Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач, як правонаступник ВАТ «Банк Універсальний» звернувся до суду з позовом до [PERSON], як спадкоємця [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № СL 63003 від 11 липня 2008 року в сумі 26748 грн. 30 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у розумінні положення ч.5 ст.74 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL 63003, за умовами якого [PERSON] надано кредит в сумі 13500 грн. строком до 20 червня 2013 року, зі сплатою 36,00 % річних за користування кредитом в період з 20 березня 2009 року по 19 березня 2010 року відсоткова ставка - 28%, а починаючи з 20 березня 2010 року - 36% річних. Згідно з п.5.3 кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у п.3.1 даного договору. Позичальник доручає кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника у порядку та черговості, визначених п.п. 5.5 цього договору та іншими умовами цього договору. Позивач свої зобов'язання, передбачені договором кредиту №CL 63003 від 11 липня 2008 року виконав повністю. В свою чергу відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, вніслідок чого у неї викникла заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 10 квітня 2013 року [PERSON] нараховано заборгованість у сумі 26748,30 грн., а саме: прострочена заборгованість по кредиту - 2955 грн 58 коп.; сума дострокового стягнення кредиту - 9147 грн. 68 коп., заборгованість за відсотками - 13141 грн. 56 коп.; підвищенні відсотки - 1503 грн. 48 коп. 04 серпня 2011 року [PERSON] померла і за даними спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Знам'янського міського нотаріального округу Поляковим О.О., [PERSON] є єдиним спадкоємцем останньої. Крім того з матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2013 року Постійнодіючим Третейським судом при Асоціації українських банків у складі головуючого третейського судді Волошовича О.П. прийнято рішення у справі №509/13 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення суми заборованості, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 24974 грн. 82 коп. Дніпропетровським районним судом міста Києва 11 липня 2014 року видано виконавчий лист №755/16545/14-ц. 17 липня 2015 року державним виконавцем ВДВС Знам'янського МРУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом. 13 січня 2016 року державним виконавцем ВДВС Знам'янського МРУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, з посиланням на те, що боржник [PERSON] померла. Банком на адресу [PERSON] 25 липня 2016 року направлялася вимога (претензія) про обов'язок спадкоємця сплатити заборгованість за кредитним договором спадкодавця. Отже, судом встановлено, що борг, який банк просить стягнути зі спадкоємця позичальника, що виник за станом на 10 квітня 2013 року, вже стягнуто рішенням Постійнодіючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 25 черня 2016 року безпосередньо з боржника. На виконання вказаного рішення 11 липня 2014 року Дніпропетровським районним судом видано виконавчий лист, який направлено до відділу державної виконавчої служби Знам'янського МРУЮ для примусового виконання. 17 липня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, а 13 січня 2016 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі смертю боржника. За змістом ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. На підставі ч.1 ст.608 цього Кодексу зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. З результатів аналізу вказаних статей вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, в порядку спадкування обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6 - 18 цс 13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені ст.1219 ЦК України. Зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини. З урахуванням положення ст.1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку, тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Зазначена позиція відображена в т.ч. і у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідно до ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом ч.ч.1,2,5 ст.15 ЗУ "Про виконавче провадження", сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Частиною 1 ст.378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Процесуальний порядок правонаступництва визначений частиною 1 ст. 37 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Правонаступництво це - перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Правонаступництво може бути універсальним або частковим. За універсального правонаступництва до правонаступника ( фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов'язки того суб'єкта, якому вони належали раніше. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі права і обов'язки. Таким чином, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинам. Відповідно до положень ст.1231 ЦК України до спадкоємців переходить обов'язок відшкодувати майнові шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості спадкового майна, що складає його частку в спадщині відповідно до ч. 1 ст.1282 ЦК України. Правові конструкції вищевикладених правових норм дозволяють проводити заміну боржника у виконавчому провадженні на його спадкоємця, та у зв'язку з такою заміною боржника відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна іншим боржником (спадкоємцем, який прийняв спадщину) проводиться відповідно до частини 5 ст.15 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. 378 ЦПК України. В силу дії ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки у даному випадку йому необхідно було звернутися до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження в порядку ст.378 УПК України/оскаржити дії державного виконавця по передчсаному закінченню виконавчого провадження, а не з даним позовом. Відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed