Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП "Селидіввугілля"ВП шахта "1/3 Новогродівська" про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку зі смертю фізичної особи на виробництві, вказуючи на те, що [INFO] загинув її син [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві, при виконанні трудових обов»язків у відповідача, де працював електрослюсарем підземним. Основними причинами нещасного випадку є технічні причини, зокрема конструктивні недоліки, недосконалість та недостатня надійність засобів виробництва. Також причинами нещасного випадку є організаційні причини, а саме порушення трудової і виробничої дисципліни посадовими особами підприємства та психофізіологічна причина, яка полягає в особистій необережності потерпілого,проте вона не є основною причиною настання нещасного випадку. Смерть сина завдала їй моральну шкоду, яка пов»язана з безповоротною втратою близької людини, відчуттям самотності, внаслідок чого їй доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Зокрема, пристосовуватися до середовища, в якому немає близької людини. Вона постіно перебуває у пригніченому стані, усвідомлюючи з кожним днем все більше ту обставину, що втратила свою дитину назавжди і думки про це викликають сильні душевні страждання. Смерть близької людини передбачає прояв моральних страждань відразу, в критерії, за якими можна визначити їх тривалість, у зв»язку з цим, відсутні. Страждання у зв»язку зі смертю близької людини, сина, не забуваються з часом і є довічними. Моральну шкоду вона оцінює в 500 000грн. Просить стягнути з відповідача 500 000грн. на її користь у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина при виконанні ним трудових обов»язків. В судовому засіданні позивач та її представник просять позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ВП шахта «1/3 «Новогродівська» позов не визнав, вважає, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] [INFO] стався з вини самого потерпілого. Згідно п.9 акту про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, встановлено перебування потерпілого в стані алкогольного сп»яніння, що і стало причиною нещасного випадку. Також вважає, що позивач повинна довести факт заподіяння моральної шкоди, згідно Постанови ПВСУ №4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вважає, що позивач не довела цей факт, а посилання на акт про нещасний випадок- не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а сума, яку вимагає позивач- дуже завищена. Крім того, просить врахувати, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі. Також надав висновок експерта №338 від 09.09.2013 року про дослідження трупа [PERSON], згідно якого причиною смерті [PERSON] є поєднана травма із здавленням і розтрощуванням голови. Крім того, при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі виявлений спирт етиловий в крові-1,6 г/л, в сечі-2,6 г/л, що свідчить про вживання спиртних напоїв незадовго до смерті та відповідає алкогольному сп»янінню середнього ступеню. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи- ВД Фонду ССНВППЗ в м.Новогродівка, згідно наданого письмового заперечення, з позовом не згодні, вважають, що позивачем не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, також не зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також просять врахувати, що нещасний випадок з [PERSON] настав з вини самого потерпілого. Також шкода відшкодовується одному з батьків або другому з подружжя чи іншому членові сім»ї, незалежно від віку і працездатності, а згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.05.2014 року було встановлено факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з лютого 2012 року по день його смерті -[INFO] за адресою: [ADDRESS], а згідно паспортних даних позивача [PERSON], вона зареєстрована за адресою [ADDRESS], крім того вона є працездатною особою та однією сім»єю з померлим сином не проживала. Також вона не зверталася до відділення Фонду за призначенням страхових виплат у разі смерті потерпілого, оскільки не є особою, яка має на це право. Просять відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], який народився [INFO], його матір»ю є позивач [PERSON] ( копія свідоцтва в матеріалах справи). Судом встановлено, що син позивачки [PERSON] дійсно працював на ВП шахта «1/3 «Новогродівська» з 17.06.2005 року по день смерті-[INFO] (копія трудової книжки в матеріалах справи). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] у віці 31 року. Згідно акту №18 від 18.09.2013 року за формою Н-1 про нещасний випадок на підприємстві з [PERSON] при роботі на ВП шахта 1/3 «Новогродівська» ДП "Селидіввугілля" [INFO] стався нещасний випадок і він отримав смертельну травму голови. Причини настання нещасного випадку зазначені в акті, як: конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва, порушення технологічного трудової і виробничої дисципліни, невиконання посадових обов»язків, психофізіологічні, особиста необережність потерпілого. Згідно акту за формою Н-5 від 18.09.2013 року, спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] з [PERSON], який проведено у зв»язку з відсутністю висновка судово-медичної експертизи про причини смерті та наявність етилового спирту в крові потерпілого [PERSON] Комісія з розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] з [PERSON], розглянувши матеріали розслідування, прийшла до висновку, що відповідно до п.15.2 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого КМУ від 30.11.2011 року №1232, даний нещасний випадок пов»язаний з виробництвом і підлягає обліку на ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська», на нього складається акт за формою Н-1. Комісія з розслідування прийшла до висновку, що особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку є: [PERSON]- механік дільниці КТ-3 ВП шахта 1/3 «Новогродівська»; [PERSON]- в.о. начальника дільниці КТ-3 ВП шахта 1/3 «Новогродівська»; [PERSON]- гірничий майстер дільниці КТ-3 ВП шахта 1/3 «Новогродівська»; [PERSON]- в.о. заступника директора з виробництва ВП шахта 1/3 «Новогродівська»; [PERSON]- головний інженер шахти №1 ВП шахта 1/3 «Новогродівська»; [PERSON]- заступник директора з охорони праці ВП шахта 1/3 «Новогродівська»; яких комісією було запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності. Пояснення 3 особи про те, що відділенням Фонду позивачу не виплачуються виплати відшкодування шкоди, судом не можуть братися до уваги, так як частина 4 ст.23 ЦК України прямо вказує на те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана із розміром цього відшкодування. Вина підприємства в нещасному випадку, який стався з [PERSON] підтверджується актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 18.09.2013 року та актом №18 про нещасний випадок за формою Н-1 від 18.09.2013 року. Як вбачається з матеріалів справи нещасний випадок, в результаті якого загинув [PERSON], стався з вини посадових осіб підприємства та частково з вини самого [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч.3 ст.153 КЗпП України. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов»язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Згідно частини 4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана із розміром цього відшкодування. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.10.2012 року у справі №6-123цс12 та постанові від 13.11.2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім»ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім»ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім»ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст..1167 ч.2, ст..1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо щкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки. Відповідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю. Посилання представника відповідача та представника 3 особи в своїх запереченнях на те, що згідно ст.1168 ЦК України позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, так як не проживала із загиблим однією сім»єю, не може взятись судом до уваги, в зв»язку з тим, що ними не вірно трактується ця норма законодавства, а саме ч.2 ст.1168 ЦК України безпосередньо вказує, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її батькам (позивач є матір»ю загиблого), а обов»язковість мешкання однією сім»єю стосується відносно інших осіб. Тобто позивач, як мати, має право на відшкодування моральної шкоди, незалежно від того проживала вона разом із фізичною особою, яка загинула, за час її життя чи окремо. Але при розгляді справи суд враховує характер стосунків між позивачкою та загиблим сином, що існували за час життя останнього, а саме сімейний стан позивача та загиблого сина, способи, регулярність спілкування між ними, ступінь близькості тощо. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди також суд враховує характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань позивача, тяжкість ушкодження здоров»я, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також вина потерпілої особи, якщо вона своєю поведінкою сприяла виникненню шкоди (в даному випадку знаходження загиблого в стані алкогольного сп»ягніння), істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають істотне значення, у тому числі окреме мешкання матері і сина. Посилання представника відповідача на скрутне матеріально становище підприємства взагалі є хибним, так як ця обставина не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування моральної шкоди позивачу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, як роз'яснено в п.п. 9 та 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних,психічних,тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а саме, що хоча позивач і мешкала окремо від сина, але підтримувала з ним постійні тісні стосунки.. На думку суду, наявність факту моральних страждань позивача в зв'язку з загибеллю сина, а отже і наявність моральної шкоди в зв'язку з цим, підтверджується фактом нещасного випадку та смертю сина, фізичними і моральними стражданнями в зв'язку з цим протягом тривалого часу, постійним відчуттям втрати, неможливістю ведення колишнього складу життя, а тому суд вважає факт моральної шкоди встановлений і доведений у судовому засіданні. Але при цьому заявлений позивачем розмір моральної шкоди у розмірі 500000 грн. до ДП «Селидіввугілля» в особі ВП шахта 1/3 «Новогродівська», суд вважає завищеним, при визначенні розміру моральної шкоди, в зв'язку із загибеллю сина, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд з урахуванням всіх вище перелічених обставин, вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди позивачу в розмірі 50000 грн., що на розсуд суду буде еквівалентно її моральним стражданням.

Outcome: partial