 71 Цивільного Кодексу України. Згідно ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК передбачено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою вказаної статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами про повернення банківського вкладу, про свідчать письмові докази (а.с. 70), але відповідачем всупереч вимогам ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, банківський вклад позивача не повернув, та не сплатив на користь позивача проценти по ньому. Відповідно до ст.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід»ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Доводи представника відповідача щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ "ПриватБанк", розташованому у АР Крим, та прийнятих рішень, якими, зокрема, вирішено припинити діяльність на території півострова філій ПАТ КБ "ПриватБанк", судом відхиляються, оскільки договір укладено між позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходження якої є м. Дніпропетровськ. Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З огляду на зазначені вимоги законодавства, доводи представника відповідача щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ "ПриватБанк", розташованому у АР Крим, та прийняття рішення про припинення діяльності на території півострова філій ПАТ КБ "ПриватБанк", відхиляються судом як безпідставні, оскільки договір укладено між позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходження якої є м. Дніпропетровськ. Припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання взятих зобов'язань відповідно до умов договору. Твердження представника відповідача про запровадження окупаційною владою механізму виплат по вкладам відхиляються судом, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження факту виконання зобов'язання, передбаченого договором банківського вкладу, а посилання на зміну сторони у зобов'язанні є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Посилання на наявність сумнівів щодо факту правовідносин сторін з договору банківського вкладу, відхиляються судом, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях, а дані наявних в матеріалах справи копії договору від 20 вересня 2013 року, листів відповідача від 05.06.2014 року та від 29.01.2015 року (а.с. 71-72) підтверджують визнання відповідачем факту наявності укладеного між сторонами договору. Також суд погоджується з розрахунком суми процентів, який виконаний позивачем, оскільки вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору. (а.с. 85, 86). Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову в цій його частині, та приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача за договором « вклад Стандарт на 6 міс.» № SAMDN01000737828149 від 20.09.2013 року суми вкладу з процентами у розмірі 123 660, 27 грн., яка складається з суми вкладу у розмірі 100 000 гривень, та суми процентів у розмірі 23 660 гривень 27 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1237 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved