Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON] та [PERSON], які вказали, що здійснювали утримання власного коня на підставі відповідного договору, орендуючи денник філії «Одеський іподром» державного підприємства «Конярство України» щомісячно, сума оренди складала 2 000 грн. Вказуючи про наявність конфлікту з керівництвом іподрому, позивачі зазначили, що останнє почало чинити перешкоди у користуванні денником, зокрема, у вигляді перешкоджання позивачам доступу до коня для його відвідування та догляду (годування тощо), вчинено напад на позивача [PERSON], здійснювалось знущання над конем, погрози та клеврета на родину позивача, заволодіння майном родини позивача. Згодом, незважаючи на те, що оплата послуг відповідача щодо користування денником була здійснена позивачами строком до 31.09.2014р., позивачі змогли забрати коня 15.09.2014р. У зв'язку з викладеним позивачі після уточнення заявлених позовних вимог просили стягнути з відповідача на свою користь солідарно 1 000 грн. а також понесені судові витрати. Позивач [PERSON], яка також діяла в інтересах позивача [PERSON], вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги позову вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. До суду представник відповідача не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, звернувся до суду з клопотанням про перенесення слухання справи, у зв'язку з зайнятістю, його не явку визнано судом такою, що відбулась з не поважних причин. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та представників позивачів, допитавши свідків, вивчивши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачі [PERSON] й [PERSON] є подружжям, шлюб між сторонами укладено 14.02.2002р. (а.с. 63 зв.) [PERSON] з 04.10.2010р. була власником коня української верхової породи, кличка «[INFO]», [INFO]., ідентифікаційний номер коня [NUMBER]; з 27.06.2014р. власником коня є позивач [PERSON] (а.с. 51-58). 01.02.2013р. між [PERSON] й відповідачем було укладено договір про надання послуг № 61 по тимчасовому постою коня у деннику іподрому строком до 31.12.2013р.; додатковою угодою від 01.09.2013р вартість умов за надані послуги визначена в розмірі 2 000 грн. на місяць (а.с .8, 9). Позивачі здійснювали оплату за вказаним договором, а також здійснювали оплату у вказаному розмірі також і за 2014 рік (а.с. 16-19), зокрема за вересень 2014 року була також здійснена оплата в сумі 2 000 грн. (а.с. 99). Факт продовження дії договору оренди у 2014 році на попередніх умовах оплати підтверджений також свідченнями [PERSON] й [PERSON] Як вбачається з копії довідки, кінь «[INFO]» прибув на іподром 19.05.2011р., вибув - 15.09.2014р. (а.с. 82). Позивачі неодноразово звертались до відповідача та правоохоронних органів з заявами про вчинення щодо них та їх майна (коня) протиправних дій (а.с. 11, 70, 72, 74). Факт порушення іподромом взятих на себе обов'язків за договором надавати безперешкодний доступ до коня, сприянню створення необхідних умов для використання денника й підтримання його в належному стані, підтверджується поясненнями свідків [PERSON] й [PERSON] На вимогу позивача [PERSON] про повернення 1 000 грн. орендної плати за період з 16.09.2014р. по 30.09.2014р. відповідач не відреагував (а.с. 66). Згідно з ч.3 ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши відповідно докази відповідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України. Відповідно до ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. В пункті 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно п. 3 цієї ж статті виконавцем є суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб п. 17). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк - ч.1 ст. 759 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Як вбачається з положень ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином між сторонами виникли правовідносини оренди майна для задоволення особистих потреб споживача по тимчасовому постою коня у деннику іподрому, щонайменше, з 01.02.2013р., вартість оренди складала 2 000 грн. на місяць та через відсутність відповідних заперечень наймодавця вказаний договір було продовжено. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.3 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів" у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати, зокрема відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги). Таким чином, оскільки з вини відповідача не відбулось отримання наданої послуги оренди денника позивачами, вимога щодо пропорційного зменшення (відповідно -повернення сплачених коштів) ціни на ненадану послугу за півмісяця в сумі 1 000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню державне мито в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved