Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивачка 07.12.2016року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником квартири [ADDRESS], однак всупереч нормам законодавства вона вже тривалий час позбавлена можливості користуватися підвалом у даному будинку внаслідок протиправних дій відповідачки, яка здійснює їй перешкоди у доступі до спільного майна. Зазначає, що вищевказаний житловий будинок складається із трьох квартир. Квартира №4 у вказаному житловому будинку належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в частках по ? кожному. Квартира №5 у вказаному будинку належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] у частці 1/6. Також вказує, що згідно поверхового плану даний житловий будинок має кладові приміщення (підвали) під літерами І площею 9,4 кв.м. та під літерою ІІІ площею 21,4 кв.м. Вважає, що в даному будинку повинно бути три підвали, оскільки є три квартири. Проте, згідно поверхового плану є лише два підвали: під літерою І площею 9,4 кв.м. та під літерою ІІІ, площею 21,4 кв.м. Підвал під літерою І використовував попередній мешканець квартири №1 [PERSON], а на даний час власник квартири №4 [PERSON] Підвал під літерою ІІІ використовували спільно власники квартири №5 [PERSON] та власник квартири №4 [PERSON] В даний час підвал під літерою ІІІ самостійно використовується власником квартири №5 [PERSON] Стверджує, що обидва підвальні приміщення є зачиненими на колодку, на неодноразові прохання щодо необхідності використання підвалів відповідач відповідає, що вона (позивачка) не має права на використання підвалу, оскільки у неї є свій підвал, надати ключі від колодки відмовляється. Зазначає, що окремого підвалу (приміщення) у неї (позивачки) немає, допоміжних приміщень для зберігання продуктів харчування чи іншого майна у неї також немає, незважаючи на рівні права з власниками інших квартир на користування допоміжними приміщеннями, у звязку із чим звернулася до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження кладовим приміщенням (підвалом) під літерою ІІІ площею 21,4 кв.м. у будинку №8 по вул.Д.Галицького в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, що перебувають у спільній сумісній власності, шляхом зобовязання звільнити частину вказаного кладового приміщення (підвалу) від своїх речей, продуктів харчування та іншого майна. Також просить суд зобовязати відповідачку [PERSON] не чинити їй ([PERSON]М.) перешкоди у користуванні кладовим приміщенням (підвалом) під літерою ІІІ площею 21,4 кв.м. у будинку №8 по вул.Д.Галицького в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області та зобовязати надати ключі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на те, що позивачка [PERSON] не має права користуватися спірним підвальним приміщенням так як має окреме підвальне приміщення у вищевказаному житловому будинку, однак таке приміщення колишній власник квартири, в якій на даний час проживає [PERSON], засипав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки та просив такі задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, підтримала заперечення проти позову відповідачки [PERSON] та її представника. Представник третьої особи Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутності. Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони проживають по сусідству у багатоквартирному житловому будинку №8 по вул.Д.Галицького в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області. Квартира №1 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 23.05.1994року (а.с.77) належить на праві спільної власності позивачці [PERSON] (змінила прізвище з «Ілясова») Л.М. та [PERSON] (змінив прізвище та по батькові з «Ілясов» «Олександрович» ) Ю.В. третій особі у справі. Дана квартира була приватизована у 1994 році згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартира розташована на першому поверсі будинку та складається з 1 житлової кімнати, кухні, коридору, вбиральні та вбудованої шафи. Загальна площа квартири 46,7 кв.м. Квартира №5 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 31.08.2000 року належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] у частці 1/6. Квартира складається із 2 житлових кімнат, кухні, коридору та балкону. Загальна площа квартири 63,6 кв.м. Квартира № 4 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2005року належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (третій особі у справі) та [PERSON] в частках по ? кожному. Дана квартира розташована на 2 поверсі будинку та складається із 2 кімнат, кухні, коридору та веранди. Загальна площа квартири 38,7 м.кв. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії поверхового плану житлового будинку №8 по вул.Д.Галицького в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області (а.с.7), даний житловий будинок має два підвальні приміщення: під літерами І площею 9,4 кв.м. та під літерою ІІІ площею 21,4 кв.м. (щодо якого виник спір). Прибудинкова територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Судововишнянської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Судововишнянської міської ради. Обєднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями даного будинку не створювалося. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією Свідоцтва про право власності від 23.05.1994року; копією поверхового плану житлового будинку №8 по вул.Д.Галицького в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області; копією свідоцтва про зміну імені позивачки [PERSON] серії 1-СГ №000180 від 02.09.2005року; копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові [PERSON] серії І-СГ №009713 від 25.09.2003року; копією висновку комісії з комунального майна та господарства , будівництва, благоустрою і охорони навколишнього природного середовища від 19.10.2015року; висновком комісії з комунального майна та господарства , будівництва, благоустрою, земельно погоджувальної та охорони навколишнього природного середовища від 14.03.2016року та іншими матеріалами справи. Як слідує із висновку комісії Судововишнянської міської ради з комунального майна та господарства, будівництва, благоустрою, земельно погоджувальної та охорони навколишнього природного середовища від 14.03.2016року (а.с.74), комісія за результатами перевірки з виходом на місце встановила, що «…під даним будинком знаходяться підвальні приміщення [PERSON] та [PERSON] Підвальне приміщення кв.№1 (яка знаходиться у власності [PERSON]) знаходиться під даною квартирою, на даний час дане підвальне приміщення засипане та залите бетонною стяжкою (зі слів попереднього власника [PERSON]В.). Прибудинкова територія будинку по вул.Д.Галицького, 8, добровільно поділена та використовується жителями даного будинку, на протязі багатьох років. На своїй частині прибудинкової території попередній власник кв.№1, самовільно здійснив прибудову до квартири. На прибудинковій території даного будинку знаходяться господарські будівлі жителів даного будинку…». У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Як вбачається із змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень сторін, спір у даному випадку між сторонами виник з приводу користування мешканцями будинку підвальним приміщенням, позначеним у поверховому плані будинку під літерою ІІІ площею 21,4 кв.м. У своїх позовних вимогах позивачка [PERSON] з метою захисту своїх прав та інтересів, просить усунути їй перешкоди у користуванні даним майном (підвалом), покликаючись на те, що відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні таким. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМ України № 572 від 08.10.1992року, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено наступні терміни: 1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними обєктами нерухомого майна; 2) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); 4) прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; 6) спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 цього закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп-/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. З п 4.3 зазначеного рішення вбачається, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів. Аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і та інше), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку". Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Згідно зі статтею 19 ( виключено на підставі Закону N 417-VIII 417-19 від 14.05.2015 ) Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011від 09 листопада 2011 року встановлено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Крім того, таке функціональне призначення, як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки [PERSON] та її представника проти позову, обґрунтовані тим, що позивачка [PERSON] не має права користуватися спірним підвальним приміщенням так як має своє окреме підвальне приміщення у вищевказаному житловому, оскільки, як зазначалось вище, усі підвальні приміщення у багатоквартирному житловому будинку є приміщеннями загального користування, окремій приватизації, виділу чи поділу, не підлягають та належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир у даному будинку, які є рівноправними у їхньому користуванні. Також, в судовому засіданні не було встановлено, що між співвласниками вищевказаного багатоквартирного будинку був встановлений порядок користування підвальними приміщеннями. А тому, враховуючи вищевказані положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема про те, що спірне підвальне приміщення під літерою ІІІ площею 21,4 кв.м. у будинку №8 по вул. Д.Галицького в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, є спільним неподільним майном власників квартир даного будинку, та те, що відповідачка [PERSON] чинить позивачці [PERSON] перешкоди у доступі та користуванні даним підвалом (вказані обставини визнані сторонами), з огляду на те, що відповідачка відмовляється добровільно усунути зазначені перешкоди, суд приходить до висновку, що таку слід зобовязати надати позивачці [PERSON] доступ до користування даним підвальним приміщенням. Разом із цим, виходячи із змісту та меж заявлених позовних вимог, в яких позивачка просить, зокрема, усунути їй перешкоди у «… розпорядженні кладовим приміщенням, … шляхом зобовязання звільнити частину вказаного кладового приміщення від своїх речей, продуктів харчування та іншого майна…», а також «зобовязати [PERSON] …надати ключі.», суд вважає, що дані позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачка в ході розгляду справи всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України жодними доказами не довела суду тих обставин, на які покликалася в обґрунтування позовних вимог в цій частині. Таким чином, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial