Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Прокурор м. Луцька звернувся в суд в інтересах [PERSON], [PERSON] з позовом до Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради, Приватного підприємства "Телфорт", Комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення та скасування рішення державного реєстратора. У своїх позовних вимогах прокурор просив визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення (номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 10.06.2002 року, укладений між відділом обліку майна міської комунальної власності Луцької міської ради та приватним підприємством "Телфорт"; скасувати рішення державного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за ПП "Телфорт" від 14.10.2002 року; скасувати рішення держаного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за Луцькою міською радою від 04.06.2002 року; зобов'язати реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області внести записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності на частини нежитлового підвального приміщення (номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS],за ПП "Телфорт" та Луцькою міською радою; стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні 30 жовтня 2014 року прокурор м. Луцька Купріянчик С.І. уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення (номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м., вартістю 779 290,00 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 10.06.2002 року, укладений між відділом обліку майна міської комунальної власності Луцької міської ради та приватним підприємством "Телфорт"; скасувати рішення державного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за ПП "Телфорт" від 14.10.2002 року; скасувати рішення держаного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за Луцькою міською радою від 04.06.2002 року; зобов'язати Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області внести записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності на частини нежитлового підвального приміщення (номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м., вартістю 779 290,00 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS],за ПП "Телфорт" та Луцькою міською радою; стягнути з відповідачів судові витрати. В судове засідання представником відповідача ПП "Телфорт" Морозом І.С подано клопотання про закриття провадження в частині скасування рішень державного реєстратора та зобов'язання Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції внести записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності у зв'язку з тим, що дані вимоги не належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Згідно ухвали суду від 18.03.2015 року провадження в справі за позовом Прокурора м. Луцька в інтересах [PERSON], [PERSON] до Відділу управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради, Приватного підприємства "Телфорт", Комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлового підвального приміщення та скасування рішення державного реєстратора в частині скасування рішення державного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за ПП "Телфорт" від 14.10.2002 року; скасування рішення держаного реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про реєстрацію об'єкта нерухомого майна за Луцькою міською радою від 04.06.2002 року; зобов'язання Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області внести записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності на частини нежитлового підвального приміщення (номери приміщень з 35-1 по 35-9) загальною площею 98,4 кв.м., вартістю 779 290,00 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS],за ПП "Телфорт" та Луцькою міською радою - закрито. В судовому засіданні за клопотанням прокурора також закрито провадження в справі в інтересах [PERSON] у зв"язку із смертю останньої. Позовну заяву прокурор обґрунтовує тим, що розпорядженням Луцького міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року "Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: [ADDRESS]" включено частину нежитлових приміщень загальною площею 95 кв.м. за вказаною адресою в перелік об'єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу. 10.06.2002 року між відділом обліку майна міської комунальної власності (продавцем) та приватним підприємством "Телфорт" (покупцем) укладений договір купівлі-продажу № 107, згідно якого ПП "Телфорт" придбало нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 м.кв., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номери приміщень з 35-1 по 35-9). Однак, постановою Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року визнано незаконним і скасовано розпорядження Луцького міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року "Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: [ADDRESS], та визнано незаконним і скасовано рішення Луцької міської ради № 1/13 від 26.04.2002 року "Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період" в частині затвердження вищевказаного розпорядження міського голови. 06.05.2014 року ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду постанова Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року в даній справі залишена без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року, допоміжні приміщення відповідно до п. 2 ст. 10 вищевказаного закону стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно із приватизацією громадянами квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. Прокурором зазначено, що позивач [PERSON] є користувачем квартири [ADDRESS] і таким чином вона є співвласником зазначеного підвального приміщення. Отже, відділом управління майном міської комунальної власності Луцької міської ради при вчиненні договору купівлі продажу № 107 від 10.06.2002 року, предметом якого є нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], порушені права та інтереси співвласників вказаного багатоквартирного будинку, оскільки підвальне приміщення приватизоване без їх волевиявлення та згоди та вони мають право користуватися і розпоряджатися даним підвальним приміщенням. Просили визнати недійсним договір купівлі-продажу № 107 від 10.06.2002 року укладений між відділом обліку майна міської комунальної власності (продавцем) та приватним підприємством "Телфорт" (покупцем), згідно якого ПП "Телфорт" придбало нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 м.кв., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номери приміщень з 35-1 по 35-9). В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову та зазначили, що позивач [PERSON] на час вчинення спірного правочину не була власником квартири. Власником квартири [ADDRESS] був на час приватизації підвального приміщення і на час купівлі-продажу у 2002 році [PERSON], який придбав дану квартиру 16.09.1998 року згідно договору № 365/5 купівлі-продажу нерухомості (протокол торгів № 55) на Волинській міжрегіональній біржі. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 21.06.2003 року. За адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] зареєстрована 23.04.2009 року. Просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши інші представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Луцького міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року "Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: [ADDRESS]" включено частину нежитлових приміщень загальною площею 95 кв.м. за вказаною адресою в перелік об'єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу. 10.06.2002 року між відділом обліку майна міської комунальної власності (продавцем) та приватним підприємством "Телфорт" (покупцем) укладений договір купівлі-продажу № 107, згідно якого ПП "Телфорт" придбало нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 м.кв., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номери приміщень з 35-1 по 35-9). Постановою Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року визнано незаконним і скасовано розпорядження Луцького міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року "Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: [ADDRESS], та визнано незаконним і скасовано рішення Луцької міської ради № 1/13 від 26.04.2002 року "Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період" в частині затвердження вищевказаного розпорядження міського голови. 06.05.2014 року ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду постанова Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року в даній справі залишена без змін. Достовірність наведеного сторонами не оспорюється та підтверджено судовими рішеннями (а.с. 7-10). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні прокурор не представив суду доказів та не довів, що нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 кв.м. по [ADDRESS] на час укладення спірного правочину належало та перебувало у спільному користуванні жильців даного будинку, а також позивача [PERSON], і використовувалось ними як допоміжне. Пояснення прокурора з цього приводу спростовується матеріалами інвентаризаційної справи № 6396 на квартиру [ADDRESS], з якої вбачається, що позивач [PERSON] на час вчинення спірного правочину не була власником квартири. Власником квартири [ADDRESS] був на час приватизації підвального приміщення і на час купівлі-продажу у 2002 році [PERSON], який придбав дану квартиру 16.09.1998 року згідно договору № 365/5 купівлі-продажу нерухомості (протокол торгів № 55) на Волинській міжрегіональній біржі. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 21.06.2003 року. За адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] зареєстрована 23.04.2009 року. Вказані обставини підтверджуються також повідомленням ЖКП № 3 за № 211 від 16.10.2006 року, довідкою ВАТ "Луцький пивзавод" № 182 від 23.11.2006 року (а.с. 53, 85 в справі № 2а-3778/11/0308), з яких вбачається, що нежитлове підвальне приміщення комунальної власності пл. 98,4 кв.м. по [ADDRESS] до 2000 року здавалося в оренду Луцькому пивзаводу. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Право комунальної власності захищається законом нарівні з правами інших суб'єктів. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах пов'язаних з утриманням будинку і при будинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Як встановлено у судовому засіданні, спірне підвальне приміщення в якості підвалу для жильців будинку [ADDRESS] не використовувалося та не використовується (згідно матеріалів інвентаризаційної справи на підвальні приміщення), навпаки, в судовому засіданні доведено факт використання вказаного приміщення протягом тривалого часу, з 1998 року по даний час, для господарсько-промислових потреб (оренда, для влаштування оздоровчого комплексу), а тому визнати належність спірного підвального приміщення площею 98,4 кв.м., як допоміжного приміщення багатоквартирного будинку [ADDRESS] є неможливим. Статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачена передача нежилих приміщень житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житло-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад народних депутатів. Нежилі приміщення в жилих будинках призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру згідно ст. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять. Враховуючи вище наведене, суд не вбачає порушень вимог закону при відчуженні Луцькою міською радою майна комунальної власності ПП "Телфорт", оскільки згідно ст. 4 ЖК України, Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" спірне майно не відноситься до житлового фонду та є окремим індивідуально визначеним майном, яке підлягає приватизації. Крім того, згідно договору № 365/5 купівлі-продажу нерухомості (протокол торгів № 55) на Волинській міжрегіональній біржі [PERSON], чоловік позивачки, придбав тільки квартиру [ADDRESS] 16.09.1998 року. Підвальне приміщення ним не придбане. З матеріалів справи та матеріалів інвентаризаційних справ вбачається, що спірне підвальне приміщення передане у комунальну власність Луцької міської ради до виникнення у позивача права користування (власність [PERSON].) на квартиру. Оскільки прокурором не представлено суду доказів про використання мешканцями будинку нежитлового приміщення площею 98,4 кв.м. по [ADDRESS] як допоміжного приміщення, у зв'язку з чим суд також не вбачає невідповідності укладеного договору № 107 10.06.2002 року між відділом обліку майна міської комунальної власності (продавцем) та приватним підприємством "Телфорт" (покупцем), згідно якого ПП "Телфорт" придбало нежитлове підвальне приміщення загальною площею 98,4 м.кв., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номери приміщень з 35-1 по 35-9) рішенню Конституційного Судку України від 02.03.2004 року. А тому суд, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed