Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про визнання кредитного договору недійсним, в якому просив визнати недійсним кредитним договір № 5294-ф від 18 вересня 2006 року, що укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк". Позовні вимоги вмотивовані тим, що 18 вересня 2006 року між сторонами укладено Кредитний договір № 5294-ф, за умовами якого відповідач надав позивачеві споживчий кредит в сумі 21 000 доларів США строком до 15 вересня 2016 року з відсотковою ставкою в розмірі 14 % річних. На думку позивача, укладений між сторонами кредитний договір суперечить приписам законодавства України з питань захисту прав споживача, зокрема, усупереч вимогам п. 4 ч. 1 ст. 4 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивачеві не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. За таких обставин позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, на адресу суду направив заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 18 вересня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Креді Агріколь Банк» укладено Кредитний договір № 5294-ф, за умовами якого відповідач надав позивачеві споживчий кредит в сумі 21 000 доларів США строком до 15 вересня 2016 року з відсотковою ставкою в розмірі 14 % річних. Згідно п. 1.2 Кредитного договору кредит наданий для придбання будівельних матеріалів, меблі, оплати будівельних послуг з метою покращення житлових умов. 19 серпня 2009 року між [PERSON] та ПАТ «Креді Агріколь Банк» укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору, яким, зокрема, строк користування кредитом було продовжено до 17 серпня 2014 року. У позовній заяві позивачем зазначено, що усупереч вимогам п. 4 ч. 1 ст. 4 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» йому не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Суд не може погодитись з такими твердженнями позивача, зважаючи на те, що Додатком № 2 Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 19 серпня 2009 року до Кредитного договору № 5294-ф від 18 вересня 23006 року «Умови обслуговування та погашення кредиту» позивачу було надано повну інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо). Крім того, позивач зазначає, що Банк в односторонньому порядку даним Кредитним договором (п.2.6, 2.6.1-2.6.3) залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку в односторонньому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Зі спірного кредитного договору вбачається, що договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів, які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладання такого договору. Таким чином, кредитний договір №5294-ф від 18 вересня 2006 року, укладений між сторонами з дотриманням вимог закону, так як у відповідності до вимог ст.. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Згідно вимог ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Таким чином, не є дискримінаційними та несправедливими умови банку, встановлені в п. 2.6., п. п. 2.6.1-2.6.3, п. п. 3.2.4, 3.2.5 спірного кредитного договору, зважаючи на те, що в даних пунктах договору прямо зазначені обставини, за умови виникнення яких може бути змінена процентна ставка та порядок її зміни, настати дострокове звернення тощо. Позивач з вказаними умовами також був ознайомлений, погодився з ними, в момент укладання договору про надання кредиту жодних зауважень, заперечень (письмових чи усних) позивачем не заявлялося та, як наслідок, укладено договір в чинній редакції. Крім того, позивач сплачував кошти по вказаному зобов'язанню до лютого 2014 року, що вказує на прийняття ним умов договору. За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто саме укладення Кредитного договору №5294-ф від 18 вересня 2006 року означає, що [PERSON] та ПАТ «Креді Агріколь Банк» досягли згоди з усіх істотних умов Кредитного договору, в тому числі і щодо термінів погашення заборгованості, сплати процентів, а також щодо відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань. В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений сторонами з досягненням згоди з усіх істотних умов, про що свідчать підписи сторін, а також відсутні підстави визнання договору недійсним, що визначені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed