Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

13 вересня 2018 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у шлюбі з відповідачем в них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Понад два роки відповідач з сім'єю не проживає. Вона з дітьми проживає в [INFO] та діти повністю перебувають на її утриманні. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнніх спільних дітей : [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, та на [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи, що аліменти у вказаному розмірі перевищують мінімально всттановлений розмірі аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідповідного віку. Від відповідача по справі [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнає оскільки вважає обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги такими, що не відповідають дійсності, є надуманими та безпідставними. Вказує, що він ніде не працює і не має можливості працювати, оскільки являється інвалідом дитинства ІІ групи у зв'язку з чим отримує соціальну пенсію в розмірі 1452 гривні, а тому вважає, що суд може тільки частково задовольнити позовні вимоги позивача. Також просить відмовити позивачу у стягненні на її користь витрат за надання правової допомоги в розмірі 1000 гривень. В судове засідання, 29 січня 2019 року, позивач [PERSON] та її представнк [PERSON] не з'явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання, відповідно до якого вона просить суд справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, 29 січня 2019 року не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить суд розгляд справи провести у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], 07 счіня [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 281809 (а.с.7). Також позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 117658 (а.с.8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області від 10 версеня 2018 року № 1005, діти [PERSON] - син, [PERSON], [INFO], та дочка, [PERSON], [INFO], постійно проживають біля матері і знаходяться на її утриманні (а.с.9). Також судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕ№ 0368274 [PERSON] являється інвалідом другої групи з дитинства з ураженням опорно-рухового апарату безтерміново та є непрацездатним . Згідно довідки № 410 від 10 жовтня 2018 року, виданої Тячівським об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Закарпатської області, [PERSON] отримує соціальну пенсію в розмірі 1452 гривні . Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», прожитковий мінімум дітей віком дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року становить 1626 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років: 2027 гривень. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити дитині утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для дитини певного віку, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. При цьому слід брати до уваги, що дитині має забезпечуватися такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку. Батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання та розвиток своєї дитини. Відповідно до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146, утримання аліментів провадиться в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, беручи до уваги стан здоров'я відповідача, враховуючи мінімально визначений розмір аліментів для дітей відповідного віку та рівний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 17 жовтня 2008 року в розмірі 1013 гривень 50 копійок, та на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], 07 січня 2014 року, в розмірі 813 гривень, щомісячно оскільки аліменти в даному розмірі відповідають мінімально визначеному розміру аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого в ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", який з 01 січня 2019 року становить для віком від 6 до 18 років становить 1013 гривень 50 копійок, а для дітей до 6 років - 813 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно доп. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору при подачі вказаного позову до суду. Відповідач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" як особа з другою групою інвалідності звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, а також мінімальний розмір судового збору, який становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , який має бути сплачений фізичною особою при поданні до суду позовної заяви майнового характеру та відповідно положень п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 4 Закону "Про судовий збір" складає 704 гривні 80 копійок, а також те, що обидві сторони по справі звільненні від сплати судового збору , суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок, який підгав сплаті при зверненні до суду із вказаним позовом. При вирішенні питання про розподіл судових витра пов'язаних з наднням правничої допомоги, суд виходить з насутпного. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 3 ст. 137 ЦПК УКраїни передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, на підтвердження витрат, понесених у зв'язку із наданням правничої допомоги адвокатом [PERSON] позивачем було надано квитанцію № 20 від 13 вересня 2018 року "За надання юридичної допомоги", проте детальний опис робіт, виконаних адвокатом чи послуг наданих адвокатом до даної квитанції не долучено, а тому вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат в розмірі 1000 гривень за надання юридичної допомоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial