Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом державного підприємства "Писарівський спиртзавод" про виплату заборгованості із заробітної плати. В позовній заяві позивач вказала, що 31.12.2016 року вона була звільнена з посади охоронника згідно з умовами цивільно-правового договору від 26 грудня 2013 року та додаткових угод до цивільно-правового договору укладених між позивачем та ДП "Писарівський спиртзавод". Відповідно до укладеного цивільно-правового договору відповідач зобов'язався сплачувати їй щомісяця за надані послуги охоронника винагороду в сумі 1218 грн., однак, всупереч умовам вказаного договору відповідач не виплатив їй винагороду за період з липня по грудень 2016 року в сумі 7124 грн.25 коп. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача винагороду по цивільно-правовому договору від 26 грудня 2013 року в сумі 7124 грн. 25 коп. та зобов'язати ДП "Писарівський спиртзавод" сплатити всі передбачені законом податки та обов'язкові платежі. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі матеріалів про права та обов'язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року між ДП "Писарівський спиртзавод" та позивачем [PERSON] укладено цивільно-правовий договір строком до 26 грудня 2015 року, за умовами якого [PERSON], як виконавець, виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (п.1.1 договору). Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Поняття трудового договору міститься у ст. 21 КЗпП України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. В пункті 2.1 укладеного сторонами договору зазначено, що за виконану роботу виконавець отримує винагороду, яка не є заробітною платою, в розумінні ст.1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР. Отже, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, відтак грошові кошти, що підлягають стягненню з відповідача є не заробітною платою, а є винагородою за цивільно-правовою угодою. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійсненні певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що згідно з цивільно-правовим договором від 26 грудня 2013 року, укладеним між ДП "Писарівський спиртзавод" (замовник) та [PERSON] (виконавець), замовник доручив, а виконавець взяла на себе зобов'язання виконати певну роботу, зокрема надати послуги охоронника. Згідно з п.п.1.2 договору від 26 грудня 2013 року замовник зобов'язався забезпечити виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором. Згідно з п.п.2.1 та 2.2 договору за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду за домовленістю у розмірі 1218 грн. Згідно з п.1.1 договору термін дії договору - з 26 грудня 2013 року по 26 грудня 2015 року. Відповідно до додаткової угоди №2 від 25 грудня 2015 року термін дії цивільно-правового договору від 26 грудня 2013 року продовжено до 31 грудня 2016 року. Згідно з актами здавання - приймання виконаної роботи від 29 липня 2016 року, 31 серпня 2016 року, 30 вересня 2016 року, 31 жовтня 2016 року, 30 листопада 2016 року, 31 грудня 2016 року роботи згідно з цивільно-правовим договором від 26 грудня 2013 року виконано якісно і в повному обсязі. Судом встановлено, що за умовами укладених між ДП "Писарівський спиртзавод" та [PERSON] цивільно-правового договору від 26 грудня 2013 року та додаткової угоди №2 від 25 грудня 2015 року, позивач як виконавець взяла на себе виконання певної роботи, а саме: виконання роботи охоронця, а відповідач повинен забезпечити її усім необхідним для виконання вказаної роботи та виплатити винагороду у розмірі визначеному у акті-прийманні виконаних робіт та в строки встановлені договором. З повідомлення №1643 від 10 травня 2017 року, наданого Кодимським відділенням Подільської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області вбачається, що ДП "Писарівський спиртзавод" в період з липня по грудень 2016 року не сплачувало військовий збір, податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати та єдиного соціального внеску, що свідчить також про невиплату [PERSON] винагороди. Отже, позивач виконала свої зобов'язання належним чином відповідно до умов цивільно-правового договору від 26 грудня 2013 року, а відповідач свої обов'язки належним чином не виконав, оскільки роботу прийняв, про що свідчать акти здавання - приймання виконаної роботи за цивільно-правовими договорами від 29 липня 2016 року, 31 серпня 2016 року, 30 вересня 2016 року, 31 жовтня 2016 року, 30 листопада 2016 року, 31 грудня 2016 року, але винагороду позивачу за виконану роботу не сплатив. Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача винагороди за цивільно-правовим договором від 26 грудня 2013 року підлягає задоволенню. Водночас, вимоги позивача про зобов'язання відповідача сплатити прибутковий податок та інші обов'язкові платежі не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п.168.1.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 ПК України. Пунктом 168.1.2 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що ПДФО сплачується податковим агентом під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо винагорода за цивільно-правовим договором була нарахована, але не виплачена, то ПДФО, відповідно до п.168.1.5 ст.168 ПК України, сплачується у строки, встановлені для місячного податкового періоду. Відповідно до пп. 1.4 п. 161 підр.10 р. XX ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст.168 ПКУ для податку на доходи фізичних осіб, за ставкою, визначеною пп.1.3 п.161 підр.10 р.XX ПК України (1,5 відсотка від об'єкта оподаткування). Отже, військовий збір утримується та перераховується до бюджету у такий самий спосіб, що і ПДФО. Відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про єдиний соціальний внесок» сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) справляється, зокрема, із сум винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Відповідно до ч.8 ст.9 цього Закону роботодавці під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується ЄСВ, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати ЄСВ у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Отже, податки з винагороди за цивільно-правовими договорами, як і з заробітної плати, повинні утриматись у момент нарахування доходу та перерахуватись до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу або у строки, встановлені для місячного податкового періоду. Відтак, сплата податку з доходів фізичних осіб, соціального внеску та військового збору є визначеним законом обов'язком відповідача та не потребує судового втручання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial