Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона з 27 січня 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Понад шість років вона і відповідач [PERSON] разом не проживають, шлюб між ними не розірвано. Їхня повнолітня дочка [PERSON] проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS]. За рішенням суду до досягнення дочкою повноліття [PERSON] сплачував аліменти на дочку. Після досягнення нею 18 років надавати матеріальну допомогу дочці він перестав. У серпні 2014 року їхня повнолітня дочка [PERSON] вступила на денну форму навчання до Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут". Термін навчання складає до 30 червня 2018 року. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання, не надає, добровільної згоди щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Просила стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі ? частки його заробітку (доходу), починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення дочкою навчання. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, просила суд задовольнити його. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов [PERSON] він визнає, проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на повнолітню дочку [PERSON], яка продовжує навчання, у розмірі ? частки його заробітку (доходу) до закінчення нею навчання не заперечує. Просив розглянути справу у його відсутність. Роз'яснивши позивачу наслідки визнання позову, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27 січня 1994 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Протягом тривалого часу проживають окремо, спільне господарство вони не ведуть. Шлюб між сторонами не розірвано. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. До досягнення дочкою повноліття відповідач за рішенням суду сплачував на користь позивача аліменти на дитину. Із довідки № 418 від 05 вересня 2014 року, виданої Національним технічним університетом України "Київський політехнічний інститут", видно що [PERSON] навчається на І курсі даного навчального закладу на факультеті інформатики та обчислювальної техніки за держзамовленням, форма навчання денна. Термін закінчення нею навчання 30 червня 2018 року. У зв'язку із навчанням дочка сторін [PERSON] потребує матеріальної допомоги. За змістом ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON], його згоду сплачувати аліменти на повнолітню дочку [PERSON], яка продовжує навчання, та у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору позивачі звільняються. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підстав викладеного вище,

Outcome: approved