Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з житлового будинок [ADDRESS] та припинити дію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно зареєстрованого за № 7446629 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] являється власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Даним будинком молодіє на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1840. При оформленні спадщини в державній нотаріальній конторі [PERSON] повідомили, що на будинок накладено арешт. В реєстраційній службі [PERSON] отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У графі витягу «вид обтяження» зазначено заборона на нерухоме майно; «зміст, характеристика обтяження» - № реєстра: 59219-1072, внутр. № 7401303727F1222С4F54, комментарий: 40; «Відомості про суб'єкт обтяження" особа, майно / права якої обтяжуються (власник): [PERSON]. В червні 1980 року [PERSON] (попередній власник зазначеного будинку) отримав позику на підприємстві де працював, а саме: Виробниче об'єднання «Південдизельмаш» (правонаступник ВАТ «Південдизельмаш») в розмірі 600 руб. Зазначена позика ним була сплачена в повному обсязі, але підприємство не оформило належним чином зняття з будинку арешту. [PERSON] являвся першим власником будинку та володів їм до моменту смерті. Після його смерті [PERSON] отримала в спадщину будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно з інформації витягу арешт накладався на зобов'язання [PERSON], який помер [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. В заяві вказав, що як ліквідатору ВАТ «Південдизельмаш», не було передано договору позики, на підставі якого видавалася позика, а також документи дебіторської заборгованості [PERSON] перед ВАТ «Південдизельмаш». Відсутність цього договору та інших документальних доказів унеможливлює зняття заборони зі сторони ліквідатора. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечують. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1840 (а.с.5). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул. Мостова, 34, накладено арешт. У графі витягу «вид обтяження» зазначено заборона на нерухоме майно; «зміст, характеристика обтяження» - № реєстра:59219-1072, внутр. № 7401303727F1222С4F54, комментарий: 40; «Відомості про суб'єкт обтяження" особа, майно / права якої обтяжуються (власник): [PERSON] (а.с. 7). В червні 1980 року [PERSON] (попередній власник зазначеного будинку) отримав позику на підприємстві де працював, а саме: Виробниче об'єднання «Південдизельмаш» (правонаступник ВАТ «Південдизельмаш») в розмірі 600 руб. [PERSON] виплатив позику в повному обсязі, що підтверджується належними доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.12). Підприємство не оформило належним чином зняття з будинку арешту. [PERSON] являвся першим власником будинку та володів їм до моменту смерті. Після його смерті [PERSON] отримала в спадщину будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Безпідставне накладення арешту на майно, яке належить позивачу обмежує його право власності, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту, що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26-цс13 про звільнення майна з-під арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з якої слідує, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, суд, на підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як житловий будинок належить позивачу та є її особистою власністю, тому підлягає звільненню з-під арешту. На підставі викладеного, згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису", ст. 41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України та

Outcome: approved