Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON] у травні 2016 року звернувся до суду з позовом до КП «Жилкомсервіс» про визнання недійсним акту від 02 березня 2013 року про обстеження квартири [ADDRESS], затвердженого начальником дільниці № 64 КП "Жилкомсервіс". В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до висновків комісії, якою було складено вказаний вище акт, залиття квартири № 9 ймовірно відбулося з приміщення квартири № 13, в якій проживає позивач. [PERSON] вважає, що вказаний акт складено в порушення п.2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року, оскільки не було залучено майстра технічної дільниі, організацію , яка безпосередньо обслуговує внутрішньо будинкові мережі централізованого холодного та гарячого водопостачання , а також мешканців квартири № 9 та квартири [ADDRESS]. Крім того, не було надано копію акту після його складання позивачеві. На підставі чого [PERSON] вважає, що відповідачем були порушені норми діючого законодавства України та просить визнати акт від 02.03.2013 року з вказаних підстав недійсним. Ухвалою суду від 16.08.2016 року було залучено до участі у справі третю особу [PERSON], який є власником квартири [ADDRESS], оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішення по даній справі може вплинути на його права та обов"язки . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представник відповідача позов визнав. Після оголошеної у судовому засіданні перерви позивач, представник відповідача та третя особа у судове засідання не з"явились , подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд ухвалив про відмову у прийнятті визнання представником відповідача позову і продовжив судовий розгляд, оскільки визнання представником відповідача позову суперечить закону. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.03.2013 року року працівниками дільниці № 64 КП "Жилкомсервіс" складено акт обстеження квартири [ADDRESS] у зв'язку з її залиттям (а.с. 8). Відповідно до п. 2.3.6. "Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, типова форма якого міститься в Додатку № 4 до зазначених Правил. Згідно встановленої форми факт залиття квартири та його наслідків фіксується комісією у складі: голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка, представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку. Відповідно до типового акту та роз'яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 р. N 12/20-11-1975) в акті залиття квартири повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Отже з наведеного вбачається, що вказаний документ складається для фіксування факту залиття квартири та наслідків, які спричинили дане залиття, тобто є доказом у справі щодо відшкодування шкоди заподіяної таким залиттям. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач просить суд визнати недійсним вказаний вище акт.Зазначені вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені судом з наступних підстав. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично оспорює висновки комісії дільниці № 64 КП "Жилкомсервіс" щодо наявності його вини у заподіянні шкоди власнику квартири № 9 [PERSON], внаслідок залиття, що сталося в березні 2013 року . При цьому, оспорюваний позивачем акт не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, який відповідно до вимог цивільного законодавства може бути оспорений як недійсний, з наступним скасуванням, та по суті є документом, який засвідчує факт певної події, в даному випадку, залиття, сам по собі не несе будь-яких юридичних наслідків для позивача, а є лише доказом у справі щодо відшкодування шкоди заподіяної залиттям, яка на даний час , як пояснив в судовому засіданні представник позивача, розглядається іншим судом. Однак , на підтвердження вказаних обставин суду не надав жодних доказів. При цьому суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства саме судом, у провадженні якого перебуває справа про відшкодування шкоди заподіяної залиттям, повинна бути даному доказу надана оцінка щодо його належності та допустимості , а тому вказаний позов не підлягає задоволенню. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїм вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Приходячи до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити, що акт про залиття не є угодою, договором , правовстановлюючим документом, тобто актом правової дії, які відповідно до вимог цивільного законодавства можуть оспорені як недійсні, з наступним скасуванням. Акт є письмовим документом, що фіксує певну ситуацію, що трапилась, в даному випадку, в зв'язку з залиттям квартири та може використовуватись особою в якості доказу, що підтверджує певні обставини, враховуючи викладене у суду немає правових підстав для визнання акту від 02.03.2013 року про залиття квартири [ADDRESS] недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed