Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] від імені та в інтересах якої діє [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що той розмір аліментів, який сплачує відповідач на утримання дітей є недостатнім для їх належного забезпечення та утримання. Відповідач жодним чином не цікавиться дітьми, станом їхнього здоров'я та не відвідує їх. Діти хворіють та потребують медикаментозного і санаторно-курортного лікування. Просить стягувати із відповідача аліменти на утримання кожної дитини по 2000 грн. щомісячно, оскільки вона сама не взмозі забезпечити їх належне утримання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Вважає, що відповідач самоусунувся від утримання та виховання своїх дітей, що призвело до подання позивачем вказаного позову, хоча він молодий та здоровий і зобов'язаний утримувати своїх дітей. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у мінімально встановленому законодавством розмірі, а саме по 1000 грн. на кожну дитину, вважаючи, що такий розмір аліментів є достатнім на їх утримання. Крім того, додав, що він раніше коли немав постійної роботи в Україні, а тому один раз в рік їздив на заробітки за кордон. В даний час він вже 2 місяці працює підсобником на Бучацькій птахофабриці в с. Соколів Теребовлянського району Тернопільської області та отримує заробітну плату 4-5 тис.грн. в місяць, а тому не зможе сплачувати аліменти в тому розмірі в якому просить стягувати з нього позивач. Він не пам'ятає коли останній раз приїзджав чи телефонував до своїх дітей. Його стан здоров'я частково незадовільний, оскільки у нього на нозі тромбоз. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. У відповідності із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Судом встановлено, що від шлюбу сторін у них народилось двоє дітей, а саме: дочка - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження відповідно серії [NUMBER] від 15 серпня 2013 року виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 квітня 2018 року виданим Підгаєцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а також довідкою виданою виконкомом Білокриницької сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за вих.№413 від 25 вересня 2018 року. Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто із відповідача на користь позивача, аліменти на утримання дочки - [PERSON] та дочки - [PERSON] в розмірі по 450 грн. щомісячно, починаючи з 04 лютого 2016 року і до досягнення ними повноліття. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11 травня 2017 року видно, що позивач 11 травня 2017 року вдруге одружилась із [PERSON], у зв'язку з чим змінила прізвище із [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON]. Від вказаного шлюбу у позивачки народився син - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 квітня 2017 року. Із інформації Бережанського міжрайонного відділу ДВС від 03 жовтня 2018 року видно, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження за АСВП №50631629 з примусового виконання виконавчого листа Підгаєцького районного суду по справі №605/641/15-ц від 02 березня 2016 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] та дочки - [PERSON] в розмірі по 450 грн. щомісячно і до досягнення ними повноліття. Перерахунок розміру аліментів не проводився, оскільки їх стягнення рішенням суду передбачено у твердій грошовій сумі. Державною прикордонною службою України було відмовлено у наданні інформації на адвокатський запит щодо перетинання відповідачем державного кордону України у період часу з грудня 2017 року по вересень 2018 року. Із наданого відповідачем до початку судового засідання закордонного паспорта від 21 травня 2018 року, вбачається, що останній 11 червня 2018 року перетинав державний кордон України у пункті пропуску [PERSON] у напрямку [PERSON], звідки повернувся 07 вересня 2018 року. В судовому засіданні відповідачем визнано той факт, що у вищезазначений період часу, а також раніше він їздив на заробітки у [PERSON], коли немав постійної роботи в Україні. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Положеннями ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача на те, що він вже два місяці працює на Бучацькій птахофабриці в с. Соколів Тереболянського району, де виконує підсобні роботи та одержує заробітну плату в розмірі 4-5 тис. грн. в місяць, а також, що його стан здоров'я є частково незадовільним, оскільки у нього тромбоз ноги, суд не приймає до уваги, оцінює їх критично, оскільки такі твердження [PERSON] є голослівними і не підтверджені жодними належними та допуститими доказами. Відповідач є молодим, здоровим, а тому зобов'язаний утримувати своїх дітей. Той факт, що діти сторін хворіють та потребують лікування, підтверджується актом приймання- передачі виконаної роботи №8 від 17 вересня 2018 року та консультативною карткою від 07 жовтня 2018 року виданою Тернопільською обласною дитячою клінічною лікарнею. Положенням ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу: дітей віком до 6 років: з 1 липня - 1559 гривень, дітей віком після 6 років - 1944 грн. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: матеріальне становище відповідача, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, матеріальне становище дітей, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: рівність сторін в утриманні дітей, їх вік та стан здоров'я, розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, приймаючи до уваги те, що розмір стягуваних аліментів у розмірі 450 грн. щомісячно, ставить позивача у скрутне матеріальне становище, а також й те, що діти проживають спільно з матір'ю, яка ними опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на їх утримання та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, прийшов до переконання, що позов [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей, слід задовольнити повністю, оскільки вважає, що розмір аліментів на кожну дитину в сумі 2000 грн. щомісяця, буде необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. Крім цього, позивач просить стягнути із відповідача судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 704,80 грн. та витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 7170 грн. Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В силу ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До поданої позовної заяви позивачем додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 30 жовтня 2018 року, акт виконаних робіт адвокатом [PERSON] від 30 жовтня 2018 року на загальну суму 7170 грн., прибутковий касовий ордер №18/18ц від 20 вересня 2018 року, з якого вбачається, що адвокатом [PERSON] за договором про надання правової допомоги було одержано від позивача 4000 грн. та квитанцію до вказаного прибуткового ордера від 20 вересня 2018 року. Як вбачається із акта виконаних робіт адвокатом [PERSON] від 30 жовтня 2018 року, останнім було виконано при наданні позивачу правничої допомоги наступне: ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн., написання та відправку запиту до відділу ДВС - 300 грн., написання та відправку запиту до Державної прикордонної служби України - 300 грн., підготовка та написання позовної заяви - 1000 грн., написання заяви про усунення недоліків - 250 грн., написання позовної заяви у новій редакції - 1500 грн., а також участь в судових засіданнях 500 грн. від 30 хв. до 1 год. та транспортні витрати на пальне для приїзду з м. Тернопіль в м. Підгайці - 330 грн. на одне судове засідання. Вищевказані позовні вимоги про стягнення судових витрат підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Так як адвокатом при написанні позовної заяви було допущено порушення вимог ЦПК України, у зв'язку з чим ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року таку позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, то суд вважає, що витрати надані адвокатом [PERSON] пов'язані з написанням заяви про усунення недоліків та позовної заяви в новій редакції в сумі 1750 грн., не можуть бути стягнуті із відповідача на користь позивача. Крім того, представник позивача брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а тому жодних транспортних витрат пов'язаних із прибуттям до Підгаєцького районного суду на розгляд вказаної справи, не понесено. Окрім того, представник позивача брав участь у судовому засіданні, яке тривало 1 год. 20 хв., а тому такі витрати за його участь в судовому засіданні, виходячи із поданого розрахунку, становлять 660 грн. Виходячи із наведеного вище, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 704,80 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2760 грн. В задовленні решти позовних вимог відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial