Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП "Санаторій "Дніпровський" ЗАТ ЛОЗ України "Укрпрофоздоровниця", в якому просить стягнути на його користь з відповідача по справі заборгованість по заробітній платі в сумі 10308,72 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2735,70 грн. В обґрунтування позову вказує, що працював у ДП "Санаторій "Дніпровський" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" слюсарем аварійно-будівельних робіт з 01 листопада 2012 року. На підставі наказу № 28-к 08 червня 2016 року він був звільнений з роботи за згодою сторін в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог законодавства йому протягом декількох місяців не виплачувалася заробітна плата, крім того, при звільнені йому також невиплачено заборгованість по заробітній платі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином особисто під розписку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював слюсарем аварійно-будівельних робіт у ДП "Санаторій "Дніпровський" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" з 01 листопада 2012 року по 08 червня 2016 року, звідки був звільнений за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог законодавства позивачу в період роботи протягом декількох місяців не виплачувалася заробітна плата, крім того, при звільнені йому також невиплачено заборгованість по заробітній платі. Заборгованість в сумі 10308,72 грн. не виплачена до теперішнього часу. Ці обставини не заперечувались і не оспорювались відповідачем по справі, та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією трудової книжки (а.с. 6), довідкою про заборгованість по заробітній платі № 101353 від 08 червня 2016 року (а.с. 7 оберт). Суд приймає до уваги довідку про середню заробітну плату позивача, видану відповідачем 08 червня 2016 року (а.с. 7), яка додана позивачем до позову, згідно якої середньоденна заробітна плата позивача у ДП "Санаторій "Дніпровський" обчислена в сумі - 29,90 грн., оскільки самей цей доказ представлений позивачем до суду, ніким із сторін не оспорювався, і його недійсність на час розгляду справи судом не встановлена. З цих підстав, суд не погоджується з наведеним позивачем в позові розрахунком середньоденної заробітної плати (а.с. 3), яка обрахована позивачем без врахування вказаної в довідці середньоденної заробітної плати, а також за помилковою кількістю робочих днів, що призвело до невірного розрахунку позивачем суми заборгованості (66 дн. х 41,45 грн. = 2735,70 грн.). Як встановлено судом, термін часу з 09 червня 2016 року по 13 вересня 2016 року включно містить 65 робочих днів, згідно норм тривалості робочого часу, встановленого Міністерством праці та соціальної політики на 2016 рік: - червень 2016 року (з 09.06 по 30.06 включно) -13 робочих днів; - липень 2016 року - 21 робочий день; - серпень 2016 року - 22 робочих дня; - вересень 2016 року (з 01.09 по 13.09 включно) - 9 робочих днів. Отже, загальна сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем за період з 09 червня 2016 року по 13 вересня 2016 року включно становить 65 дн. х 29,90 грн. = 1943,50 грн., що підлягає стягненню з відповідача по справі на користь позивача. Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо праціваник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в повному обсязі в розмірі 10308,72 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні частково в сумі 1943,50 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial