Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернулась до суду із даною позовною заявою та вказала, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро по приватизації житла 26.02.1998 року на підставі рішення № 3502 від 26.02.1998 року посвідченого виконкомом Жмеринської міської ради, за нею, Рудою (до шлюбу [PERSON]) [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер 05 серпня 2014 року, зареєстровано на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частину квартири, яку позивач прийняла, шляхом подачі письмової заяви про прийняття спадщини до Жмеринської міськдержнотконтори. Окрім неї спадкоємцями після смерті батька являються: його дружина та матір позивача [PERSON] та його дочка, а позивача сестра [PERSON], які відмовились від прийняття спадщини після смерті батька, шляхом подачі письмових заяв про відмову від спадщини до Жмеринської міськдержнотконтори, Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 26.01.2016 року після смерті [PERSON] в Жмеринській міськдержнотконторі заведено спадкову справі № 56917142. При житті батька [PERSON] співвласники не встановлювали часток квартири. Без визначення часток співвласників квартири позивач не має можливості прийняти спадщину після смерті батька, оскільки державний нотаріус Жмеринської міської державної нотаріальної контори постановою від 26.01.2016 року № 51/02-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як неможливо визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частину нерухомого майна, яке належить батькові позивача, необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. Тому позивач звернулась до суду та просить визначити, що частки Рудої (до шлюбу [PERSON]) [PERSON], [PERSON], [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], який помер 05 серпня 2014 року у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/4 (одна четверта). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а також просить справу розглянути без її участі. Представник відповідача - Жмеринської міської ради [PERSON], в судове засідання не зявилась, однак попередньо подала до суду заяву, в якій зазначила, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду та просить справу розглянути у відсутність представника відповідача. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали до суду заяви, де зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог та просили справу розглянути у їх відсутність. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, оглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1998 року посвідчене виконкомом Жмеринської міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-АМ № 291026 один із співвласників вказаної квартири [PERSON] помер 05 серпня 2014 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] 05 серпня 2014 року в Жмеринській міській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 309/2014 р., згідно копії якої дружина померлого [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини, дочка померлого [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дочки померлого [PERSON] та дочка померлого позивач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини. Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ № 340158 від 17.05.1984 року, [PERSON] являється дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 115857 від 15.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та прізвище дружини після реєстрації [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з довідки № 320 від 29.09.2015 року виданої КП «ВООБТІ», згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 8718 (а.с.14-18) на квартиру [ADDRESS] 23.05.1997 року КП «ВООБТІ» була проведена реєстрація права спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Жмеринської міської ради 26.02.1998 року згідно рішення від 26.02.1998 року № 3502 (а.с.19). Постановою Жмеринської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2016 року № 51/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], належну її батькові [PERSON], який помер 05 серпня 2014 року, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку необхідно видавати зазначене свідоцтво (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 3.4. інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 17 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наведених в постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Тобто визначення часток, про що заявлено стороною спору, що розглядається можливе лише при заявленні та вирішенні вимоги про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, а частка померлого субєкта права спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, в даному випадку позивачами вимога про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності не заявлялась, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у вказаній частині. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову частково, лише в частині визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки спір виник не з вини відповідача та позивач у позовній заяві просила не стягувати судові витрати з відповідача, тому суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 355, 370 ЦК України,

Outcome: partial