Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Сільницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,мотивуючи свої вимоги тим, що 26.05.1987 тітка позивача по лінії батька [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно батьку позивача - [PERSON] . В подальшому, [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної частки (паю) в розмірі 1,71 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП "Авангард" с. Сільниці (на даний час СТОВ "Авангард"), і яка належала їй відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0158271, виданого на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації 12.06.1997. Однак, даний сертифікат на ім`я [PERSON] втрачений. Спадщину після смерті тітки прийняв її брат - батько позивача [PERSON] , оскільки проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Факт родинних відносин між даними особами встановлено рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.12.2019. Однак, спадщину після смерті [PERSON] він оформити не встиг, оскільки [INFO] помер. Після його смерті спадщину, що йому належала, прийняла дружина - мати позивача [PERSON] і на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину. Однак, через втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0158271 на ім`я [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину не отримала. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом. Заповіту мати не залишила. Спадщину після її смерті прийняла позивач і на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, через втрату сертифікату, право на вищевказану земельну частку (пай), в порядку спадкування не оформила. Про неможливість вчинення відповідних нотаріальних дій державний нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори видала постанову від 19.05.2020. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 1261, 1276 ЦК України вона є спадкоємцем усіх прав, на які мали право її мати [PERSON] , батько [PERSON] і тітка [PERSON] , в тому числі і право на вищевказану земельну частку (пай). В зв`язку з вказаними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті тітки [PERSON] , померлої [INFO] , батька [PERSON] , померлого [INFO] , матері [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну частку (пай) в розмірі 1,71 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності СТОВ "Авангард" с. Сільниця, та належала відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0158271, виданого на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації 17.03.1997, тітці [PERSON] . Судові витрати просить залишити за собою. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області в підготовче засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 38), згідно якої сільська рада просить справу розглянути без участі представника, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - СТОВ "Авангард" в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутність, позов визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження від 28.11.1988 серії [NUMBER] (а.с. 13), позивач народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про укладення шлюбу від 07.05.1972 серії [NUMBER] (а.с. 12) підтвержується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.05.1972. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 02.04.1994 серії [NUMBER] (а.с. 11), позивач 02.04.1994 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно копії свідоцтва про смерть від 02.02.2006 серії [NUMBER] (а.с. 7), батько позивача [PERSON] [INFO] помер. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 28.03.2018 серії [NUMBER] (а.с. 8), мати позивача [PERSON] [INFO] померла. Копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 20.06.2019 (а.с. 9) підтверджується, що [INFO] померла [PERSON] . Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.12.2019 (а.с. 25-29) встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме, що [PERSON] був братом [PERSON] . Згідно копії заповіту складеного 26.05.1987 (а.с. 21), [PERSON] заповіла все своє майно брату [PERSON] . Згідно довідки виконкому Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 02.06.2020 № 123 (а.с. 14), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала та була прописана в с. Сільниця Тульчинського району, залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ВН №0158271, виданого 10.06.1997 Тульчинською райдержадміністрацією на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації від 17.03.1997, який належав померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої був брат [PERSON] , який спадщину прийняв, але не встиг оформити в зв`язку зі смертю. Його спадкоємцем була дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не встигла оформити в зв`язку зі смертю. Після смерті [PERSON] спадкоємцем на майно за законом залишилась позивач [PERSON] . Факт прийняття спадщини перевірено на підставі поданої заяви до шести місяців. Також, відповідно до довідки виконкому Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 02.06.2020 № 122 (а.с. 15), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ВН № 0158271, виданого 10.06.1997 Тульчинською райдержадміністрацією на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації від 17.03.1997. Спадкоємцем [PERSON] залишився її брат [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] , тобто позивач. Таким чином, спадкоємцем після смерті [PERSON] є її племінниця [PERSON] . Копією виписки відділу у Тульчинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 16) підтверджується, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0158271, зареєстровано на ім`я [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину виданого Тульчинською державною нотаріальною конторою 27.07.2006 (а.с. 17) спадкове майно після смерті [PERSON] оформила його дружина [PERSON] . Після смерті [PERSON] , відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину, виданих Тульчинською державною нотаріальною конторою 15.12.2018 (а.с. 18, 20), спадщину оформила її дочка [PERSON] . Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.05.2020 № 196/02-31 (а.с. 6), позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), що перебуває в КСП "Авангард" с. Сільниця Тульчинського району Вінницької області в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Копією акту розподілу земельних часток (паїв) по Сільницькій сільській раді Тульчинського району Вінницької області від 10.02.2005 (а.с. 22-24) підверджується, що спадкодавець [PERSON] включена до списку осіб - власників земельних часток (паїв) КСПП "Авангард" с. Сільниця. Згідно копії спадкової справи заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 48-105) з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулась позивач [PERSON] . Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). За ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За життя, [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла все своє майно своєму брату [PERSON] . Таким чином, судом також встановлено, що своє право на успадковане майно після смерті [PERSON] її брат [PERSON] у встановленому порядку не оформив, оскільки згідно ст. 560 ЦК УРСР 1963 року, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця. Враховуючи, що батько позивача [PERSON] помер після01.01.2004 , тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи той факт, що батько позивача [PERSON] не оформив свого права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті його сестри [PERSON] , тому право на прийняття належної йому спадщини в порядку ч.1 ст. 1276 ЦК України перейшло до його спадкоємця - дружини [PERSON] , а після її смерті - до позивача [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. Таким чином, позивач у справі є спадкоємцем [PERSON] за спадковою трансмісією. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи норму ч. 4 ст. 206 ЦПК України, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно її прохання у позовній заяві, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved