Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаною вище позовною заявою, в якій просила встановити факт прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . 12 березня 2019 року ухвалою в порядку загального позовного провадження було відкрите провадження по справі. 09 квітня 2019 року надійшла [PERSON] заява про залучення її у справі в якості співвідповідача. 23 квітня 2019 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Хаяркін В.В., Орган опіки та піклування Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області про встановлення фактів фактичного вступу в управління спадковим майном, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 23 квітня 2019 року ухвалою було залучено у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Вказаною ухвалою також було об`єднано в одне провадження вищевказані позовні заяви. 23 травня 2019 року від [PERSON] - співвідповідача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом, надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому остання просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю стороною позивачів вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, а саме: фактичного вступу в управління спадковим майном, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Відповідачі за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов підтримали, проти первісного позову не заперечували. Відповідачі за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились подали клопотання в якому зазначили, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє вимог: приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Хаяркін В.В., [PERSON] про встановлення факту та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, просили відмовити у зв`язку із недоведеністю фактів, які викладені в позовній заяві. У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Хаяркін В.В., Орган опіки та піклування Кам`янсько-Дніпровської РДА Запорізької області про встановлення фактів фактичного вступу в управління спадковим майном, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини також просимо відмовити у зв`язку із недоведеністю фактів, які викладені в зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовом - приватний нотаріус у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник третіх особи за зустрічним позовом - орган опіки та піклування Кам`янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Заслухавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В силу приписів ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у тому числі фактів родинних відносин між фізичними особами. Якщо виникає спір про право, то він вирішується у порядку позовного провадження (ч. 6 ст. 294 ЦПК України). У даному випадку між сторонами існує спір про право на спадщину, а тому вимога, про встановлення юридичного факту родинних відносин підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] т. 1, а.с. 8/. [INFO] помер [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Водянської сільської ради в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 27, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] т. 1, а.с. 8 зв./. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] , подавши заяву до державної нотаріальної контори Кам`янсько-Дніпровського нотаріального округу спадкова справа № 320/12) /т. 2 зв., а.с.2/. [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Водянської сільської ради складено відповідний актовий запис № 47, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] т. 1, а.с.9/. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка подала заяву до державної нотаріальної контори Кам`янсько-Дніпровського нотаріального округу (спадкова справа № 209 за 2014 рік) /т. 2, а.с. 15, 16/. Позивач-відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Хаяркіна В.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася по факту смерті [INFO] [PERSON] 18.04.2019 року. Спадкова №132/2018. Постановою приватного нотаріуса від 18.04.2019 року - відмовлено /т. 1, а.с.193, 194/. Відповідач-позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Хаяркіна В.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася по факту смерті [INFO] [PERSON] 03.10.2018 р. Спадкова №132/2018. Постановою приватного нотаріуса від 03.10.2018 року - відмовлено /т. 1, а.с. 37-45/. Відповідач-позивач [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася по факту смерті [INFO] [PERSON] до приватного нотаріуса Хаяркіна В.В. 18.04.2019 р. Спадкова №132/2018. Постановою нотаріуса від 18.04.2019 року - відмовлено /т. 1, а.с. 80-82/. Судом також вставлено, що [PERSON] та [PERSON] у грудні 2018 року звернулися до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту вступу в управління спадковим майном після смерті матері та встановлення факту їх постійного проживання з батьком на момент його смерті у 2012 році. Залучена у якості зацікавленої особи [PERSON] подала клопотання про залишення заяви без розгляду. Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 15.04.2019 року заява залишена без розгляду. Суд вважає, що позивачем-відповідачем [PERSON] , відповідачами-позивачами [PERSON] та [PERSON] не надано доказів в суді, щодо прийняття спадщини після померлої матері [INFO] [PERSON] . Спірні правовідносини регулюються правовими нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), так як до правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України постановив дати судам роз`яснення, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року № 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУкраїни 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У деяких випадках відповідно до п. 5 положень ЦК України 2004 року, правила книги шостої, даного Кодексу, застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Згідно із ст. 548 ЦК УРСР від 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 цього ж Кодексу, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В силу приписів ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (ст. 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 р., не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину. Стосовно позовних вимог позивача-відповідача [PERSON] та відповідачів-позивачів [PERSON] та [PERSON] , щодо визначення додаткового строку прийняття спадщини в три місяця після смерті [PERSON] 12.05.2012 року , то вони є безпідставними, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. На підставі ст. 328 чинного ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу приписів ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Виходячи з ст.ст. 25, 30 ЦК України мати та набути цивільне право (право власності на нерухоме майно) може лише жива та дієздатна особа. Із змісту ст.ст. 391, 392 ЦК України вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За положеннями ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вчиняли дії, які б свідчили про прийняття ними спадщини за законом, вони не надали, що, виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд не вирішує питання про судові витрати, оскільки сторонами воно не ставилось. На підставі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 15, 16, 25, 30, 182, 328, 346, 391, 392, 1220, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: dismissed