Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

03 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі: ПАТ «ВБР») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 29 квітня 2013 року між ним та Приватним акціонерним товариством «Екопрод» (далі: ПрАТ "Екопрод") був укладений кредитний договір № MKLVU2.121865.001, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 000, 00 грн. строком до 28 квітня 2016 року зі сплатою 18 відсотків річних за користування кредитом. В подальшому між ними було укладено ряд додаткових угод ( № 1 від 12 червня 2013 року, № 2 від 01 липня 2013 року, № 3 від 10 жовтня 2013 року, № 4 від 14 березня 2014 року, № 5 від 18 квітня 2014 року, № 6 від 14 травня 2014 року, №7 від 13 жовтня 2014 року ), якими частково змінювались умови кредитного договору, зокрема, розмір кредитного ліміту, процентні ставки за користування кредитним коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 29 квітня 2013 року було укладено договір поруки № РХ029031.121730.001, до якого також в подальшому укладалися додаткові угоди № 1 від 02липня 2013 року, № 2 від 17 березня 2014 року, № 3 від 18 квітня 2014 року, № 4 від 14 травня 2014 року, № 5 від 13 жовтня 2014 року. Оскільки ПрАТ "Екопрод" порушував умови кредитного договору та не сплачував своєчасно кредит та проценти за його користування, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 21 серпня 2015 року в розмірі 15 131 973,37 грн та складається із простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 11 899 998,88 грн, простроченої заборгованості за процентами в сумі 2 755 841,40 грн, пені в розмірі 476 133,09 грн. В ході розгляду справи позивач зменшив свої позовні вимоги, та, посилаючись на часткове погашення ПрАТ "Екопрод" своїх кредитних зобов'язань, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 13 жовтня .2015 року в розмірі 4 016 255,49 грн. та складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1 грн, простроченої заборгованості за процентами в сумі 3 338 940, 35 грн., пені в розмірі 677 314,14 грн. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ВБР» до ПрАТ "Екопрод» та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто в солідарному порядку з ПрАТ "Екопрод та [PERSON] на користь ПАТ «ВБР» суму заборгованості за кредитним договором № MKLVU2.121865.001 від 29 квітня 2013 року в розмірі 4 015 842,20 грн., де прострочена заборгованість по тілу кредиту - 1,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 3 338 940,35 грн, сума пені - 676 900, 95 грн. Стягнуто з ПрАТ "Екопрод» та [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 60237,63 грн. по 30118,82 грн. з кожного. З даним рішенням суду не погодилися відповідачі ПрАТ "Екопрод» та [PERSON] та подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» в сумі 1 635 263,05 грн. відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при розгляді справи безпідставно не застосував вимоги статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02 вересня 2014 року, в результаті чого дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів пені та подвійної відсоткової ставки, яка фактично є штрафною санкцією. Представник відповідачів [PERSON], діюча в інтересах відповідачів на підставі довіреностей, в судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Представник позивача [PERSON], що діє за довіреністю, в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог до [PERSON] - зміні з наступних підстав. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 29 квітня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ПрАТ «Екопрод» був укладений кредитний договір № MKLVU2.121865.001, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 000, 00 грн. строком до 28 квітня 2016 року зі сплатою 18 відсотків річних за користування кредитом. В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод ( № 1 від 12 червня 2013 року, № 2 від 01 липня 2013 року, № 3 від 10 жовтня 2013 року, № 4 від 14 березня 2014 року, № 5 від 18 квітня 2014 року, № 6 від 14 травня .2014 року, № 7 від 13 жовтня 2014 року), якими частково змінювались умови кредитного договору, зокрема, розмір кредитного ліміту, процентні ставки за користування кредитним коштами. Позичальник зобов'язався сплачувати кредит щомісячними платежами за графіком (а.с.5-18). В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 29 квітня 2013 року було укладено договір поруки № РХ029031.121730.001, до якого також в подальшому укладалися додаткові угоди № 1 від 02 липня 2013 року, № 2 від 17 березня 2014 року, № 3 від 18 квітня 2014 року, № 4 від 14 травня 2014 року, № 5 від 13 жовтня 2014 року (а.с.19-24). Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ПрАТ «Екопрод» свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувало, це призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором і дає підстави для дострокового стягнення боргу за цим договором в солідарному порядку з боржника і поручителя. При цьому, суд дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року тільки за період нарахування пені з 22 жовтня 2014 року по 04 листопада 2014 року з огляду на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» Повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна. Апеляційним судом встановлено, що 29 квітня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ПрАТ «Екопрод» був укладений кредитний договір № MKLVU2.121865.001, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 10 000 000, 00 грн. строком до 28 квітня 2016 року зі сплатою 18 відсотків річних за користування кредитом. До даного договору між сторонами було укладено ряд додаткових угод ( № 1 від 12 червня 2013 року, № 2 від 01 липня 2013 року, № 3 від 10 жовтня 2013 року, № 4 від 14 березня 2014 року, № 5 від 18 квітня 2014 року, № 6 від 14 травня .2014 року, № 7 від 13 жовтня 2014 року), якими частково змінювались умови кредитного договору, зокрема, розмір кредитного ліміту, процентні ставки за користування кредитним коштами. Позичальник зобов'язався сплачувати кредит щомісячними платежами за графіком (а.с.5-18). З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] 29 квітня 2013 року було укладено договір поруки № РХ029031.121730.001, до якого також в подальшому укладалися додаткові угоди № 1 від 02 липня 2013 року, № 2 від 17 березня 2014 року, № 3 від 18 квітня 2014 року, № 4 від 14 травня 2014 року, № 5 від 13 жовтня 2014 року (а.с.19-24). Згідно з пунктом 6.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбаченими умовами договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів та(або) комісії за користування ним, виконання інших зобов'язань за договором в повному обсязі шляхом направлення повідомлення.(а.с.10) 11 серпня 2015 року у зв'язку з невиконанням ПрАТ «Екопрод» своїх зобов'язань за кредитним договором і наявністю заборгованості, ПАТ "ВБР" надіслало письмові вимоги до відповідачів про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом протягом 7 календарних днів від дати отримання цих вимог. (а.с.60-61). Зважаючи на те, що відповідачі не виконали ці вимоги банку, в вересні 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з них заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання та складається в тому числі з пені за порушення строків повернення кредиту, що передбачено п. 6.4. кредитного договору. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ПрАТ «Екопрод» порушив зобов'язання та своєчасно не сплачував кредит, відсотки за його користування, позикодавець має право вимагати в порядку цивільного судочинства стягнення з поручителя повернення основного боргу, відсотків за користування ним. Разом з тим, суд першої інстанції в повній мірі не врахував наступне. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України. 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до положень ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. ПАТ «ВБР» в позові просило стягнути з відповідачів пеню, що нарахована з 22 жовтня 2014 року. (а.с 132-137) Згідно матеріалів справи, відповідач ПрАТ «Екопрод» провадить свою господарську діяльність в місті Волноваха (а.с.62), [PERSON], який є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.64). Відповідно до вищезазначеного Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Волноваха Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що ПрАТ «Екопрод» провадить свою господарську діяльність в населеному пункт, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за кредитним договором, укладеним між позивачем та позичальником нараховувати заборонено. З огляду на те, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ «ВБР до ПАТ «Екопрод», апеляційний суд дійшов висновку про те, що позов банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню тільки в частині стягнення тіла кредиту та процентів за його користування за виключенням пені. Разом з тим, є правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення поручителя від сплати подвійної процентної ставки, передбаченої п. 6.2. кредитного договору за порушення строків погашення кредиту, з огляду на те, що ці відсотки не є штрафною санкцією. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до [PERSON] необхідно змінити. Також зміні підлягає оскаржуване рішення суду щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.ч. 1, 5 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27 листопада 2014 № 743, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2014 року № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку», згідно з яким з 28 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в даному товаристві (а.с.89-91) Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд першої інстанції, приймаючи позову заяву ПАТ «ВБР» до розгляду, не звернув уваги на те, що з набранням 01 вересня 2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року, скасована пільга щодо сплати судового збору Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а тому при поданні 03 вересні 2015 року позову ПАТ «ВБР» повинно було сплатити судовий збір в сумі 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше розміру мінімальної заробітної плати в сумі 60 243,83 грн. Оскільки позов задовольняється апеляційним судом на 83% (виходячи з наступного розрахунку: 3 338 941,35 грн. (задоволено) х 100% : 4 015 842,20 грн. (ціна позову), з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 50 002,38 грн. судового збору за подання позову, а з позивача - 10 241,45 грн. Крім того, приймаючи до уваги те, що апеляційна скарга відповідачів задовольняється апеляційний судом на 41 % ( виходячи з наступного розрахунку: 677314,14 грн (задоволено) х 100% : 1635 263,05 грн.( розмір вимог по апеляційній скарзі), а при поданні скарги відповідача було сплачено 66 261,39 грн. судового збору, з позивача на користь [PERSON] необхідно стягнути 27 167, 17 грн.

Outcome: partial