Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Вінницької міської ради про визначення частки померлого та визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи позов тим, що [INFO] року в м. Вінниці помер її батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на 14/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] та на частину земельної ділянки загальною площею 0,0646 га, кадастровий номер 0510100000:01:021:0108, що розташована по [ADDRESS] та належала на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності не нерухоме майно серії САК №172933. Заповіт батько не складав. Вона та дружина померлого [PERSON] є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] 23.06.2014 року вона звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом для оформлення спадщини. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального від 24.06.2014 року №39/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності її померлого батька [PERSON] та [PERSON], що унеможливлює визначення розміру часток. Просить визнати, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] становила 1/2 частини та визнати за нею право власності в порядку спадкування на вищезазначену частку земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав та суду пояснила, що померлий [PERSON] був її батьком, земельна ділянка загальною площею 0,0646 га, що розташована по [ADDRESS] належала її померлому батькові та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, їх частки були рівними. Заповіт батько не складав. Вона та дружина померлого а її мати [PERSON] є єдиними спадкоємцями після смерті батька. Мати від прийняття спадщини відмовилася. У встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом для оформлення спадщини. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального від 24.06.2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, у зв'язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності померлого батька [PERSON] та [PERSON], що унеможливлює визначення розміру часток. Просить позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що померлий [INFO] року [PERSON] був її рідним братом, земельна ділянка, загальною площею 0,0646 га, що розташована по [ADDRESS] належить їй та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності, їх частки були рівними. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Вінницької міської ради - Федчишен В.А. в судовому засіданні при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є частково обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року в м. Вінниці. Заповіт [PERSON] не складав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] встановлено, що в графі батько зазначено [PERSON], в графі мати зазначено [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.09.2009 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 14/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] та на частину земельної ділянки загальною площею 0,0646 га, кадастровий номер 0510100000:01:021:0108, що розташована по [ADDRESS] та належала на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності не нерухоме майно серії САК №172933. Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК 172933 виданого 12.07.2013 року та із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6134277 від 12.07.2013 року, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,0646 га, кадастровий номер 0510100000:01:021:0108, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №314075 від 02.12.2013 року, 14/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належали [PERSON]. Відповідно до висновку Вінницької торгово-промислової палати від 23.07.2014 року експертна грошова оцінка земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0,0646 га, кадастровий номер 0510100000:01:021:0108, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на правах спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] складає 75 418 грн. 00 коп., експертна грошова оцінка частки в спільній сумісній власності становить 37 709 грн. 00 коп. Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 04/2014 до майна померлого [INFO] року [PERSON], яку було заведено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу вбачається, що [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадкового майна після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк. Також до нотаріуса у встановлений законом строк звернулась [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 24.06.2014 року за №39/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0646 га, кадастровий номер 0510100000:01:021:0108, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [INFO] року [PERSON], оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видати свідоцтво про право на спадщину. Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.06.2014, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 1677, а саме на 14/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Крім того, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.07.2014 р., посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 2106, а саме на автомобіль, частку у статутному капіталі та грошові вклади. Згідно ст. ст. 1216 - 1218, 1222-1224, 1233 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно роз'яснень, які містяться в п. п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1296- 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно глав 13-14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються, зокрема, причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд зазначає, що главою 86 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Позивачем не доведена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Суд зазначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідачами право позивача не оспорюється, документ, який засвідчує право власності [PERSON] на частку земельної ділянки не втрачено. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, враховуючи вищезазначені положення законодавства, позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки реалізація прав позивача має інші механізми, зокрема, звернення до нотаріальної контори. Що стосується позовної вимоги про визначення частки померлого [PERSON] в земельній ділянці, суд вважає, що вона є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Отже, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи, що частка майна, а саме, земельної ділянки, належної померлому на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, враховуючи пояснення сторін про те, що частки співвласників були рівними, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка просить судові витрати залишити без відшкодування та приходить до висновку, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: partial