Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія Київ Ре», третя особа: [PERSON], про стягнення суми страхового відшкодування. В ході розгляду справи надав уточнений позов в якому зазначив, що 26.08.2013 року близько 14-00 годин [PERSON] керуючи автомобілем Опель Кадет д.н.з. [NUMBER] на 313 км автодороги Харків - Сімферополь не витримав безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ 21099 днз. [NUMBER] під керуванням [PERSON], після чого автомобіль ВАЗ 2199 скоїв наїзд на автомобіль Чері днз. [NUMBER]. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 13.09.2013р. по справі 317/3598/13-П № /п 3/317/1283/2013 винуватцем ДТП визнано [PERSON] та накладено на нього адміністративне стягнення за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гри. Автомобіль ВАЗ 210990-20, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 12 ГУМВСУ в Харківській області, 24.07.2009р. належить на праві власності гр. [PERSON] 26.08.2013р. зазначеним автомобілем позивач керував на підставі довіреності [PERSON] на право керування та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, позичку, тощо), виданої 10.08.2010р. приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ТДВ "СК "Київ Ре" згідно полісу № АЕ/0125900 від 06.12.2012р. на ім'я [PERSON]. Відповідно до приписів ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та у передбачені цією статтею строки позивач 26.08.2013р. повідомив ТДВ "СК "Київ Ре" про страховий випадок, а 27.08.2013р. направив страховій компанії всі необхідні документи електронною поштою. Крім того, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду позивач направив рекомендованим листом директору ТДВ "СК "Київ Ре" Тищенко А.В. 27.08.2013р. 01.10.2013р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування в розмірі 37 866,80 грн. - вартості відновлювальних ремонтних робіт, запчастин та матеріалів пошкодженого автомобіля ВАЗ 21099. 14.11.2013р. позивач направив на адресу ТДВ "СК "Київ Ре" заяву про страхове відшкодування, до якої додав адвокатський запит, постанову суду у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] та довідку про присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру платника податку. У заяві вказав реквізити для виплати позивачу страхового відшкодування. Заява про страхове відшкодування отримана відповідачем 25.11.2013р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 16.05.2014р. відповідачем було перерахована частина відшкодування у розмірі 995,00 грн. та 09.07.2014р. у розмірі 17 110,08 грн. Під час розгляду справи 12.06.2014р. призначена судова автотоварознавча експертиза. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріальної шкоди №402 від 02.10.2014р., розмір матеріальної шкоди нанесений власнику автомобілю [NUMBER] на 12.06.2014р. складає 28 161 грн. 15 коп. У зв'язку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог, та просить суд стягнути з відповідача 10 096,07 грн. матеріальної шкоди. Крім того зазначив, що відповідач свій обов'язок по сплаті страхового відшкодування виконав частково лише 16.05.2014 року та 09.07.2014 року, з врахуванням збільшених позовних вимог також просить суд, стягнути з відповідача в його користь пеню в розмірі 3 126,39 грн., 422,85 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, 4 124,60 грн. інфляційних втрат, судовий збір в розмірі 387,25 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 800 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3897,60 грн. та витрати пов'язані з явкою до суду в розмірі 447 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав зазначених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням їхнього представника в іншому судовому засіданні. Суд вважає, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки за весь час розгляду справи, відповідач жодного разу не з'являвся до судового засідання, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, крім того надав свої письмові заперечення проти позову, з яких вбачається, що ТДВ «СК «Київ РЕ» не заперечує проти відшкодування спричиненої позивачу матеріальної шкоди, однак посилаючись на страховий акт №150192 від 19.02.2014 року та розрахунок до нього, зазначили, що сума страхового відшкодування, за відрахуванням франшизи, складає 18100,58 грн., яка відповідно була перерахована позивачу, а відтак просять у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Як зазначив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 13 постанови від 1 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 26.08.2013 року близько 14-00 годин [PERSON] керуючи автомобілем Опель Кадет д.н.з. [NUMBER] на 313 км автодороги Харків - Сімферополь не витримав безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], після чого автомобіль ВАЗ 2199 скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER]., правопорушника [PERSON] відповідно визнано винним у спричинені вказаної ДТП та притягнуто до відповідальності за ст.. 124 КУпАП (а.с. 6). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ТДВ "СК "Київ Ре" згідно полісу № АЕ/0125900 від 06.12.2012р. на ім'я [PERSON], що відповідно визнано та не заперечується сторонами по справі. 01.10.2013р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування в розмірі 37 866,80 грн. - вартості відновлювальних ремонтних робіт, запчастин та матеріалів пошкодженого автомобіля ВАЗ 21099. (а.с. 20-23) 14.11.2013р. позивач направив на адресу ТДВ "СК "Київ Ре" заяву про страхове відшкодування, до якої додав адвокатський запит, постанову суду у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] та довідку про присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру платника податку. У заяві вказав реквізити для виплати позивачу страхового відшкодування. (а.с. 8-12) 16.05.2014р. відповідачем було перерахована частина відшкодування у розмірі 995,00 грн. та 09.07.2014р. у розмірі 17 110,08 грн. Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно із ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Аналіз зазначених норм закону та докази досліджені у справі дозволяють дійти висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 10096,07 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На думку суду, доводи позивача про покладення на відповідача обов'язку сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних згідно ч. 2ст. 625 ЦК України є підставними, оскільки, у постанові Верховного Суду України справі № 6-49цс12 (рішення № 24976442 в Єдиному державному реєстрі судових рішень)роз'яснено, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням, а тому на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. При цьому суд вважає можливим стягнути з відповідача суму 3% річних від несвоєчасного виконання зобов'язання в сумі 422,58 грн.; суму витрат за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 3 126,39 грн.; суму витрат від інфляції грошових коштів в розмірі 4 124,60 грн., відповідно до розрахунків позивача викладених в уточненій позовній заяві (а.с. 142-145), та заявах про збільшення позовних вимог від 25.02.2015 року та від 12.03.2015 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу то вони не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст.56 ЦПК. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції в якості представника відповідача, а не в якості особи, яка надає правову допомогу, приймав участь [PERSON], який від самого початку розгляду справи діяв на підставі нотаріальної довіреності (а.с. 42) Процесуальне становище [PERSON] відповідно до журналів судових засідань визначено як представник відповідача. Лише 13.01.2015 року [PERSON] надав до суду договір про надання правової допомоги, пунктом 2.1 та 3 якого клієнт ([PERSON]) надав [PERSON] повноваження на представництво його інтересів в судах першої і апеляційної інстанції, в тому числі за відсутності клієнта (а.с.147). При цьому слід зазначити, що в період часу з 02.04.2014 року (дня звернення до суду) по 23.12.2013 року включно (чергове судове засіданні), [PERSON] брав участь у справі саме як представник позивача на підставі нотаріальної довіреності. Позивач [PERSON] з'явився в одне судове засідання, а саме 12.06.2014 року. Замість позивача представник [PERSON] надавав суду свої пояснення, подавав заяви, приймав участь у судових засіданнях, виступав в судових дебатах, тощо. Такими процесуальними правами відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України особа, яка надає правову допомогу, не наділена. В порядку, передбаченому ст.56 ЦПК України, фахівець в галузі права [PERSON] до участі у справі не допускався, відповідна ухвала, як це передбачено ч.2 ст.56 ЦПК, судом не постановлялася. Представник особи, яка бере участь у розгляді справи за дорученням або за договором (ордером), має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.ст. 26, 42 ЦПК, відноситься до осіб, які приймають участь у розгляді справи, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу, ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача витрат пов'язаних з явкою до суду в розмірі 447 грн., які [PERSON] витратив на пальне для свого автомобілю, оскільки позивачем та його представником не обґрунтована необхідність переїзду з м. Харкова на судове засідання до м. Запоріжжя саме на автомобілі. Суд вважає можливим, у відповідності до ст.. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 387,25 грн. та витрат на проведення експертизи у розмірі 800 грн., оскільки вони є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Outcome: partial