Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що судовим рішенням від 15 лютого 2016 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. Розмір аліментів визначено в розмірі 1/3 частини всих видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Станом на момент винесення судового рішення він був офіційно працевлаштований на двох роботах і отримував дві офіційні заробітні плати, що стало підставою для присудження аліментів у вигляді частки від заробітку. З березня 2018 року він працевлаштований на одній посаді з окладом 3723 грн. З врахуванням вимог законодавства та рішення суду про визначення розміру аліментів щомісячний платіж по аліментах мав би складати 1241 грн. Вказаної суми не достатньо для належного розвитку та задоволення потреб дитини, а тому він сплачує кожного місяця аліменти в розмірі від 2500 грн. до 4000 грн. включно. Сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж передбачено законодавством та рішенням суду, йому вдається завдяки отриманню додаткового доходу від зайняття приватною адвокатською діяльністю, хоча дохід від такої діяльності не є систематичним. Він має намір надалі сплачувати аліменти сину в більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду, проте для належної реалізації таких намірів йому потрібна правова підстава для сплати аліментів в більшому розмірі, оскільки розмір аліментів, які він сплачує інколи перевищує розмір його офіційного доходу у вигляді заробітної плати, що не узгоджується з вимогами законодавства в частині допустимого розміру стягнення. Просив змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі розмірі 1/3 частини всих видів заробітку (доходу), на розмір, який визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 31 липня 2018 року позов було залишено без руху. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 16 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. 24 вересня 2018 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив проти зміни розміру аліментів та способу їх стягнення. Вказав, що відповідач вважає позовну заяву необгрунтованою, заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що позивач звернувся до суду безпідставно, посилання на ті обставини, що рішення суду надасть правову можливість безперешкодно сплачувати сину аліменти в більшому розмірі, ніж зобовязаний платити, не має сенсу, оскільки позивач у будь якому випадку не позбавлений такого права, а безперешкодність виплат по аліментах у більшому розмірі навряд чи можна повязати з наявністю або відсутністю рішення суду. Послався на ті обставини, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-УШ. Закон спрямований на усунення прогалин і колізій в законодавчому регулюванні процедури стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину з метою мінімізації можливостей платника ухилятися від обовязку утримувати дитину. Зокрема, вказаним Законом стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. 1 жовтня 2018 року позивач подав заперечення на відзив, у якому вказав що, звертаючись з даним позовом, діє виключно в інтересах власного сина, і предметом позову є найкращі інтереси його дитини, оскільки бажає сплачувати аліменти в розмірі, більшому ніж це передбачено рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у справі № 371/2028/15-ц, яким стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Вказане рішення суду, на день його винесення, мотивувалося тим, що він офіційно був працевлаштований на двох роботах, а тому підстав для визначення аліментів в твердій грошовій сумі на той час не було. Станом на день звернення з цим позовом обставини, з яких суд виходив, призначаючи аліменти в частці від доходу, змінилися, він працевлаштований на одній роботі на половину ставки та отримує дохід від здійснення приватної адвокатської діяльності. Цей дохід не є систематичним, його розмір постійно змінюється, що призводить до різного розміру аліментів, які він сплачує на виконання судового рішення. Вказане не завжди йде на користь дитини. В разі, якщо розмір аліментів та форма їх стягнення будуть встановленні в твердій грошовій формі, то він щомісячно сплачуватиме стабільну суму аліментів. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Як одержувач так і платник аліментів наділені правами подання до суду заяви про зменшення або збільшення аліментів за наявності тих чи інших підстав. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених вимог послався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідач та представник відповідача в судове засідання повторно не зявилися. Представник відповідача подав до суду заяву про відкладення судового розгляду. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відповідач та її представник не зявилися до суду повторно, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача та її представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] являється батьком [PERSON] Дитина проживає з матірю, кошти на її утримання з батька стягуються в примусовому порядку на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON],\~[INFO],\~в розмірі\~1/3\~частини всих\~видів заробітку\~(доходу),\~але не\~менше прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно і\~до \~повноліття дитини (а.с.,а.с. 7-10) З наданих позивачем письмових доказів у виді квитанцій АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ним у 2018 році аліменти на утримання сина перераховувались в розмірі від 2500 грн. до 4000 грн. (а.с. 6). Як вбачається\~з правової\~позиції Верховного\~Суду України\~у справі\~за №\~143цс13 від 05.02.2014, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). На підставі статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі статті 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За правилами частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", згідно якої батьки мають право та зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний, моральний розвиток. Згідно правил статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України та вказані розяснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобовязаний зясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоровя. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоровя або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обовязків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно статтей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У розумінні статті 81 ЦПК України саме ініціатору позову необхідно доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоровя або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обовязків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються\~за судовим\~рішенням, шляхом зміни способу їх присудження. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що мають місце зміни у його майновому стані, оскільки станом на момент винесення судового рішення він був офіційно працевлаштований на двох роботах і отримував дві офіційні заробітні плати, з березня 2018 року він працевлаштований на одній посаді. До позовної заяви позивач додав довідку за № 46 від 25 липня 2018 року про його працевлаштування на посаді керуючого у адвокатському бюро «Адвізерс». Розмір посадового окладу на вказаній посаді склав 3723 грн. За змістом судового рішення, яким стягнуто аліменти на утримання дитини позивача, судом при визначенні розміру аліментів враховано позицію батька дитини щодо необхідності стягнення аліментів у частці від заробітку з підстав наявності постійного доходу у виді заробітної плати. Судом враховано, що батько дитини офіційно працевлаштований, має постійний дохід. Стягнення аліментів у частці від заробітку суд вважав можливим і таким, що не порушує інтереси сторін і дитини. При розгляді справи було встановлено, що батько дитини був працевлаштований на посаді генерального директора ТОВ «[PERSON] Сервіс», мав посадовий оклад 1500 грн. на місяць. Позивач не додав до позовної заяви жодного доказу на підтвердження обставин, якими обґрунтовано заявлені вимоги, жодним доказом не підтвердив факт зміни його майнового стану у бік зменшення доходу з підстав звільнення з однієї із офіційно займаних посад, не підтвердив факт мінливості заробітку. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Позивачем не доведено, що має місце факт покращення чи погіршення його матеріального становища як платника аліментів. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Мета позивача щодо сплати аліментів на утримання сина у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням, є такою, що може вказувати на його бажання якнайкраще забезпечити інтереси дитини, та може безперешкодно бути досягнута в позасудовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 182, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed