Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

27.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Краснолиманської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та земельну ділянку, обґрунтувавши свої вимоги тим, що після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] залишилось спадкове майно, яке складалося з житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0515 га, що належала померлому на підставі державного акту серії [NUMBER] від 21.04.1997 року, виданого Краснолиманським міським виконкомом, на підстві рішення виконкому Краснолиманської міської Ради народних депутатів № 409 від 25.12.1996 року, яка розташована за вищевказаною адресою. В 2011 році [PERSON], був складений заповіт, посвідчений нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, відповідно до якого, після його смерті, спадкоємицею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0515 га, розташованих в [ADDRESS] залишалась його дружина [PERSON], мати позивача у справі. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], але належним чином не оформила свої спадкові права. [INFO] [PERSON] померла Після її смерті єдиним спадкоємцем є позивач [PERSON] На теперішній час позивач позбавлений права отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок та земельну ділянку, у зв'язку з тим що її мати [PERSON], не оформила своїх спадкових прав, що стало підставою державному нотаріусу для відмови позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, при звернені до суду надала заяву з проханням розглянути справу без її участі в судових засіданнях (а.с 120). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреністі від 06.11.2014 року, посвідченої державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М. ( а.с. 8 ) в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. В засідання суду відповідач Краснолиманська міська рада Донецької області, яка про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, представника не направила,надала суду заяву, в якій просить вищевказану цивільну справу розглядати у їх відсутності (а.с 36,38,41,49). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області Ради народних депутатів від 12.03.1958 року № 206, 21 січня 1959 року між відділом комунального господарства виконавчого комітету Краснолиманської міської ради та [PERSON], який є батьком позивача, був укладений договір про надання в бестрокове користування земельною ділянкою для будівництва індівідуального жилого будинку на право приватної власності , на земельній ділянці, загальною площею 500 кв.м. яка розташована [ADDRESS]. Договір був нотаріально поснвідчений 30 січня 1959 року (а.с. 14-17). 17.07.1962 року [PERSON] здав в експлуатацію зазанчений вище житловий будинок, що підтверджується актомо про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння ( а.с. 18 ). 03 серпня 1962 року право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване в Інвентарізаційному технічному бюро м. Красний Лиман Краснолиманського міського відділу комунального господарства (а.с 17). Згідно рішення виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області Ради народних депутатів від 25.12.1996 року № 409 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0515 га, яка розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівль (державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 21.04.1997 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2248) (а.с 100). 11.02.2011 році [PERSON] склав заповіт, посвідчений нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, відповідно до якого, після його смерті, спадкоємицею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0515 га, розташованих в [ADDRESS] призначив дружину [PERSON] ( а.с.10 ). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2011 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 93 ( а.с. 11 )). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у тому числі у вигляді жилого будинку з господарським та побутовими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0515 га, для будівництва та обслуговування жилового будинку і господарських будівель , яка розташована за вищевказаною адресою. Єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але належним чином не оформила своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON]., яка є матір'ю позивача [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.04..2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 154 ( а.с. 12 )). Постановою Державного нотаріусу Краснолиманської державної нотаріальної контори 31.10.2014 року [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки власником зазначеного майна є [PERSON], який помер, а після його смерті його дружина [PERSON] спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав ( а.с. 9 ). Відповідно до інформації наданої Краснолиманською державною нотаріальною конторою спадкові справи до майна громадянки [PERSON], яка померла [INFO] заводились (спадкова справа № 377/2014 , на підставі заяви про прийняття спадщини за законом [PERSON], з іншими заявами про прийняття або про відмову ніхто не звертався. (а.с. 124). Частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстраціїправа на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України ""Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"" (із змінами і доповненнями) право власності на нерухоме майно розміщене на території України, що належить фізичній особі підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, усподкування та інших цивільно-правових угод. громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту право власності на землю Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю в тому числі шляхом визнання прав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, з урахуванням зазначених вимог закону суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя прийняла але не оформила спадщину після смерті чоловіка [PERSON] у виді житлового будинку загальною площею 57,1 кв.м. літ. " А-1 ", сарая з літньою кухнею літ " Б ", сарії літ. " В,З,І,Г ", гаража літ. " Ж ", колонки і огорожи, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0515 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель та належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] № від 21.04.1997 року. Факт прийняття спадщини відповідно до положень ст. 1268 ЦК України [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за позивачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими, оскільки вона, як спадкоємець за законом, після смерті [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому її право має бути визнано в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved