Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати належність житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] померлому [INFO] року [PERSON], як попередньому власнику; визначити її, як спадкоємця померлого, наступним власником вказаного будинку; визнати за нею право власності на житловий будинок літ. "А-1", веранду літ. "а", навіс літ. "а1", сараї літ. "Б", "б1", "б2", погріб літ. "б", убиральню літ. "В", огорожу № 1, що розташовані в [ADDRESS] В обґрунтування позову посилається на те, що вищезазначений житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами належав її чоловіку - [PERSON], який за життя своє право власності належним чином не оформив. Після смерті чоловіка позивач прийняла спадщину, проте оформити свої права на будинок вона не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника ради, позов визнає, заперечень не має. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 14 листопада 2014 року позивач звернулася до Решетилівської державної нотаріальної контори із проханням видати на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] після померлого [INFO] року чоловіка - [PERSON]. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений будинок, державним нотаріусом обґрунтовано була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 5/. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За наведених обставин у даній справі необхідно з'ясувати наявність фактичних та правових підстав виникнення у спадкодавця - [PERSON] права власності на зазначений будинок. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року /а.с. 3/. Після його смерті у Решетилівській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 304 за 2004 рік. Спідщину після померлого згідно закону прийняла його дружина - [PERSON] 13.02.2007 року на ім'я позивача було видано свідцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,91 га, 20.02.2007 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти, 16.11.2010 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на частку пайового фонду. Водночас, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами позивачу було відмовлено, оскільки за життя її чоловік не оформив правовстановлюючого документу на це майно. Між тим, у довідці виконкому Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області № 02-23/11 від 19.01.2015 року зазначено, що згідно даних погосподарських книг по сільській раді за 1979 року [PERSON], який помер [INFO] року, мав у приватній власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] Крім того, згідно даних погосподарських книг за 1990 рік на [PERSON] було відкрито особовий рахунок 852, як на голову даного колгоспного двору /а.с. 9/. З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» станом на 26.11.2014 р., вбачається, що цей житловий будинок та господарсько-побутові будівлі і споруди будувалися в період з 1979 по 1988 рік. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Згідно ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР» ведення погосподарських книг відносилося до компетенції сільських рад. В подальшому, згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, на підтвердження приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, державному нотаріусу могла бути надана довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, що видавалася в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Аналіз діючого на час забудови законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя він набув право власності на житловий будинок з з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] Не дивлячись на те, що за життя [PERSON] не оформив належним чином своє право власності та не отримав правовстановлюючого документу на належний йому будинок, вищенаведене дає підстави для висновку про те, що після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить в тому числі і зазначений будинок. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В порядку, визначеному Цивільним кодексом України, позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка. Це вбачається з постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин, вимоги позивача, як спадкоємця за законом після померлого [INFO] року чоловіка - [PERSON], про визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved