Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO]. З врахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] в своїй остаточній заяві зазначає, що після смерті батька залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та житлового будинку [ADDRESS]. Як вказує позивач, окрім неї, як доньки померлого від першого шлюбу, спадкоємцями після батька також є його друга дружина [PERSON], яку залучено до участі в справі в якості відповідача, а також донька від другого шлюбу, яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь матері. Позивач зазначає, що вона у встановлений час звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини батька, проте постановою нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори від 14.02.2015 року їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що відповідач утримує у себе оригіналі правовстановлюючих документів на будинки. Отже, посилаючись на те, що вона має право на 1/3 частину спадщини батька, а також на досягнуту з відповідачем домовленість щодо розподілу спадкового майна, позивач прохає визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до позивача щодо визнання за собою права власності на частину спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON]. При цьому в своїй заяві зазначила, що їх спільна донька [PERSON] відмовилась від своєї части спадщини на її користь, подавши нотаріусу відповідну заяву. Отже, крім неї, на спадщину померлого також претендує донька чоловіка від першого шлюбу [PERSON], тобто позивач у справі. Своєчасно вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, проте в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно постановою нотаріуса їй було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину, та рекомендовано вирішити це питання в судовому порядку. Отже, оскільки вони з позивачем досягли згоди щодо розподілу спадкового майна, вона прохає суд визнати за нею право власності на частину спадкового майна у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явились, їх представники надали суду заяви, в яких зазначили, що наполягають на заявлених вимогах, прохають розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. При цьому згідно поданих заяв представник відповідача - адвокат Семенченко Н.В. не заперечує проти задоволення позову позивача [PERSON], а представник позивача - адвокат Кравченко В.В. в свою чергу визнає вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві [PERSON] Отже, дослідивши позовну заяву [PERSON] та зустрічну позовну заяву [PERSON], наявні у справі письмові докази, суд дійшов наступних висновків: Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджено Свідоцтвом про смерть [NUMBER]. З витребуваної судом з Вільнянької державної нотаріальної контори копії спадкової справи № 320-2012, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що останній заповіту не складав. У встановлений законом 03.10.2012 року подала нотаріусу заяву, в якій відмовилась від своєї частини спадщини на користь своєї матері [PERSON]. 15.10.2014 року державним нотаріусом [PERSON] було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого у вигляді 2/3 частин земельної ділянки, в той же день [PERSON] також було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді 1/3 частини земельної ділянки. Проте 14.02.2015 державним нотаріусом Кравченко О.М. було винесено постанову про відмову в оформленні спадщини [PERSON] у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та житлового будинку [ADDRESS] з огляду на відсутності правовстановлюючих документів, та рекомендовано вирішити це питання в судовому порядку. Відповідно до змісту ст.1216 ЦК України, у зв'язку із смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійному на день його смерті на праві приватної власності. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності спадкодавцем [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. Підставою відмови нотаріуса в оформленні за сторонами права власності на вищевказані житлові будинок в порядку спадкування після [PERSON] стало те, що згідно зробленого запиту до ТОВ « Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вказані будинок в органах ЗМБТІ за спадкодавцем не зареєстровано. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення своїх спадкових прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Згідно долученої до матеріалів справи копії договору дарування від 03.10.1991 року, посвідченого Виконавчим комітетом Павлівської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області та зареєстрованого за № 92, спадкодавець [PERSON] дійсно набув право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] підтверджується долученою до матеріалів справи копією договори міни від 08.07.1976 року , посвідченого нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Наливайко К.К., та зареєстрованого за № 1295. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що спадкодавцю [PERSON] на день його смерті дійсно належали житлові будинки, на які претендують сторони. Позивач та відповідач згідно ст. 1261 ЦК України є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після померлого, які у відповідності з вимогами ст. 1269 ЦК України з дотриманням строків, передбачених ст. 1270 ЦК України, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. При цьому сторони досягли між собою згоди щодо розподілу спадщини [PERSON]. Отже, враховуючи вищенаведене, а також повне визнання позову [PERSON] відповідачем [PERSON], і відповідне повне визнання позивачем заявленого у справі відповідачем зустрічного позову, суд дійшов висновку, що це визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, і відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, визнавши за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS], а за [PERSON]- право власності на житловий будинок [ADDRESS].

Outcome: approved