Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Представник позивача - Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 16429, 75 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] і має укладений з ПАТ «Київенерго» договір № 1630398 від 01 червня 1999 року на постачання теплової енергії у гарячій воді у вказаному будинку. 02 грудня 2011 року відповідач набув у власність нежитлове приміщення, загальною площею 174,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Договір на теплопостачання відповідач відмовився укладати. 27 жовтня 2011 року нежитловий будинок [ADDRESS] було підключено до теплопостачання, у зв'язку із початком опалювального періоду на підставі Наряду № 964 від 27 жовтня 2011 року. 02.04.2012 року у зв'язку із закінченням опалювального періоду, на підставі Наряду № 103 від 02 квітня 2012 року виданого 02.04.2012 року СВП «Енергозбут» ПАТ «Київенерго» нежитлове приміщення, загальною площею 174,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] було відключено від теплопостачання. Отже, за період часу з 02 грудня 2011 року по 02 квітня 2012 року відповідач безпідставно набув теплову енергію в кількості 14,82834 гкал., що підтверджується обліковими картками. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Допитаний в якості свідка позивач пояснив, що протягом тривалого часу представниками Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» теплова мережа не оглядалась. Крім того , повідомив про незаконну двоповерхову прибудову до будинку за адресою: [ADDRESS], яка тривалий час використовувалась для господарської діяльності та опалювалась на рахунок теплової мережі будинку. Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та наголосив на невірному розрахунку, у зв'язку з опаленням незаконної прибудови. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] і має укладений з ПАТ «Київенерго» договір № 1630398 від 01 червня 1999 року на постачання теплової енергії у гарячій воді у вказаному будинку. (а.с.8-16) Відповідно до договору купівлі - продажу нежилих приміщень від 02 грудня 2011 року відповідач придбав нежитлове приміщення, загальною площею 174,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. (а.с.41-43) 05 грудня 2015 року ТОВ «Медстандарт» (колишній власник нежитлового приміщення, загальною площею 174,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS]) у своєму листі повідомив Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» про зміну власника нежитлового приміщення. (а.с.44) Відповідно до листа Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» № 05/10 від 10.05.2012 року [PERSON] було запропоновано укласти Договір № 1887 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО. (а.с.45-48) Договір на теплопостачання укладений не був. Відповідно до пояснень відповідача [PERSON] договір не був укладений у зв'язку з недосягненням сторонами домовленості щодо окремих умов договору. 27 жовтня 2011 року нежитловий будинок [ADDRESS] було підключено до теплопостачання, у зв'язку із початком опалювального періоду на підставі Наряду № 964 від 27 жовтня 2011 року. (а.с.67) 02.04.2012 року у зв'язку із закінченням опалювального періоду, на підставі Наряду № 103 від 02 квітня 2012 року виданого 02.04.2012 року СВП «Енергозбут» ПАТ «Київенерго» нежитлове приміщення, загальною площею 174,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] було відключено від теплопостачання. Вимоги про сплату заборгованості надсилались відповідачу 27.04.2012 року № 155/23-04/141 та 13.08.2013 року № 155/23-08/25. (а.с.56-58, 59-61) Згідно з приписами Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Відповідно до приписів пункту 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв. Згідно з пунктом 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, за приписами ч. 5,6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання - споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до матеріалів справи та пояснень допитаного в судового засіданні в якості свідка [PERSON] в опалювальний період 2011 - 2012 року здійснювалось постачання теплової енергії в нежитлові приміщення, загальною площею 174,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Споживання теплової енергії відповідачем відбувалося за відсутності укладеного договору. За період часу з 02 грудня 2011 року по 02 квітня 2012 року відповідач безпідставно набув теплову енергію в кількості 14,82834 гкал., що підтверджується обліковими картками Вартість спожитої ним теплової енергії, котра була оплачена енергопостачальній компанії позивачем, (з урахуванням розрахунків від 30.06.2015 року) становить 23131,34 гривні. 14 червня 2012 року відповідачем [PERSON] та ТОВ «Істейт Сервіс» був укладений договір купівлі - продажу нежитлових приміщень загальною площею 181,30 кв.м. за адресою : [ADDRESS]. (а.с. 145-148) Зобов'язання, згідно із ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як визначено у статті 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Аналіз змісту ст. 1212, 1213 ЦК України показує, що положення цих статей не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором. Враховуючи відсутність між сторонами укладеного договору суд дійшов висновку про те, обґрунтованість вимог позивача про стягнення боргу на підставі ст.. 1212 та 1213 ЦК України. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 травня 2011 року. Перевіряючи посилання сторони відповідача на існування незаконної прибудови нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] судом встановлено. 10 листопада 2015 року комісією Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» в складі чотирьох осіб було оглянуто прибудовані приміщення за адресою: [ADDRESS] та виявлено два опалювальні пристрої, які не були підключені до внутрішньо будинкової системи опалення нежитлового будинку. Допитаний в якості свідка [PERSON] (член комісії) пояснив, що прибудовані приміщення знаходяться в занедбаному стані, не використовуються для здійснення господарської діяльності, наявні в приміщенні опалювальні пристрої не були підключені до внутрішньо будинкової системи опалення нежитлового будинку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладено, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved