Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 22 жовтня 2014 року звернулась [PERSON] із позовом про визнання права власності на житловий будинок, який уточнила 25 грудня 2014 року. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на жилий будинок [ADDRESS], що був побудований у 1955 році. При цьому, житловий будинок побудовано на земельній ділянці, яка була виділена під забудову будинку в с. Червоне Озеро на підставі протоколу №2 засідання Куйбишевського районного виконавчого комітету від 03 лютого 1954 року. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його племінниця - [PERSON] Через відсутність правовстановлюючих документів на будинок позивач не може оформити право власності на будинок як на спільну сумісну власність подружжя та не може оформити спадщину після чоловіка, а тому прохає визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється та підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві. Просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.24). Відповідачі - Куйбишевська селищна рада та [PERSON] були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з'явилися, заперечення проти позову не подали. Треті особи - Куйбишевська районна державна нотаріальна контора Запорізької області та Реєстраційна служба Куйбишевського районного управління юстиції звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі, заперечень проти позову не мають. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що протоколом №2 засідання Куйбишевського районного виконавчого комітету від 03 лютого 1954 року [PERSON] виділена земельна ділянка під забудову будинку в с. Червоне Озеро (а.с.8 на звороті). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 березня 1955 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.8). Житловий будинок в с. Червоне Озеро побудований у 1955 році, а господарські будівлі побудовані 1958 та 1962 роках, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області (а.с.6). 08 жовтня 2014 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого у зв'язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.7). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1955 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Спірний будинок збудований в 1955 році і відповідно до технічного паспорта від 19 серпня 2014 року складається з житлового будинку літера "А", веранди літера "а", літньої кухні літера "Б", сараю літера "В", гаражу літера "Г", сараїв літери "Д-Ж", погребів літери "З-И", душу літера "К", вбиральні літера "Л", басейну літера "Н", колодязю літера "М", огорожі №1, ганок №2, козирок №3, вимощення - Т (а.с.9-11). Двір, в якому знаходився спірний будинок, входив до суспільної групи господарства колгоспника, до якої окрім [PERSON], входила також його дружина - [PERSON] (а.с.12-15). Згідно долучених до справи виписок з погосподарських книг власником будинку, що розташований по [ADDRESS] був [PERSON] Після його смерті будинком та присадибною земельною ділянкою 0,67 га користувалась дружина [PERSON], на яку був переоформлений об'єкт домогосподарства за вказаною адресою (а.с.12-15). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок, належав спадкодавцю [PERSON] на законних підставах. Згідно зі ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із подружжя був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 24 КпШС України визначено вичерпний перелік майна подружжя, яке підлягає поділу. За правилами ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що спірний будинок був спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Отже, в силу ст.28 КпШС України половина будинку належала [PERSON] Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO], тобто після 01 січня 2004 року, суд при вирішенні даної справи застосовує чинне на час відкриття спадщини законодавство, зокрема, Цивільний кодекс України 2003 року (далі - ЦК України). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 18 листопада 2004 року, відповідно до якого все своє майно заповідав [PERSON] (а.с.7 спадкової справи). Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За правилами статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як вбачається з матеріалів спадкової справи відповідач [PERSON] прийняла частину спадщини після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. 13 червня 2013 року державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки 4,7618 га та на ? частку грошових вкладів. Як вже зазначалось, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. До складу спадщини входить половина житлового будинку по [ADDRESS], яка належала спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). На момент відкриття спадщини дружині спадкодавця - [PERSON] було 89 років, отже вона була непрацездатна за віком. Відповідно до ст.1241 ЦК України обов'язкова частка позивача у спадковому майні становить половину від ? частини житлового будинку, що належала [PERSON], а саме ? частина житлового будинку. Суд, враховуючи вищевказані обставини справи, а також те, що правовий режим майна, права та обов'язки осіб, які брали участь у будівництві, визначаються законодавством, яке діяло на той час, дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову. При цьому, позивач [PERSON] у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позбавлена можливості оформити спадщину у інший спосіб. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved