Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в заяві від 2 квітня 2015 року просить суд з підстав, передбачених ст. ст. 203,215-216,230 ЦК України, визнати недійсним Договір № 03603 від 26 листопада 2014 року, укладений ним з товариством з обмеженою відповідальністю "Економ Комфорт" згідно з яким він мав отримати до 1 грудня 2014 року кредит в розмірі 100 000 гривень. Відповідно до умов цього [PERSON] на вимогу представника товариства він перерахував на його рахунок кошти в сумі 9 900 гривень. Вважає вказаний Договір недійсним з тих причин, що представником товариства недостатньо і не в повній мірі йому була надана інформація про умови та порядок участі його у програмі, підписав Договір тому, що його запевнили в отриманні через п'ять днів після того як він перерахує вказану суму кредитних коштів в розмірі 100 000 гривень. Таким чином, мав місце факт надання йому відповідачем недостовірної інформації з приводу порядку та умов отримання коштів в кредит, що свідчить про неналежне виконання умов [PERSON] з боку відповідача. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" він скористався правом протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення [PERSON] . Двічі в письмовій формі 11грудня 2014 року та 29 грудня 2014 року звертався до товариства з вимогою повернути йому сплачені ним кошти в сумі 9 900 гривень, однак відповіді не отримав. Доводить, що йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Просить з тих підстав, що його було введено в оману відповідачем, визнати недійсним укладений договір, стягнути з ТзОВ "Економ Комфорт" сплачені ним кошти - 9 900 гривень, моральну шкоду - 5000 гривень, неустойку за несвоєчасне повернення коштів споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів) в розмірі 1 відсотка від суми належної до повернення, що становить 10 890 гривень та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] з наведених в позовній заяві підстав підтримав заявлені вимоги лише в частині стягнення з відповідача сплачених ним коштів у сумі 9 900 гривень та понесених судових витрат на сплату судового збору і правову допомогу. Пояснив, що його було обмануто при укладенні [PERSON], про жодну програму, в якій він нібито мав приймати участь, йому не говорилося. Договір про це отримав і підписав лише після сплати коштів в сумі 9 900 гривень і тільки після цього з ним ознайомився. Представник відповідача належним чином не роз'яснила йому умов отримання кредиту, правил участі його як учасника у програмі відповідача, а пообіцяла, що через п'ять днів після оплати ним послуг, які сплачуються замовником при укладенні [PERSON], він отримає кредитні кошти в розмірі 100 000 гривень . Представник відповідача в судове засідання не прибув, 4 лютого 2016 року надіслав заперечення на позов, суть якого зводиться до того, що товариство укладає договори, спрямовані на надання безвідсоткових позик, а кошти учасник програми отримує після того, якщо на потязі 60 днів одержить відповідне свідоцтво на товар, про що позивачу було належним чином роз'яснено при його укладенні. Проте, як встановлено в судовому засіданні, про будь-яке свідоцтво при укладенні оспорюваного позивачем [PERSON] не йшлося, а підписав він другий договір лише після сплати коштів в сумі 9 900 гривень. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], допитавши свідків [PERSON]\~ та [PERSON] які пояснили, що\~ вони\~ теж зверталися до ТзОВ " Економ Комфорт" з приводу отримання кредиту,\~ їм\~ пообіцяли,\~\~ що вони\~ швидко отримають\~ необхідні\~ їм кошти, однак коштів\~ [PERSON] не отримала, а [PERSON], коли їй повідомили, що вона\~ зможе швидко отримати необхідні їй кошти та дізнавшись через деякий час, що [PERSON]\~ їх не видали, відмовилась від\~ оформлення кредитного договору в ТзОВ\~ " Економ Комфорт", суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в тих обсягах, в яких він його підтримав в судовому засіданні, підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 26 листопада 2014 року через відділення Ощадбанку згідно квитанції № 236 (а. с. 10) перерахував відповідачу 9 900 гривень з призначенням платежу -\~ оплата за надані послуги за договором № 03603 від цієї ж дати. У вказаному [PERSON] (п.1.1), підписаному позивачкою [PERSON] та продавцем-консультантом відповідача [PERSON] (а. с. 6), зазначено про досягнення сторонами згоди, що оплата наданих послуг, які полягають у забезпеченні дбайливого оформлення [PERSON] про участь у програмі Замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, наданні інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг з питань участі його як Замовника у програмі відповідача, є договірною, виражається у процентному відношенні в розмірі 9.9 відсотка від вартості товару та/або цільової позики, на суму визначену у Додатку № 1 до [PERSON] про участь у програмі і становить 9 900 гривень. Обидва надані позивачем [PERSON] (а. с. 7-8) не передбачають конкретних положень про порядок і строки отримання позики Замовником. Таким чином, між сторонами фактично має місце угода про надання споживчого кредиту шляхом придбання товару (кредиту) в групі учасників, про що позивачу при укладенні [PERSON] роз'яснено не було, чим порушено вимоги ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Не відповідають дійсності наведені у запереченні відповідача доводи про те, що цих вимог ним дотримано, що стверджено в судовому засіданні поясненням позивача [PERSON], допитаних свідків та наданими ним копіями [PERSON]. Відповідачем в запереченні визнано той факт, що він надає фінансові послуги з надання коштів у позику та надання поручительств згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31 березня 2006 року № 5555, як юридична особа - суб'єкт господарювання, який за своїм правовим статусом не є фінансовою установою. А пунктом п'ятим ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що фінансова послуга - операції з фінансовими\~ активами,\~ що здійснюються\~ в\~ інтересах\~ третіх\~ осіб\~ за власний рахунок чи за рахунок цих осіб,\~ а у випадках, передбачених законодавством, - і за\~ рахунок\~ залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Крім цього, пунктом 11-1 ч.1 ст. 4 цього Закону передбачено, що фінансовими вважаються такі послуги, зокрема, як адміністрування фінансових\~ активів\~ для\~ придбання товарів\~ у групах. А статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачені обов'язки кредитодавця перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. Кредитодавець зобов'язаний, крім іншого, повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, в тому числі про форми його забезпечення, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] відомо, що представник відповідача [PERSON] не роз'яснила йому детально умов придбання товарів в групах, повідомила що кошти в сумі 100 000 гривень віна отримає на протязі п'яти днів після проведення оплати договірної суми за надання консультаційних роз'яснень, а на його усні звернення телефоном запевняла, що кошти він в будь-якому разі неодмінно отримає. На користь доведеності такого факту свідчить і та обставина, що кредитних коштів у заявлений відповідачем строк, при тому, що конкретно в наданих ним [PERSON] процедура їх отримання не прописана, [PERSON] не одержав, а дійсні умови їх одержання відповідачем від нього були приховані. Тому суд приходить до висновку, що відповідач не мав наміру надати кредит у сумі 100 000 гривень [PERSON] Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та згідно з частинами третьою та п'ятою цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тоді як ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ж із ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. В даному випадку при укладенні [PERSON] № 03603 від 26 листопада 2014 року відповідачем умов, передбачених ст. ст. 203,215 ЦК України, дотримано не було, введено замовника [PERSON] в оману щодо такої обставини як дійсні наслідки укладеного правочину, яка мала істотне значення при його укладенні, що дає суду підстави для визнання укладеного договору недійсним. Прийшовши до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], суд також стягує на користь позивача [PERSON] сплачений нею згідно квитанції № К9/22 від 22 грудня 2014 року (а. с. 1) судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок та витрати на оплату послуг адвоката згідно [PERSON] на а. с. 6 по складанню документів для звернення до суду в розмірі 350 гривень (квитанція № 7 від 26 березня 2015 року на а. с. 11).

Outcome: approved