Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

02.12.2013 року позивачі звернулися до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була бабуся сторін [PERSON], яка на час ліквідації колгоспних дворів проживала у спірному будинку. Крім неї, у вказаному будинку також проживали її дочка - [PERSON] та онуки - позивачі [PERSON], [PERSON] і відповідач [PERSON] Тому кожен з них має (мав) право на 1/5 частину вказаного будинку. [INFO] року мати позивачів [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на її частку в спірному будинковолодінні, яку прийняли мати померлої - [PERSON] та діти померлої - позивачі. [INFO] року померла бабуся позивачів [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на належні їй 7/30 (1/5 +1/30) частин вказаного будинку, які вона заповіла позивачу [PERSON] Останній прийняв спадщину, вступивши в управління вказаним спадковим майном, та, звернувшись із відповідною заявою до державного нотаріуса. Однак, остання відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове будинковолодіння, що підтверджує право власності померлої [PERSON] на нього та відсутня реєстрація такого права. Крім того, нотаріус вказала на необхідність встановлення факту родинних відносин між померлими, зокрема, того, що [PERSON] є дочкою [PERSON], а також, що померла [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON], оскільки існують розбіжності в зазначенні їх прізвищ. Тому позивачі просять встановити вказані факти, в тому числі, що позивачка [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], оскільки в їх прізвищах теж є розбіжності, а також визнати за позивачами в порядку спадкування право власності на відповідні частки спірних житлового будинку та господарських будівель і споруд. Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 24.12.2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який також представляє інтереси позивачок [PERSON] та [PERSON], подали спільну письмову заяву, в якій зазначають, що позовні вимоги підтримують та просять справу розглядати в їх відсутності (а.с.37, 20, 21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 10.01.2014 року подав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи в його відсутності (а.с.40). В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району 27.07.2006 року, [PERSON] померла [INFO] року в с.Верхній Вербіж Коломийського району (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого вказаним виконкомом 03.11.2008 року, [PERSON] померла [INFO] року в тому ж селі (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.11.1959 року Яблунівським райбюро ЗАГС Станіславської області, [PERSON] народилася [INFO] року в с.Вербіж - Верхній Яблунівського району Станіславської області. Її матір'ю вказана [PERSON] (а.с.9). Із копій свідоцтв про народження позивачів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони народилися в с.Верхній Вербіж Коломийського району і їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Однак, в свідоцтвах про народження позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які теж народилися в с.Верхній Вербіж, їх батьки зазначені як «[PERSON]» та « [PERSON]» (а.с.11,12). Судом встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, який 15.02.2008 року посвідчений секретарем Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 29, яким все своє майно та належні на момент її смерті права заповіла позивачу - [PERSON], [INFO] (а.с.13). Відповідно до довідки №706, виданої Верхньовербізькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області 12.11.2013 року, померлій [PERSON] на момент смерті належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. Дане господарство станом на 01.07.1990 року належало до селянського двору. На час смерті [PERSON] в зазначеному будинку проживали мати померлої - [PERSON] та діти померлої - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Останні також проживали в спірному будинку і на день смерті [PERSON] - [INFO] року. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області не посвідчувався. В даній довідці також зазначено, що заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався у виконкомі вказаної сільської ради 15.02.2008 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.17). Судом також встановлено, що відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП "Коломийське МБТІ", виданої 31.10.2013 року за №48254, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м. та господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.18). Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ОКП "Коломийське МБТІ" 11.11.2013 року, вбачається, що інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] становить 24 354,00 грн. Згідно копії вказаного технічного паспорта рік побудови будинку -1930. Спірне будинковолодіння складається з житлового будинку загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м. та господарських будівель і споруд: вбиральні - літера "Б", сараю - літера "Г", навісу - літера "Д", криниці -"№" (а.с.14-16). Судом встановлено, що згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №36426539, виданої Першою Коломийською районною державною нотаріальною конторою 24.01.2014 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрита спадкова справа за №236 за номером у спадковому реєстрі 51266808, а після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкова справа відсутня (а.с.52,53,60). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №27176846, наданого вказаною нотаріальною конторою 08.06.2011 року, зареєстровано заповіт [PERSON] за №44476063, який посвідчений 15.02.2008 року Верхньовербізькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.58). Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тому суд приходить до висновку, що станом на 01.07.1990 року [PERSON], її дочці [PERSON], а також дітям останньої - позивачам [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON] належало по 1/5 частині спірного будинковолодіння. На час смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, не залишивши заповіту, її матері [PERSON], дітям померлої - [PERSON], [PERSON], належало по 7/30 частин спірного будинковолодіння, а дітям померлої - позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по 1/30 частині, враховуючи розподіл належної померлій 1/5 частки між 6-ма спадкоємцями. У відповідача залишалася 1/5 частина, оскільки він не прийняв спадщину після смерті [PERSON] Після смерті бабусі позивачів [PERSON], яка заповіла своє майно позивачу [PERSON], останньому стало належати 14/30 частин спірного будинковолодіння, позивачці [PERSON] - 7/30, а позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/10 частині, враховуючи, що відповідач [PERSON] відмовився від своєї частки на користь останніх трьох позивачів, подавши 03.08.2012 року відповідну заяву, справжність підпису на якій засвідчено секретарем Верхньовербізької сільської ради Коломийського району [PERSON] (а.с.19). Згідно ст.346 ЦК України право власності на частки померлих припинилося з моменту їх смерті. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно відповідей державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори від 27.11.2013 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності померлої [PERSON] на нерухоме майно. Крім того, зазначено про необхідність встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] є дочкою [PERSON], та що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.26, 27). На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачі не можуть отримати правовстановлюючі документи про право власності на належні їм частки у спірному будинковолодінні, оскільки ці частки їм не були виділені. Тому за ними слід визнати право власності на зазначені частки. Крім того, суд вважає, що існування розбіжностей в зазначенні прізвищ позивачів, їх матері та бабусі як «[PERSON]» та «[PERSON]» є наслідком технічної помилки та неуважності працівників, які здійснювали оформлення відповідних документів. Тому слід встановити факти родинних відносин, про які просять позивачі. На підставі наведеного, ст.392 ЦК України, ст.256 ЦПК України та,

Outcome: approved