Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезгаданим позовом, посилаючись на те, що її покійний свекор - [PERSON], який помер [INFO] року заповів її чоловіку [PERSON], який помер [INFO] року належний йому будинок за адресою: [ADDRESS]. 12.10.2007 року позивачка подала заяву до Свалявської нотконтори про прийняття спадщини за померлим чоловіком від свого імені та імені свого неповнолітнього сина - [PERSON]. Її свекруха - [PERSON] прийняла спадщину за померлим сином у розмірі 5/18 частин спадкового майна, що разом з її обов"язковою частковю становить 4/9 частини будинку. 03 лютого 2011 року нею складено заповіт, згідно з яким все майно вона заповіла онуку [PERSON]. [INFO] року [PERSON] - померла. Просить суд визнати за нею та її неповнолітнім сином право власності на 5/18 частин житлового будинку у [ADDRESS], у порядку спадкування за законом і, окрім того визнати за сином - [PERSON] право власності на 4/9 частини вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги зміненої позовної заяви підтримали повністю з мотивів викладених у позові та наполягали на їх задоволенні. Співвідповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, заперечивши щодо визнання за [PERSON] права власності на 4/9 частини будинку за заповітом. Зазначили, що співвідповідач [PERSON] є інвалідом ІІ-ї групи довічно, і у силу положень цивільного законодавства має право на обов"язкову частку у спадковому майні, належному його покійній матері. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інвентарної справи, будівельного паспорту та рішення виконкому Стройненської сільської ради про надання дозволу на будівництво, будинок [ADDRESS] належав [PERSON], однак правовстановлюючі документи на будинок і право власності на нього не зареєстроване (том 1, а.с. 12-19). 04 серпня 1999 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким все належне йому на день смерті майно заповів своєму сину [PERSON] (том 1, а.с. 7). Згідно ксерокопії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року, а [PERSON] помер [INFO] року (том 1, а.с. 4-5). [PERSON] на момент смерті свого чоловіка була непрацездатною. Мала обов"язкову частку у спадщині, яку прийняла відповідно до ч.3 ст. 1168 ЦК України. Окрім того, [PERSON] також прийняла спадщину за померлим сином [PERSON]. Відповідно до вимог вищевказаного закону, тобто успадкувала після смерті свого сина ще 5/18 частин спадкового майна, що разом з її обов"язковою частковю становить 4/9 частин будинку. 03 лютого 2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Стройненської сільської ради, згідно з яким усе належне на випадок своєї смерті майно заповіла онуку - [PERSON], [INFO] (том 2, а.с. 7). Згідно ксерокопії пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] починаючи з 05.05.2012 року є інвалідом ІІ-ї групи з терміном дії до 28.02.2015 року, а згодом - довічно (том 1, а.с. 138; том 2, а.с.4). За ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами ст. 1241 ЦК України, ... зокрема повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов"язкова частка). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інкше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. З огляду на вищевикладене та за встановлених обставин, суд дійшов переконання, що право співвідповідача на обов"язкову частку у спадковому майні є порушеним і потребує судового захисту. А тому за таким слід визнати право власності на 20/45 частин житлового будинку з надвірними спорудами у [ADDRESS].

Outcome: dismissed