Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Покровськ Донецької області, про стягнення моральної шкоди у звязку з травмою на виробництві. На обґрунтування вимог зазначив, що з 23.02.2009 року по 26.12.2011 року він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське»», працюючи електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті. 01 жовтня 2010 року під час виконання трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав перелом кісток носа зі зміщенням, забиті рани обличчя зліва, струс головного мозку, що було зафіксовано актами Н-5 та Н-1 від 05.10.2010 року. 28.01.2011року висновком міжрайонної травматологічної МСЕК йому вперше було встановлено 20% втрати працездатності. 10.04.2012 року Обласною МСЕК йому було встановлено 3 групу інвалідності і визначено 40% втрати працездатності, а з 04.06.2015 року згідно висновку МСЕК втрата працездатності склала 50 %. Вказуючи на те, що в результаті отримання ушкодження він зазнав значних фізичних та душевних страждань, які виразились як у фізичному болю, так і неможливості вести повноцінний спосіб життя, що викликає тривогу та змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 200000 гривень. Позивач до судового засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за участю його представника, який повністю підтримав позовні вимоги і, обгрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, просив суд позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, з огляду на що суд зі згоди представника позивача розглядає справу у заочному судовому засіданні на підставі наявних доказів. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника. Судом встановлено, що позивач 23.02.2009 року був прийнятий на роботу в Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем. 26.12.2011 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя (арк. спр. 61 ). 01 жовтня 2010 року, працюючи в першу зміну, під час виконання наряду з підтягування підвішеної секції скребкового перевантажувача машини 2 ПНБ-2 за допомогою двох ручних талів стався розрив турбомуфти, внаслідок чого фрагмент її алюмінієвого корпусу вдарив [PERSON] в обличчя, внаслідок чого позивач отримав перелом кісток носа зі зміщенням, забиті рани обличчя, струс головного мозку, що підтверджується актами форми Н-5 та Н-1 (арк.спр. 6-7, 8-9). Причинами нещасного випадку визнано: порушення вимог технічної експлуатації скребкового конвеєра СП-202, порушення п.1.11. "Інструкції з охорони праці, безпечного виконання робіт і поведінки в шахті електрослюсаря підземного", п.11.21.1. "Системи управління охороною праці у вугільній промисловості", р. IV п.2. (3). "Правил безпеки в вугільних шахтах", ст.14 ЗУ «Про охорону праці», п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2009-2011 роки»; відсутність контролю за технічним станом приводу скребкового конвеєра СП-202; порушення п. 11.18.1 "Системи управління охороною праці у вугільній промисловості" ст.14 ЗУ «Про охорону праці», п. 4.1.1 "Посадової інструкції механіка дільниці підготовчих робіт" (а.с.7). Серед осіб, які допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці значиться і позивач [PERSON], електрослюсар підземний, який порушив п.1.11 «Інструкції з охорони праці безпечного виконання робіт і поведінки в шахті електрослюсаря підземного» та ін. нормативних актів. Згідно довідок МСЕК, за наслідками отриманого в результаті нещасного випадку ушкодження позивачу 28.01.2011 року вперше було встановлено втрату працездатності у розмірі 20%; 10.04.2012 року було встановлено 40% втрати працездатності і встановлено ІІІ групу інвалідності; 04.06.2015 року - 50% втрати працездатності.(арк.спр.38-42). У період з 01 жовтня до 14 жовтня 2010 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Димитровської міської центральної лікарні з приводу отримання виробничої травми з діагнозом: перелом кісток носа зі зміщенням, забиті рани обличчя зліва, струс головного мозку. В подальшому в період з 22 жовтня до 1 листопада 2010 року, з 12 січня до 23 січня 2012 року, з 25 жовтня до 12 листопада 2012 року, з 09 жовтня до 19 жовтня 2013 року, з 24 березня до 03 квітня 2014 року, з 21 листопада до 01 грудня 2014 року, з 26 березня до 06 квітня 2015 року та з 21 червня по 30 червня 2016 року позивач за наслідками травми також проходив курси стаціонарного лікування (а.с. 18-26, 29-34). Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях мають бути створені безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Позивачем доведені моральні страждання, які знаходяться в прямому причинному звязку з ушкодженням здоровя та втратою працездатності, що надає йому право на відшкодування моральної шкоди. Оскільки судом встановлено, що травму позивач отримав під час виконання трудових обовязків, обовязок відшкодування моральної шкоди має бути покладено на відповідача. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд відповідно до розяснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З врахуванням встановлених судом обставин, характеру завданої моральної шкоди, ступеню втрати працездатності, глибини і тривалості моральних та фізичних страждань потерпілого, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також загальних засад цивільного судочинства щодо розумності і справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 15000 грн., що відповідатиме принципам розумності, виваженості і справедливості. Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial