Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача - Лукашівської сільської ради Липовецького району про визнання права власності на житловий будинок. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, [PERSON], являється власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вулиці Леніна 38, в селі Лукашова, Липовецького району, Вінницької області. Право власності посвідчується документами та зареєстровано в органах державної реєстрації в порядку діючого на той час законодавства. Будучи власником обєкта нерухомості, а відтак будучи наділеною законодавцем на право розпоряджатись власністю, в листопаді 2015 року вона, [PERSON], звернулась до нотаріуса з метою укладення угоди щодо належного їй майна. Однак 11.11.2015 року нотаріус відмовив їй в оформленні договору дарування, в зв'язку із тим, що у свідоцтві про право особистої власності на нерухоме майно, виданому виконкомом Лукашівської сільської ради зазначено, що даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тобто встановити яка частка належить їй не можливо. Ураховуючи наведені обставини, позивач вважає, що її право власності не визнається, а відтак порушення такого права потребує захисту судом у спосіб шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок - "А", загальною площею 52,5 кв. м., житловою площею 19,7 кв. м., веранду - "а", ганок, сарай -"Б", сарай -"б", літню кухню - "В", погріб з шиєю - "Г", сарай - "Д", убиральню - "Е", сарай - "Ж", огорожу - № 1, ворота - № 2, хвіртку - № 3, криницю - № 4, що розташовані за адресою: Вінницька область, Липовецький район, село Лукашова, вулиця Леніна, 38. В судове засідання позивач та його представник не зявились, однак до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності, в якому також зазначено, що заявлені позовні вимоги він підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач - представник Лукашівської сільської ради в судове засідання не з'явився, сільський голова в заяві, яку адресував суду, вказав на визнання позову не заперечує проти його задоволення, а розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст. ст. 158, 197 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно Свідоцтва про право особистої власності № 25, що видане 16.03.1991 року на підставі рішення Лукашівської сільської ради народних депутатів №2 від 17.02.1991 року, житловий будинок та приналежні до нього будівлі та споруди, що розташовані в селі Лукашова, по вулиці Леніна, 38, Липовецького району належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого являється [PERSON]. Право власності за колгоспним двором, головою якого являється [PERSON], зареєстровано в установленому законом порядку, яке діяло на момент його реєстрації, на що вказує відмітка на зворотній стороні Свідоцтва ( а. с. 7). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Наведене кореспондується і з положеннями ст. 317 ЦК України, відповідно до якої, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач, будучи власником обєкта нерухомості, та маючи намір на право щодо розпорядження ним, звернулась у порядку визначеному законодавцем до нотаріуса з метою вчинення правочину. Однак [PERSON] було відмовлено нотаріусом у реалізації нею наведеного вище права. Така відмова нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] від 11.11.2015 року за № 567/01-16 була мотивована тим, що наданий позивачем правовстановлюючий документ на житловий будинок № 38, що розташований по вулиці Леніна, в селі Лукашова, Липовецького району належить до суспільної групи колгоспний двір та зареєстрований Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації, за колгоспним двором. Відповідно до діючого на той час законодавства майно колишнього двору належить його членам на праві сумісної власності, отож встановити яка частка належала конкретно [PERSON] не можливо, в даному випадку слід збирати докази, що виходить за межі повноважень нотаріуса ( а. с. 8). За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п. п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Згідно погосподарської книги № 4, особовий рахунок № 181, житловий будинок № 38, що розташований по вулиці Леніна в селі Лукашова, Липовецького району відноситься до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року склад двору був наступним: [PERSON], [INFO] (Довідка Лукашівської сільської ради за № 1094 від 22.10.2015 року а. с.11). Із довідок Лукашівської сільської ради за №1093 та за № 1092 від 22.10.2015 року слідує, що [PERSON] є єдиним власником житлового будинку № 38, що розташований по вулиці Леніна в селі Лукашова. Липовецького району та крім неї в будинку інших зареєстрованих осіб не має ( а. с. 9,10). Отже, слід дійти висновку, що єдиним членом колгоспного двору, а також його головою є [PERSON], а тому суд вважає, що вона є власником всього житлового будинку №38 з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по вулиці Леніна, в селі Лукашова, Липовецького району, оскільки володіла, розпоряджалась та користувалась даним майном станом на 15.04.1991 року лише вона. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який посвідчує його право власності. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту судом у спосіб шляхом визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі вище викладеного, ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 15,16, 317, 328, 392 ЦК України, враховуючи рекомендації викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності",

Outcome: approved