Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності на спадкове майно, у відповідності до ст. ст. 1268, 1274, 1276 ЦК України, просить суд: встановити факт сумісного проживання [PERSON] , який помер [INFO] з [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ. "А" - житлового будинку, загальною площею 86, 0 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м.; сараю літ. "В", вбиральні літ. "Г", споруд № 1, 5-9 , І ,ІІ. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік - спадкодавець [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: - житлового будинку [ADDRESS] . До дня смерті чоловіка вона мешкала разом з ним, інших спадкоємців, які б мали право на частку в спадковому майні немає. Вказує, що бажає прийняти спадщину після смерті [PERSON] , звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку із тим, що померлий за життя не зареєстрував за собою право власності на спадкове майно. На підставі вищевказаних обставин вона і звернулась до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, мотиви своєї незгоди з позовом виклав у письмовому відзиві від 05.12.2018 року, у якому вказав, що в позовній заяві [PERSON] зазначає, що зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, проте жодних документів підтверджуючих звернення до нотаріальної контори не надано. Далі за текстом відзиву йде цитата на норми права про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Стверджує, що прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилась нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Тож, враховуючи, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, які обґрунтовують її вимоги, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, відповідно до наданої заяви та відзиву на позовні вимоги, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, вивчивши відзив на позовну заяву, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно [INFO] помер спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . /л.с. 9/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [INFO] [PERSON] , тобто є його дружиною, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно довідки № 65, виданої КП «ЖЕО №1» 05.11.2018 року, [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.04.2001 року. У відповідності до довідки № 66 про склад сім`ї та реєстрацію, складеної КП «ЖЕО №1» 05.11.2018 року, у житловому будинку по [ADDRESS] постійно були зареєстровані [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] ,1950 року народження - дружина, [PERSON] , 1990 року народження - донька. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено факт сумісного проживання [PERSON] , який помер [INFO] разом з позивачем - його дружиною [PERSON] , 1950 року народження, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту їх спільного проживання є доведеними та підлягаючими задоволенню. Позивач бажає прийняти спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте листом завідувача Чорноморської міської державної нотаріальної контори повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з тим, що померлий не зареєстрував за собою право власності на вищевказане майно. У відповідності до ст.1216 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1261 ЦК України ,у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст..1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Задля повного та всебічного розгляду справи, судом було здійснено запит до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, у зв`язку з чим надано належним чином завірену копію спадкової справи № 280/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Так, з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями до майна померлого [PERSON] за заповітом є його діти: дочка померлого - [PERSON] , яка змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу та син померлого - [PERSON] , які у встановленому законодавством порядку надали свої заяви про відмову від прийняття спадщини. В свою чергу дружина померлого - [PERSON] своєю заявою, поданою 28.10.2014 року до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Вказаним спростовуються ствердження представника відповідача з приводу того, що позивачем не надано доказів, підтверджуючих звернення до нотаріальної контори. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, на ім`я позивача 20.01.2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,7 га в межах згідно з планом, розташованої на території Безім`янської сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 012208. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок [ADDRESS] позивачу було відмовлено на підставі листа завідувача Чорноморської міської державної нотаріальної контори № 1758/02-14 від 31.10.2018 року. Вказаним листом спростовуються посилання представника відповідача, що викладені у відзиві від 05.12.2018 року, на норми права щодо сумніву можливості розгляду справи в судовому порядку, тобто відсутності перешкод в оформленні права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, а також посилання на Постанову Пленуму щодо пропуску особою строку для прийняття спадщини. Суд ставиться критично до стверджень представника відповідача стосовно того, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які обґрунтовують вимоги позивача. Так, судом достовірно встановлено, що позивач є дружиною померлого [INFO] [PERSON] , тобто спадкоємицею за законом І черги, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт сумісного проживання спадкоємця разом з спадкодавцем, встановлено також і звернення позивача до нотаріальної контори з приводу оформлення її спадкових прав та перешкоди у оформленні спадщини у нотаріальному порядку на житловий будинок [ADDRESS] з підстав того, що померлий не зареєстрував за собою право власності на вищезгадане майно. З матеріалів справи також вбачається, що 23.03.1984 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради було винесено рішення № 242 «Про виділ земельної ділянки під будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , згідно якого виділено [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га по [ADDRESS] та надано дозвіл гр. [PERSON] на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . Згодом органами Відділу архітектури м. Білгород-Дністровського надано дозвіл на виконання робіт до 15.04.1987 року [PERSON] на будівництво житлового будинку 8,0*10,0, сараю -3,5*4,0 м, літньої кухні - 3,5*4,0 м, гаражу - 3,0*5,0м, ПРУ - 3,0*3,0м. Згідно листа № 1418, виданого КП "Білгород-Дністровське БТІ" від 17.10.2018 року та 24 квітня 2019 року повідомлено, що станом на 31.12.2012 року Комунальне підприємство "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" не проводило державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] , однак згідно матеріалів інвентаризаційної справи за даною адресою самочинне будівництво відсутнє. Крім того на запит суду з КП "Білгород - Дністровське МБТІ надійшла інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої рішенням Білгород - Дністровської міської Ради народних депутатів № 242 від 23 березня 1984 року "Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , було вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га, дозволити йому будівництво житлового будинку по [ADDRESS] згідно проекту, наданому відділом головного архітектора міста, що підтверджується оригіналом інвентарної справи /л.с. 2/. Крім того, відповідно до відмітки у вказаній інвентарній справі, розпорядженням міського голови № 32 від 19 лютого 2016 року [ADDRESS] . Крім того, відповідно до рішення виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради народних депутатів від 20 серпня 1992 року № 2751, проведена зміна нумерації житлових будинків по [ADDRESS] . Відповідно до вказаного рішення нумерація житлового будинку по [ADDRESS] . Матеріали інвентаризаційної справи також містять проект забудови житлового будинку та план забудови земельної ділянки по [ADDRESS] л.с. 4 інвентаризаційної справи. Відповідно до акту від 04 квітня 1984 року представник Білгород - Дністровської міського техбюро Одеського обласного відділу по справам забудови і архітектури Картушин Н.С. у присутності забудовника [PERSON] , склали акт про те, що відповідно до рішення Білгород - Дністровської міської Ради народних депутатів від 23 травня 1984 року за № 242 здійснив в натурі відвід земельної ділянки загальною площею 600 квм., розташованого по [ADDRESS] . Вказана ділянка передана присутньому забудовнику. /л.с. 14 - інвентаризаційної справи/. Відповідно до дозволу на виконання робіт від 15 квітня 1987 року № 93, [PERSON] наданий дозвіл на будівництво житлового будинку, строк закінчення робіт - 15 квітня 1987 року, л.с. 15 інвентаризаційної справи. Відповідно до відповіді на ім`я Державного нотаріуса КП "Білгород - Дністровське МБТІ", станом на 20 вересня 2018 року житловий будинок по [ADDRESS] в цілому складається з: житлового будинку літ. А", житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 86, 0 кв.м.. сараю літ. "Б", вбиральні літ. "Г", споруд № 1, 5-9 , І , ІІ. Самочинно збудовані будівлі, споруди та самочинні переобладнання, перепланування, добудови, перебудови, реконструкції та інші зміни щодо технічних характеристик, зокрема такі, які потребують попереднього погодження й отримання дозволів компетентних органів, відсутні. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. За змістом зазначених нормативних актів, діючих на той час виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно зі п. 6 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач, який є дружиною померлого [INFO] [PERSON] та є спадкоємцем І черги за законом до його майна, інших спадкоємців, що прийняли спадщину судом не виявлено, звернулася у встановленому законом порядку до нотаріальної контори, не відмовилася від прийняття спадщини, проте та обставина, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно перешкоджає їй у оформленні її спадкових прав в нотаріальному порядку, прийнявши до уваги і те, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт належності житлового будинку [ADDRESS] померлому [PERSON] , іншого способу, окрім як в судовому порядку, захистити права позивача не надається можливим, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved