Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працює на підприємстві відповідача на посаді слюсара-ремонтника з 05.07.1999 року по теперішній час. У листопаді 2015 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L3,L4,L5 справа на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим м'язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами. За висновком МСЕК від 09 лютого 2016 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності 30% та 3 група інвалідності з 01 лютого 2016 року з переоглядом в лютому 2017 року. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивач змушений для підтримання свого стану здоров′я постійно проходити лікування, та щоденно переносити фізичний біль та страждання. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» моральну шкоду в розмірі 275600,00 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив суд його задовольнити з підстав викладених у позові. Представник Відповідача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - в судовому засіданні заперечувала з приводу заявлених позовних вимог, просила суд відмовити Позивачу в їх задоволенні. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, а також підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме копією трудової крижки, що [PERSON] працює на підприємстві відповідача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий ріг» на посаді слюсара-ремонтника з 05.07.1999 року (а.с.14-17). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.12.2015 року (Форма П-4) в пункті 17 встановлено причину професійного захворювання: маса вантажу, що підіймається та переміщується 36 кг. при ГДР до 30 кг.; фізичне перевантаження: перебування в незручній позі 30,4 % зміни при нормі до 25%; статичне навантаження (кг/с)при утриманні вантажу двома руками - 79100 кг/с при ГДР до 70000 кг/с; нахили корпуса - 128-300 разів при СН 51-100 разів;(а.с.4-6). Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Із виписки акта огляду МСЕК серії 12ААА № 016508 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 09.02.2016 року слідує, що позивачу при первинному огляді встановлено 30% втрати професійної працездатності з 01 лютого 2016 року до 01 лютого 2017 року (а.с.7). Також із виписки акта огляду МСЕК серії 10ААГ № 034407 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 09.02.2016 року слідує, що позивачу при первинному огляді встановлено третя група інвалідності з 01 лютого 2016 року до 01 лютого 2017 року (а.с.8). Відповідно до виписки-епікризу № 4312/1196 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], йому поставлений діагноз: «радикулопатія попереково-крижова L3,L4,L5 справа на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим м'язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами». Та зазначено, що це захворювання є професійним. (а.с.11). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу № 1533, від 17.11.2015 року вбачається що захворювання Позивача є професійними. (а.с.9). Як вбачається з інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 28.08.2015 року умови праці [PERSON] за періоди роботи на підприємстві Відповідача відносяться: по важкості праці - до 3.3; по речовинам фібро генної дії - до 3.2; по шкідливим речовинам загально токсичної дії 1-2 класів небезпечності - до 3.2; по шкідливим речовинам загально токсичної дії 3-4 класів небезпечності - до 3.2; по ІЧ-випромінюванню - до 3.1; по шуму - до 3.1; по мікроклімату - до 3.2.(а.с.21-24). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоров'я. Відповідно до медичних документів позивачу рекомендовано: медичне спостереження, санаторно-курортне лікування, відновна терапія, медична реабілітація (а.с. 27-28). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли в 2016 році при визначенні МСЕК Позивачу первинно втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст.ст. 28 та 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності", відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд зазначає, що припинення дії Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців, яким в даному випадку є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 28.12.2015 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачеві шкоди здоров'ю, провину відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винною поведінкою відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тривалість роботи позивача на підприємстві ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» (понад 16 років 5 місяців в шкідливих умовах), ступінь втрати працездатності (з 30% у 2016 році первинно та ІІІ група інвалідності), тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Щодо вимоги про стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 275600,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 15000,00 грн., а в решті позову слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial