Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів матеріальної та морального шкоди, завданої неякісним наданням послуг. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) не з'явились, але у направленій заяві до суду позивачка просила розглянути справу у відсутність її та її представників, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити (а.с.54). За змістом позову вбачається, що влітку 2013 року вона приїхала з Лондона, де постійно проживає, до України відвідати свою рідну сестру. 23.06.2013 року вона придбала квиток на літак, згідно якого виліт із Лондона 10.07.2013 року, а повернення 04.09.2013 року. 04.09.213 року нею було придбано квиток серія ЄБ № 799472 на швидкісний електропоїзд „Інтерсіті+" №163 сполученням Харків - Київ для проїзду з м. Полтави до м. Києва 04.09.2013 року. Однак, виїхавши з м. Полтави згідно розкладу, швидкісний електропоїзд зупинився приблизно через півгодини та більше самостійний рух не здійснював. Приблизно через годину після зупинки електропоїзда останній вагон було приєднано до тягача, який з невеликою швидкістю потягнув електропоїзд в напрямку м. Києва. Таким чином електропоїзд прибув до м. Києва не о 17 годині 57 хвилин, як за розкладом, а о 19 годині 55 хвилин із запізненням на 2 години, в результаті чого [PERSON] запізнилась на літак до Лондона, який відлітав із аеропорту „Жуляни" о 19 годині 50 хвилин та змушена повернутись до м. Полтави, придбавши квиток на поїзд сполученням Київ - Полтава. Оскільки кошти за квиток на літак до Лондона не підлягають поверненню, позивач була змушена придбати ще один квиток до Лондона на 09.09.2013 року вартістю 3 352 грн. та квиток на автобус сполученням Харків - Київ на 09.09.2013 року вартістю 115 грн. Також позивач вказувала на те, що порушення перевізником умов договору перевезення завдало їй глибоких психічних та фізичних страждань, оскільки після зупинки швидкісного електропоїзда вона не мала будь-якої інформації про тривалість зупинки, час прибуття поїзду до м. Києва та взагалі про можливість продовження подорожі, що призвело до психологічної виснаженості, а час подорожі та її умови в свою чергу також призвели і до фізичної виснаженості. Позивач зверталась до відповідачів в усній формі про відшкодування завданих збитків, але їй було відмовлено. Саме тому вона звернулась до суду з метою захисту своїх прав та відшкодування завданих збитків. За таких обставин позивачка просить стягнути з відповідача ДП „Українська залізнична швидкісна компанія" на її користь 3754 грн. матеріальної шкоди, яка складається з 192 грн. 58 коп. вартості квитка серія ЄБ №799472 на швидкісний електропоїзд „Інтерсіті+" №163 сполученням Харків - Київ на 4.09.2013 року, 3352 грн. вартості квитка на літак з Києва до Лондона, придбаного на 9.09.2013 року, 115 грн. вартості квитка на автобус сполученням Харків-Київ №167085 на час відправлення о 9-45 годин 9.09.2013 року з м. Полтави, 11 грн. 56 коп. пені та 3000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача Державної адміністрації залізничного транспорту України в судове засідання не з'явився, але у направлених запереченнях до суду просив виключити Державну адміністрацію з переліку відповідачів та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв'язку з тим, що вказаний відповідач не здійснює господарської діяльності, пов'язаної з перевезенням пасажирів, послуги, які є предметом розгляду, надаються саме ДП „Українська залізнична швидкісна компанія", а позивачем не висунуто жодних позовних вимог до Державної адміністрації залізничного транспорту України. Представник відповідача ДП „Українська залізнична швидкісна компанія" Савка В.В. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дані правовідносини сторін регулюються ст.920; 922 ЦК України, які передбачають у випадку невчасного перевезення пасажирів перевізник сплачує пасажирові штраф, а стягнення пені в даному випадку не передбачено. Також зазначені норми права не передбачають відшкодування моральної шкоди, тому в задоволенні таких вимог необхідно відмовити. Крім того, позивачка не надала копії квитка, придбаного нею на літак до Лондона 9.09.2013 року, а також доказів того, що саме через запізнення поїзда №163 4.09.2013 року вона понесла збитки 3 352 грн., при цьому чомусь вона просить відшкодувати вартість квитка до Лондона, придбаного 09.09.2013 року, а не придбаного 4.09.2013 року, а роздруківка з інтернету не може бути належним доказом по справі. Не підлягає відшкодуванню і вартість квитка, придбаного позивачкою 9.09.2013 року на автобус сполученням Полтава-Київ, в сумі 115 грн., поскільки вона здійснила поїздку автобусом, а не залізницею, до якого відповідач не має ніякого відношення. Також не підлягає задоволенню вимога про відшкодування вартості квитка в розміні 83 грн. 71 коп. до м. Полтави 5.09.2013 року, поскільки позивачка не надала квитка на літак до Лондона 4.09.2013 року. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Частина 2 цієї ж статті зазначає, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як наголошує ч.1, ст.910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Частина 2 цієї статті зазначає, що укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). За правилами ст.8 Закону України „Про залізничний транспорт" перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні, за участю залізниць та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON], яка є зареєстрованою [ADDRESS] (а.с.7), влітку 2013 року приїхала з Лондона, де постійно проживає, до України відвідати свою рідну сестру. 23.06.2013 року вона придбала квиток на літак, згідно якого виліт із Лондона до Києва відбувся 10.07.2013 року, а дата повернення - 04.09.2013 року, при цьому виліт літака рейс W6 6002 сполученям Київ-Лондон з аеропорту „Жуляни" повинен відбутись цієї ж дати о 19 годині 50 хвилин. Позивачка повідомила про наявність багажу: 1 валіза, сплативши вартість квитка 335,98 фунтів стерлінгів. Вказані обставини викладені на інтернет сайті замовлень авіарейсів, дата замовлення 23.06.2013 року, номер підтвердження F56UQP (а.с.11). Для завчасного приїзду до аеропорту „Жуляни" 4.09.213 року позивачкою було придбано квиток серія ЄБ № 799472 на швидкісний електропоїзд „Інтерсіті+" №163 сполученням Харків - Київ для проїзду з м. Полтава до м. Києва 4.09.2013 року. Дата прибуття до м. Києва у квитку, придбаному на ім'я [PERSON], значиться 17 годин 57 хвилин (а.с.9). Таким чином, придбавши вказаний квиток, [PERSON] уклала з відповідачем ДП „Українська залізнична швидкісна компанія" договір перевезення пасажира. В тексті позову позивачка стверджує, що, виїхавши з м. Полтави 4.09.2013 року згідно розкладу, швидкісний електропоїзд „Інтерсіті+" №163 зупинився приблизно через півгодини та більше самостійний рух не здійснював. Приблизно через годину після зупинки електропоїзда останній вагон було приєднано до маневрованого тягача, який з невеликою швидкістю потягнув електропоїзд в напрямку м. Києва. Таким чином електропоїзд прибув до м. Києва не о 17 годині 57 хвилин, як за розкладом, а о 19 годині 55 хвилин із запізненням на 2 години. Вказані обставини підтверджуються записом у тому ж квитку працівника залізничного вокзалу ДЛВОК Оберемок (а.с.9), а також відповіддю №НЗ-1-4/366 від 19.03.2014 року першого заступника начальника залізниці І.П. Федорка, що прибуття на станцію Київ-Пасажирський поїзду „Інтерсіті+" №163 сполученням Харків-Київ 4.09.2013 року, час прибуття якого за розкладом 17 год. 57 хв., відбулось о 19 год. 54 хв. (а.с.66). Таким чином, враховуючи час вильоту 4.09.2013 року о 19-50 годин літака рейсу W6 6002 сполученям Київ-Лондон з аеропорту „Жуляни", позивачка [PERSON] дійсно запізнилась на вказаний рейс. У відповідності до ч.1, ст.920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Як передбачено ч.1, ст.922 ЦК України за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. Частина 3 цієї ж статті продовжує, що якщо поїздка пасажира з пункту пересадки не відбулась внаслідок запізнення транспортного засобу, який доставив його у цей пункт, перевізник зобов'язаний відшкодувати пасажирові завдані збитки. Після запізнення на зазначений літак позивачка була змушена повернутись до м. Полтави і 5.09.2013 року о 3 годині 02 хвилини потягом №112 сполученням Київ-Полтава виїхала до вказаного населеного пункту на підставі проїзного документу [NUMBER], сплативши 83 грн. 71 коп. (а.с.9). Перебуваючи в м. Полтаві, того ж дня 5.09.2013 року [PERSON] повторно через інтернет сайт замовлень авіарейсів, дата замовлення 5.09.2013 року, номер підтвердження Н963НD, замовила та оплатила вартість квитка 3352 грн. на літак рейс W6 6002 сполученям Київ-Лондон, відліт якого був з аеропорту „Жуляни" 9.09.2013 року о 19 годині 50 хвилин (а.с.12). У відповідності до ч.4-5, ст.22 Закону України „Про залізничний транспорт" перевізники зобов'язані забезпечувати: своєчасне якісне перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти; розвиток інфраструктури залізничного транспорту загального користування, транспортних послуг; схоронність вантажів, що перевозяться; охорону навколишнього природного середовища від шкідливого впливу залізничного транспорту загального користування. Відшкодування збитків користувачам послуг залізничного транспорту загального користування у разі порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку, що встановлюється Статутом залізниць України і контролюється центральним органом виконавчої влади в галузі транспортув. В подальшому позивачка, придбавши квиток на автобус сполученням Харків - Київ на 09.09.2013 року вартістю 115 грн. (а.с.10), виїхала з м. Полтави о 9-45 годин до м. Києва. А потім з аеропорту „Жуляни" того ж 9.09.2013 року о 19 годині 50 хвилин вилетіла літаком рейс W6 6002 до Лондона. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що поскільки позивачка запізнилась на відліт літака рейс W6 6002 сполученям Київ-Лондон 5.09.2013 року о 19-50 годин з вини відповідача ДП „Українська залізнична швидкісна компанія" , який не належним чином виконав свої зобов'язання по перевезенню пасажирів потягом №163 „Інтерсіті+" сполученням Харків-Київ, який запізнився на 2 години і прибув на станцію Київ-Пасажирський о 19 годині 54 хвилини, тобто після часу відльоту літака, тому всі матеріальні збитки, понесені позивачкою, які пов'язані з поновленням порушеного її права, підлягають стягненню в судовому порядку з даного відповідача на користь позивачки, а саме: 192 грн. 58 коп. вартості квитка серія ЄБ № 799472 на швидкісний електропоїзд „Інтерсіті+" №163, 83 грн. 71 коп. вартості проїзного документу [NUMBER] на потяг №112 сполученням Київ-Полтава, 3352 грн. вартості квитка на літак рейс W6 6002 сполученям Київ-Лондон 9.09.2013 року, 115 грн. вартості квиток на автобус сполученням Харків - Київ, придбаного 09.09.2013 року в м. Полтава, а всього 3742 грн. 44 коп. Суд не може покласти в основу рішення показання представника відповідача про те, що позивачка не надала суду копії квитків на літак, а роздруківка з інтернету не може бути належним доказом по справі, суд не може покласти в основу рішення, поскільки після запізнення на рейс каси аеропорту за бронюванням квитків не видають, а присвоєння номеру підтвердження бронювання квитка в першому випадку F56UQP і в другому випадку Н963НD вказує на перерахування грошової суми як вартості проїзного документу на літак, що і є доказом по даній справі. Згідно ч.1, ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частина 2 зазначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А частина 3 вказує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Поскільки за змістом спеціальної норми права ст.922 ЦК України відповідальність перевізника за порушення договору перевезення пасажирів передбачена у вигляді штрафу, якого не вимагає позивачка, а стягнення пені вказаною нормою не передбачена, тому суд вважає, що в частині задоволення позову про стягненні з відповідача на користь позивачки пені в розмірі 11 грн. 56 коп. необхідно відмовити, при цьому положення ч.1 та ч.3, ст.549 ЦК України, на яких наполягала позивачка як загальні норми права, що регулюють дані правовідносини, братись до уваги не можуть. За змістом ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачає ч.2, ст.22 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Поскільки в судовому засіданні було достеменно встановлено, що позивачка понесла моральні страждання та психологічні переживання в зв'язку з її запізненням на літак 5.09.2013 року, поверненням назад до м. Полтави, придбанням нового квитка і повторною дорогою до м. Києва та невчасним прильотом до Лондона через кілька днів, що є природно зрозумілим, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а в решті суми в розмірі 2000 грн. позивачу необхідно відмовити, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд, задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди на користь позивача, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави по 243 грн. 60 коп. судового збору за кожну вимогу, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial