Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

29 червня 2021 року представник [PERSON] адвокат Барнич В. М. звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до АТ "СГ"ТАС" (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позов мотивований тим, що [INFO] близько 19 год. 30 хв. в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "ЗИЛ 131", державний номерний знак [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] загинув від отриманих травм. За даним фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021020000000157 від 3 лютого 2021 року, кваліфікованого за ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ "СГ"ТАС" (приватне), поліс № АР 7296948, у зв`язку із чим, АТ "СГ"ТАС" (приватне) як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. У даний час дане кримінальне провадження знаходиться на розгляді у Хмільницькому міськрайонному суді. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є мати - [PERSON] та батько загиблого - [PERSON] . В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Позивач вважає, що має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам застрахована, позивач вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 36000 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду та 17200 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву. Представник відповідача у встановлений судом строк надав відзив на позов, у якому заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки вина водія у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди вироком суду не підтверджена. Коло осіб, які мають право на отримання моральної шкоди не встановлено, а тому неможливо визначити розмір моральної шкоди. Крім того, від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого ухвалою суду від 6 вересня 2021 року було відмовлено. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. [INFO] близько 19 год. 30 хв. в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "ЗИЛ 131", державний номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом, скоїв наїзд на [PERSON] , який загинув на місці події. За даним фактом 3 лютого 2021 року були внесені відомості до ЄРДР № 12021020000000157 за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 10). За результатами досудового розслідування даного кримінального провадження було складено обвинувальний акт, який затверджений прокурором Вінницької обласної прокуратури Веселовською О. О. 16 квітня 2021 року ( а. с. 11-18). У обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 12021020000000157 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України міститься висновок автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22 лютого 2021 року, згідно якого порушення [PERSON] вимог п.п. 10.1, 12.3 ПДР України знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками ДТП у вигляді спричинення смерті [PERSON] . Згідно полісу № АР7296948, відповідальність водія транспортного засобу "ЗИЛ 131"з д.н.з. [NUMBER] застрахована АТ СГ "ТАС", який діяв на момент настання ДТП, а саме [INFO]. (а.с. 19). Позивач була матір`ю загиблого [INFO] [PERSON] (а.с. 20, 22). Витрати, понесені позивачем на поховання сина становлять 17200 грн (а.с. 26-27). 24 лютого 2021 року представник позивача за довіреністю [PERSON] (а.с. 25) повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 30), а також звернувся із заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою- 36 000 грн (1/2 частки) та витрат на поховання у розмірі 17200 грн (а.с. 31, 32). 9 березня 2021 року представник відповідача повідомив позивача та представника позивача за довіреністю про призупинення розгляду заяви на виплату відшкодування до набрання вироком у кримінальному провадженні законної сили (а.с. 34). Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з положеннями ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини водія, якщо він не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , та не позбавлений можливості за відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Така правова позиція відповідає позиції ВС, викладеній у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18, постанові ВП ВС від 11 грудня 2019 року справі № 465/4287/15. Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За вимогами пункту 27.4.ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) відшкодовує особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами. Станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування потерпілому страховиком не виплачено. Доказів непереборної сили або умислу померлого під час вчинення ДТП матеріали справи не містять. За таких обставин відсутність вироку суду відносно [PERSON] не звільняє його від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, відтак, відповідач незаконно зупинив виплату страхового відшкодування. Про це свідчить також і позиція МТСБ України, викладена у п. 1 протоколу Президії МТСБ України № 153 від 27 квітня 2006 року, згідно якого постанова суду про накладення адміністративного стягнення не може розглядатися страховиком як єдиний і обов`язковий доказ існування підстав для притягнення особи, відповідальність якої застрахована, до цивільно-правової відповідальності. Цей документ суду має оцінюватися страховиком на рівні з іншими документальними доказами. Відсутність такого документа не може свідчити і про відсутність страхового випадку. На підставі зазначеного страховик має право прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування без наявності рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Виплата за моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, становить 72000 грн. (12 місяців * 6 000 грн.), оскільки ДТП сталось [INFO], згідно ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» - мінімальний місячний розмір заробітної плати становить 6 000 грн. Оскільки , особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є мати - [PERSON] та батько загиблого - [PERSON] , то позивачу, як матері загиблого належить 1/2 частки від загального розміру страхового відшкодування, що становить 36 000 гривень. З урахуванням встановленого п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» судприходить до висновку, що належне до виплати позивачу страхове відшкодування витрат на поховання становить 17200 грн. Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини, справи суд приходить до висновку про задоволення позову. Судовий збір підлягає розподілу згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 979, 990, 1167, 1168, 1187 ЦК України, 27, 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ,

Outcome: approved