Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власницею земельної ділянки загальною площею 3,38 га, у тому числі ріллі - 2,9368 га кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області. 14.10.2006 вона уклала із ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» договір оренди землі та передала у оренду земельну ділянку площею 2,94 га строком на 10 років. Договір був зареєстрований у Тростянецькому районному відділі Сумської філії «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2006 за №040663501600. Після закінчення строку дії договору 21.12.2016 вона неодноразово зверталась в усній та письмовій формі до відповідача із приводу повернення їй земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди землі від 14.10.2006, але будучи особою юридично необізнаною надавала письмові звернення у єдиному екземплярі без відмітки про вручення відповідачу такого звернення та вірила обіцянкам представників відповідача щодо повернення земельної ділянки. 16.04.2018 позивач звернулася до ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» із письмовою заявою від 13.04.2018 не використовувати земельну ділянку у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі від 14.10.2006 та повернути земельну ділянку для ведення особистого сільського господарства. Крім цього, 17.04.2018 вона звернулася до ПП «ПЕЧИНСЬКЕ», як користувача суміжних земельних ділянок, із повідомленням про проведення робіт із встановлення меж в натурі на місцевості, які будуть проводитися 24.04.2018, але відповідач під різними приводами відмовлявся повернути їй та її родичам земельні ділянки виділивши їх одним масивом та письмових відповідей на мої численні звернення не надавав. Однак, на її неодноразові письмові та усні звернення ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» для встановлення меж в натурі 24.04.2018 не з`явився та будь-якої письмової відповіді не надав, а лише усно повідомив, про те що строк дії договору оренди земельної ділянки продовжено на 20 років, оскільки укладено між сторонами додатковий договір від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006, а тому використовує земельну ділянку у своїй господарській діяльності і повертати її не збирається. Спірний додатковий договір до договору оренди землі виданий 19.11.2015 був зареєстрований 27.04.2018 державним реєстратором Сумської обласної філії Комунального підприємства «Центр надання послуг та консультацій Гребінківської районної ради» Правдіною-Велігоцькою Альоною Анатоліївною. Позивач указує, що додатковий договір від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006 вона не підписувала, із умовами такого додаткового договору її ніхто не знайомив та екземпляр указаного додаткового договору вона не отримувала, а відповідно і участі у державній реєстрації такого додаткового договору вона не приймала та нікого не уповноважувала на його реєстрацію. Позивач зазначає, що підпис у додатковому договорі від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006, який укладено між ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» (правонаступником якого є ТОВ "АФ Семереньки") та нею, за неї виконала зовсім інша особа, а ПП «Печинське» такий додатковий договір без її згоди та відома надав на реєстрацію до Державного реєстратора Сумської обласної філії Комунального підприємства «Центр надання послуг та консультацій Гребінківської районної ради» Правдіної-Велігоцької А.А. та 27.04.2018 його було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, без її згоди та участі. Позивач вважає, що шляхом підроблення додаткового договору від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006, надання такого додаткового договору державному реєстратору та проведення державної реєстрації, відповідач позбавив її, як власника земельної ділянки, права самостійно розпоряджатися своєю земельною ділянкою. З огляду на зазначене, позивач просить: визнати недійсною додаткову угоду від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006 укладену між нею та ПП «ПЕЧИНСЬКЕ», щодо передачі в оренду земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER] , яку зареєстровано 27.04.2018 державним реєстратором Сумської обласної філії Комунального підприємства "Центр надання послуг та консультацій Гребінківської районної ради" Правдіною-Велігоцькою Альоною Анатоліївною; зобов`язати ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» повернути їй земельну ділянку площею 2,9368 гектарів, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області; покласти на відповідача судові витрати. У відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, представник відповідача 01.11.2018 подав відзив на позов, у якому заперечуючи проти заявлених позовних вимог посилався на те, що договір оренди землі укладений від 14.10.2006 між ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» та позивачем з урахування положень додаткового договору від 19.11.2015 є чинним, не припиненим, не визнаним недійсним, і його правомірність презюмується згідно приписів ст.204 ЦК України. Жодного факту вчинення фізичного чи психологічного впливу на позивача в своїй позовній заяві позивач не виклала. Так само, відсутні докази застосування заходів фізичного чи психологічного тиску з боку відповідача і у вигляді заяв чи скарг, поданих із даного приводу до правоохоронних органів, що свідчить про те, що додатковий договір був укладений між сторонами добровільно, а його зміст та правові наслідки відповідають її вільному волевиявленню. Головним фактом, що спростовує відсутність такого волевиявлення позивача є те, що з моменту підписання додаткового договору позивач у період 2015-2017 років отримувала орендну плату за землю у збільшеному розмірі, вчасно, без затримки у повному обсязі і регулярно. Отже, передача земельних ділянок позивачем у оренду відповідачу, який сплачував орендну плату та належним чином використовував земельну ділянку, тобто фактичне тривале виконання умов договорів оренди землі з урахуванням додаткових угод, є підтвердженням того, що їх укладення відповідало внутрішній волі позивача, а тому підстав для визнання додаткового договору недійсним немає. Земельна ділянка передана у користування орендарю на підставі чинного договору та відповідних актів приймання-передачі, а отже, перебуває у його правомірному використанні, тому відповідно до ст.393 ЦК України і ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Позбавлення відповідача права оренди після десяти років фактичних орендних відносин, проти яких позивач не виловлював жодних заперечень також буде свідчити про порушення принципу «правової визначеності», оскільки орендар, який належним чином виконує протягом багатьох років свої зобов`язання перед орендодавцем, має законне право очікувати і в подальшому розраховувати на збереження свого права орендаря, яке встановлено договором, який є обов`язковим для обох сторін. Також представник відповідача звертав увагу на відсутність у позивача порушених прав, що є також окремою підставою для відмови у позові (а.с.34-36). У відповіді на відзив, поданої 20.12.2018 представником позивача, остання указала, що представник відповідача у відзиві не спростував тверджень позивача, що спірний додатковий договір, укладений із ПП «ПЕЧИНСЬКЕ, позивач не підписувала, повноважень на це у встановленому законом порядку іншій особі не надавала, що свідчить про порушення вимог щодо форми договору і укладення без вільного і дійсного волевиявлення, відповідно до вимог ЦК України. Отримання орендної плати позивачем з 2015 року у збільшеному розмірі жодним чином не свідчить про обізнаність позивача із наявністю додаткової угоди, оскільки збільшення орендної плати відбулося незалежно від вказаної угоди, яка була зареєстрована лише 27.04.2018. Зокрема, у 2017 році позивачу без укладення будь-яких додаткових угод про це було виплачено орендну плату в розмірів 10%, які не передбачені ні договором оренди землі, ні спірною угодою. Указане свідчить про те, що збільшення суми орендної плати із року у рік відбувається автоматично орендарем без підписання будь-яких додаткових договорів. Отримання орендної плати за користування земельною ділянкою з 2006 по 2016 роки, а також подальші за часом події, що відбувалися після підробки спірного документа, не можуть свідчити про укладання (підписання) чи схвалення позивачем оспорюваного додаткового договору і жодним чином не спростовує відсутність волевиявлення позивача на укладання оспорюваного додаткового договору. Відповідачу із самого початку було відомо про порушення прав позивача, що виразилось у реєстрації спірного договору майже через три роки після начебто його підписання сторонами та майже через півтора роки після закінчення терміну основного договору оренди землі. У зв`язку із такими активними та умисними діями відповідача, спрямованими на приховання порушеного права позивача, позивач не знала та не могла знати про порушення свого права (а.с.46-48). Під час розгляду справи судом було залучено як відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки», оскільки відповідно до Статуту ТОВ «АФ «Семереньки», затвердженого протоколом загальних зборів учасників 28.01.2019, ТОВ «АФ «Семереньки» є правонаступником Приватного підприємства «Печинське», яке було приєднане до товариства, у результаті чого ТОВ «АФ «Семереньки» є правонаступником всього майна, усіх прав та обов`язків ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» згідно з передавальним актом, затвердженим рішення власника ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» від 02.02.2018 (а.с.108-116,119). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . заявлений позов підтримала за указаних у ньому обставин, просила задовольнити, а також просила стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та за проведення почеркознавчої експертизи. Представник відповідача Литвиненко Д.Г. у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, повідомила, що ТОВ "АФ "Семереньки" у повному обсязі заперечує проти задоволення позову із підстав, наведених у відзиві на позов. Ураховуючи заяву представника відповідача, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.08.2002 установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,38 га, у тому числі ріллі - 2,9368 га, кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с.15). 14.10.2006 [PERSON] уклала із ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» договір оренди землі та передала у оренду земельну ділянку площею 2,94 га строком на 10 років. Даний договір був зареєстрований у Тростянецькому районному відділі Сумської філії «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2006 за №040663501600 (а.с.10-11). Після закінчення строку дії указаного договору (21.12.2016) позивач неодноразово зверталася до відповідача із приводу повернення їй земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі від 14.10.2006. Так, 16.04.2018 позивач звернулася до ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» із письмовою заявою від 13.04.2018, у якій просила не використовувати її земельну ділянку у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі від 14.10.2006 та повернути земельну ділянку для ведення особистого сільського господарства (а.с.12). 17.04.2018 позивач звернулася до ПП «ПЕЧИНСЬКЕ», як користувача суміжних земельних ділянок, із повідомленням про проведення робіт із встановлення меж в натурі на місцевості, які будуть проводитися 24.04.2018 (а.с.13). Однак, як указувала позивач, 24.04.2018 представник відповідача для встановлення меж в натурі не з`явився та будь-якої письмової відповіді не надав, а лише усно повідомив про те, що строк дії договору оренди земельної ділянки продовжено на 20 років, оскільки укладено між сторонами додатковий договір від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006, а тому використовує земельну ділянку у своїй господарській діяльності і повертати її не збирається. На підставі наданого відповідачем додаткового договору від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006 судом установлено, що 19.11.2015 між [PERSON] та ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» був укладений даний додатковий договір, відповідно до умов якого сторони погодили збільшити строк дії договору оренди землі на 20 років, збільшити розмір орендної плати та змінити інші умови договору оренди землі. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, який сформовано 04.09.2018, право оренди за даним додатковим договором та за договором оренди від 14.10.2006 було зареєстроване 27.04.2018 державним реєстратором Сумської обласної філії Комунального підприємства «Центр надання послуг та консультацій Гребінківської районної ради» Правдіною-Велігоцькою Альоною Анатоліївною (а.с.16). Даний додатковий договір від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006 оспорюється позивачем із підстав відсутності її волевиявлення на його укладення. При цьому, позивач стверджує, що підпис у цьому додатковому договорі, який укладено між ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» та нею, від її імені виконала інша особа, яку вона не уповноважувала на його підписання та реєстрацію. За клопотанням позивача судом було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Так, згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи за №19/119/6-6/3е від 06.02.2019 підписи від імені [PERSON] у графах «Орендодавець» у двох примірниках додаткового договору оренди від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006, який укладений між [PERSON] та ПП «ПЕЧИНСЬКЕ», виконані не [PERSON] , а іншою особою згідно зразків, наданих на дослідження (а.с.79-88). З огляду на вказаний висновок експерта, суд приходить до висновку, що спірний додатковий договір від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2016, який укладено між ПП «ПЕЧИНСЬКЕ» та [PERSON] , останньою не підписувався, що свідчить про порушення вимог щодо форми договору і укладення його без вільного і дійсного волевиявлення. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливе укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Частиною першою ст.205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, зважаючи на те, що додатковий договір від 19.11.2015 до договору оренди землі від 14.10.2006, позивачем не підписувався, що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи, який суд вважає достовірним доказом, посилання позивача на те, що було відсутнє її вільне волевиявлення на укладення цього додаткового договору, є таким, що ґрунтується на законі, а тому заявлена позивачем вимога про визнання недійсним зазначеного додаткового договору підлягає задоволенню. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про наявність у позивача такого вільного волевиявлення, із огляду на отримання ним орендних платежів у збільшеному розмірі у період 2015-2017 років. При цьому, суд виходить із того, що по-перше, судом встановлено відсутність підпису позивача на додатковій угоді, що є свідченням відсутності її вільного волевиявлення на укладення додаткового договору, а по-друге, позивачем не було надано належних доказів, які б вказували на те, що у зазначений період (2015-2017 роки) позивачу було відомо про укладений додатковий договір. З огляду на викладене, продовження користування відповідачем земельною ділянкою, яка належить [PERSON] , після закінчення 21.12.2016 строку дії договору оренди землі від 14.10.2006 є безпідставним і порушує права позивача як власника цього нерухомого майна. Згідно ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. За таких обставин, використання відповідачем після 21.12.2016 всупереч волі [PERSON] як власника земельною ділянкою на підставі угоди, яка підлягає визнанню недійсною, є безпідставним та земельна ділянка підлягає поверненню із незаконного володіння відповідача. Отже, заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача повернути їй земельну ділянку також підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідно до ст.141 ЦПК України. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені повністю, тому на користь позивача підлягають до стягнення із відповідача документально підтверджені судові витрати за сплату судового збору у сумі 1409,60 грн., а також витрати за проведення судової експертизи у сумі 2250,24 грн., а всього на суму 3659,84 грн. (а.с.2, 3, 75). На підставі викладеного та

Outcome: approved