Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

28.04.2014 року народилась [PERSON], батьком якої в Свідоцтві про народження вказаний [PERSON] (далі - відповідач), а матірю [PERSON] (далі позивач). Дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча спроможний сплачувати аліменти. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач просила суд позов задовольнити. Відповідач позов визнає частково, згодний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 400-450 гривень щомісячно, в решті позову просив відмовити за необґрунтованістю, оскільки є інвалідом ІІІ групи, ніде не працює, а тому не має фінансової можливості сплачувати аліменти на дитину в запропоновану позивачем розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 28.04.2014 року народилась [PERSON], батьками якої в Свідоцтві про народження (а.с. 5) вказані сторони спору. Дитина проживає разом з матірю в с. Стара Прилука по вул. Козацька, 11, Липовецького району Вінницької області, що підтверджується даними, вказаними в довідці № 26, виданій 17.01.2017 року виконкомом Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 4). Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст. 181 ч.2 СК України). Враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є інвалідом ІІІ групи (загальне захворювання), у зв'язку з чим щомісячно отримує виплату на яку може бути звернено стягнення за рішенням суду про стягнення аліментів в розмірі, який визначений частиною четвертою статті 70 Закону України "Про виконавче провадження". Люди з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України та іншими законодавчими актами України. Не є винятком укладання людини з інвалідністю трудового договору та інші правовідносини, які виникають у зв'язку зі здійсненням ними трудової діяльності. Відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності людей з інвалідністю в Україні", з метою реалізації творчих і виробничих здібностей людей з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. З зазначеного слідує, що [PERSON] будучи інвалідом ІІІ групи може заробляти на життя працею, що дозволить йому утримувати дитину. На даний час відповідач не працює, утримує незначне домашнє господарство. Інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів, відповідач суду не повідомив. Враховуючи те, що обовязок утримувати дітей покладається на обох батьків, в тому числі і на позивача, беручи до уваги встановлені судом обставини, а також те, що з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць, згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" становить 1\~355 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, тобто з 23.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в прибуток держави.

Outcome: partial