Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.У березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] підприємства Санаторно-курортний реабілітаційний центр Словянський курорт Закритого товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він працював у відповідача на посаді слюсара-сантехніка з 07 травня 2007 року по 28 вересня 2017 року. При звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку по заробіній платі. Судовим наказом від 06.10.2017 року на користь позивача з відповідача було стягнуто заборгованість з заробітній платі в сумі 30\~560 грн., з з яких відповідач сплатив суму у розмірі 15\~000 грн., шр спонукало [PERSON] звернутися до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, яка повязана з його матеріальними труднощами, поганним почуттям, безсонням, дратливістю, що виникли у звязку з неотриманням заборгованості з заробітної плати.У звязку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 24235 грн. , моральну шкоду у розмірі 15000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 300 грн. 00 коп. 2. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. Представник відповідача [PERSON] підприємства Санаторно-курортний реабілітаційний центр Словянський курорт Закритого товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ [PERSON], що діє на підставі довіреності №06/280318-1 від 28.03.2018 року (а.с.16), в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справа за своєї відсутності (а.с.15), та заперечення на позов, який визнав частково в сумі середнього заробітку у розмірі 16891 грн. 00 коп., оскільки сума заявленп позивачем не вірно порахована, в частині моральної шкоди та витрат на правову допомогого просив відмовити, у звязку з безпідставністю, решту заявлених вимог просив вирішити на розсуд суду (а.с.17-19). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 12.04.2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.101). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 5. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] дійсно працював у [PERSON] підприємства Санаторно-курортний реабілітаційний центр Словянський курорт Закритого товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ на посаді слюсара-сантехніка з 07 травня 2007 року по 28 вересня 2017 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-І № 2618853 (а.с.3-4). 6. При звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку, в наслідок чого заборгованість з заробітної плати перед [PERSON] склала 30560 грн. 26 коп., відповідно до довідки (а.с.5). 7. Наказом Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06.10.2017 року з [PERSON] підприємства Санаторно-курортний реабілітаційний центр Словянський курорт Закритого товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року у розмірі 30560 грн. 26 коп. (а.с.6). 8. Позивач ставить питання про стягнення середнього заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 24235 грн., а саме по 31.03.2018 року. V. Оцінка Суду. 9. Стаття\~ст. 43 Конституції України\~передбачає, зокрема, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 10. Для більшості осіб заробітна плата є основним або навіть єдиним джерелом для існування, а тому оплата праці є однією із найважливіших гарантій. 11. Конституційний Суд України в Рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~12 Закону України «Про оплату праці»\~зазначив, що\~основний Закон України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (ст.ст.\~1,\~3 Конституції України). Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (ч.4 ст.\~13, ч.ч.1, 2, 7 ст.\~43 Конституції України). 12. Згідно зі ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. 13. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України,\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 14. Згідно з абзацом 3 пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. 15. Відповідно до пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,\~на число календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. 16. Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14 та від 01.03.2017 у справі № 6-2807цс16. 17. Судом встановлено, що виходячи з довідки про заборгованість від 01.10.2017 року середня заробітна плата позивача складає 5721 грн. 03 коп. (за вересень 2017 року 8614 грн. 69 коп.+ за серпень 2017 року 2827 грн. 37 коп.), тобто середньоденний заробіток позивача становить 133 грн. 00 коп. (5721 грн. 03 коп./43 дні (серпень -22 робочих дні, вересень 21 робочий день). 18. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року,\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. 19. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 році з 29.09.2017 року року складає 65 днів. У відповідність до листа Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік від 19.10.2017 р. N 224/0/103-17/214, кількість робочих днів у 2018 році до 31.03.2018 року року становить 62 дні. 20. У відповідності до викладеного розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 16891 грн. 00 коп., який слід стягнути з відповідача на користь позивача (133 грн. х 127 робочих днів). 21. З наведенною вище сумою розрахунку щодо виплати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку також погодився представник відповідача у наданих на адресу суду запереченнях, а тому суд вважає, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума. 22. Також, при стягненні данної суми, суд зазначає, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейськоїконвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно з практикою ЄСПЛ (рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). 23. Вирішуючи питання стосовно стягнення з відповідача на користь [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 15\~000 грн., суд виходить з наступного. 24.Так, відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб та згідно п. 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. 25. Абзац 2 пункту 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~регламентує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача тавини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чимпідтверджуєтьсяфактзаподіянняпозивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 26. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи зазверненнямпотерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 27. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до частин 1 та 2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:\~\~письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень... 28. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявника в заподіянні йому відповідачем моральної шкоди в розмірі 15000 грн., не тільки є не співмірними з сумою основної вимоги, але й позивачем не надано суду доказів, що дії відповідача завдали йому моральних страждань, які він оцінив в грошовому еквіваленті у розмірі 15000 грн. В той же час, суд приймає до уваги, що право на заробітну плату, не важливо, за поточну працю або заборгованість після звільнення є одним з найважливіших прав людини забезпечивающих її право на життя та порушення якого само по собі викликає моральні страждання. 29. У звязку з наведеним, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у розмірі 500 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 30. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 300 грн. та судового збору, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З розяснень п. 47 пленуму Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» слідує, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. В той же час, на підтвердження вище вказаних обставин суду належних та допустимих доказів , а саме свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру та розрахунку-квитанції, згідно якого адвокатом здійснено вивчення матеріалів справи та надання консультацій, а також вчинено інші дії необхідні для розгляду справи не надано, відповідно, у задоволенні позовних вимог в данній частини слід відмовити. 31. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial