Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію КП «Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна» від 31 травня 2010 року у реєстрову книгу № д.617-185 за реєстром № 6660 архівної копії виданої Державним архівом м. Києва від 20 квітня 2010 року договору купівлі-продажу від 05 лютого 1999 року за яким вона купила у громадянки [PERSON] квартиру [ADDRESS]; визнати недійсною довіреність, видану від її імені 06 травня 2010 року за реєстровим № 1037 на ім'я [PERSON] та посвідчену нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 липня 2010 року реєстровий № 59 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. за яким [PERSON], від її імені, продав [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні нею квартирою [ADDRESS], та виселити їх з цієї квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу зареєстрованого Українською біржею «Десятина» 05 лютого 1999 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Цей договір купівлі-продажу 30 березня 1999 року було зареєстровано в КП Київському міському бюро технічної інвентаризації. Вказана квартира складається з однієї кімнати жилою площею 14,90 кв.м. Загальна площа квартири становить 28,90 кв.м. В цій квартирі вона ніколи не була зареєстрована і постійно в ній не проживала. 11 липня 2011 року вона відвідала цю, свою власну квартиру, але потрапити туди не змогла у зв'язку з тим, що на вхідних дверях були змінені замки. Коли вона подзвонила у квартиру, то двері їй відчинила незнайома жінка, яка пояснила, що ця квартира є її власністю на підставі договору купівлі-продажу від 2010 року. Вона ніколи не мала намір відчужувати цю квартиру, оригінал правовстановлюючого документу на неї завжди знаходилась і знаходиться в неї на руках. В зв'язку з цим вона звернулась з відповідною заявою до СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Постановою від 24 липня 2011 року старшого слідчого капітана міліції Коляда І.Ю. було порушено кримінальну справу № 04-28071 по факту шахрайства за ознаками злочину передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України. З матеріалів цієї кримінальної справи вбачається, що начебто, ним 06 травня 2010 року за реєстром № 1037 була видана довіреність на ім'я відповідача [PERSON] з правом відчуження цієї квартири. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. На підставі цієї довіреності [PERSON] діючи, начебто, від її імені, 20 липня 2010 року продав згадану квартиру відповідачам [PERSON] та [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. Ця угода була укладена на підставі архівної копії (виданої Державним архівом м. Києва) договору купівлі-продажу від 05 лютого 1999 року, згідно якого вона стала власником цієї квартири, виданої 20 квітня 2010 року невстановленій особі по підробленому паспорту (зі слів слідчого ця архівна копія , є підробленою). Ця копія договору купівлі-продажу від 05 лютого 1999 року була зареєстрована у Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна 31 травня 2010 року у реєстрову книгу № д.617-185 за реєстром № 6660, номер витягу 26261663 від 31 травня 2010 року. Але ні вона, ні будь-які її довірені особи не отримували архівної копії цього договору купівлі-продажу, оскільки в цьому не було необхідності, так як оригінал цього договору, знаходився і знаходиться в неї на руках. А тому, ця архівна копія від 20 квітня 2010 року договору купівлі-продажу від 05 лютого 1999 року отримана без дотримання чинного законодавства (видана неналежній особі) і є недійсною. Враховуючи вище наведене, є недійсною і реєстрація цієї архівної копії Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна від 31 травня 2010 року. Факт незаконної видачі цієї архівної копії договору купівлі-продажу і реєстрації її в БТІ, в подальшому сприяв порушенню її майнових інтересів, так як в подальшому, на підставі цих документів, відбулося незаконне відчуження належної їй на праві власності квартири. З матеріалів кримінальної справи також вбачається, що відповідач [PERSON] і на час видачі вказаної довіреності від її імені і наразі відбував та продовжує відбувати покарання в місцях позбавлення волі, а тому не мав можливості укласти договір купівлі-продажу, що оспорюється. Вона ніколи не мала наміру продавати квартиру, що є предметом спору. З висновку почеркознавчої експертизи від 23 серпня 2011 року, що знаходиться в матеріалах кримінальної справи, вбачається, що підпис під довіреністю, яка нею оспорюється, виконаний не нею, а іншою особою. Вона ніколи не мала наміру і ніколи не уповноважувала [PERSON], або будь-яких інших осіб, на представництво її інтересів перед третіми особами, більше того вона з ним не тільки незнайома, а взагалі ніколи його не бачила. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що [PERSON] була її далекою родичкою. Вона бажала подарувати свою квартиру за адресою: [ADDRESS] її сину, проте необхідно було проходити опікунську раду, у зв'язку з чим вони вирішили укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири за символічну ціну - 4000 доларів США. В подальшому, між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири. При цьому, вона у вказаній квартирі ніколи не проживала, а з 2003 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. У квартирі проживала [PERSON] Її мати підтримувала зв'язок з [PERSON] та спілкувалася з нею, проте зв'язок припинився у 2008 році, коли її мати захворіла. Зазначила, що востаннє вона була у вказаній квартирі приблизно в 2006-2007 роках. В 2009 році [PERSON] померла. Два екземпляри договору купівлі-продажу зберігалися у неї. [PERSON] вона ніколи не знала та не бачила. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зазначив, що волевиявлення позивача під час оформлення довіреності та договору купівлі-продажу квартири не було. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що [PERSON] була цивільною дружиною дядька позивача. Мати позивачки постійно підтримувала з нею зв'язок, але в 2008 році тяжко захворіла мати позивача та вони з [PERSON] не бачились. В 2011 році, коли позивачка прийшла до спірної квартири, то з'ясувала, що квартира належить на праві приватної власності вже іншим особам. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні на позовні вимоги, долученого до матеріалів справи, просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив суду, що попередній власник квартири [PERSON] померла ще кінці грудня 2006 року на початку 2007 року, але де захоронена невідомо. При цьому, позивачу про даний факт було відомо ще в 2007 році, у зв'язку з чим вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності у вказаному спорі. Зазначив, що відповідачі [PERSON], [PERSON] знайшли спірну квартиру через брокерську компанію. В той час, коли вони придбали квартиру, там навіть не було вікон, газу, світла. З власником квартири, коли вони її купували, вони не зустрічалися, так як по суті його не було, квартира була у занедбаному стані. Вважає, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є власниками спірної квартири. Представник відповідача КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення на позов та заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. в судовому засіданні пояснила суду, що посвідчувала спірну довіреність. В той день, до неї з'явилася жінка з червоним волоссям [PERSON], проте наразі можливо це була не вона. Жінка була разом з чоловіком та вона на підставі паспорту та ідентифікаційного номеру посвідчила довіреність. В подальшому в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заган М.А. в судовому засіданні пояснила суду, що саме вона посвідчувала спірний договір купівлі-продажу квартири. За день-два до посвідчення, до неї звернувся клієнт щодо можливості переоформлення квартири своїм знайомим. Після цього, до неї подзвонив та приїхав [PERSON], вона повідомила, які необхідно документи для оформлення договору. Після цього, за день до оформлення договору [PERSON], [PERSON] приїхали разом з брокером, вона перевірила документи та в довіреності була помилка, після чого вони поїхали її виправити. Після, в наявності у них не було довідки форми № 3, на що вона також повідомила їм про необхідність її при оформленні. Після обіду 20 липня 2010 року [PERSON], [PERSON] та ще якісь їх знайомі приїхали до неї з усіма документами. Після перевірки, вона посвідчила договір в присутності лише сторін, розрахунки за договором проходили не у її присутності. Зазначила, що вона звернула увагу на те, що у довіреності підпис особи зазначено в якості ініціалів, але вона про даний факт нічого не говорила, так як особи мають право ставити підпис як забажають. В подальшому в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.9, Том 1). 06 травня 2010 року [PERSON] уповноважила [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 06 травня 2010 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 1037, представляти її інтереси в державних органах, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх впорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі в державних адміністраціях, нотаріальних конторах, у бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, органах приватизації, а також, у разі необхідності - у інших органах та установах, діяльність яких пов'язана із виконанням повноважень (зокрема - у виконавчих органах, житлово-комунальних органах, в органах внутрішніх справ, в органах водо- газо- енергопостачання, в телекомунікаційних установах, тощо) з питань, пов'язаних із розпорядженням квартирою [ADDRESS], та в подальшому уповноважила представника продати вищевказану квартиру від її імені (а.с.54, Том 1). Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 245 Цивільного кодексу України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. В подальшому, 20 липня 2010 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В. 06 травня 2010 року за реєстром № 1037, та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого продавець [PERSON] продав, а покупці [PERSON], [PERSON] купили квартиру за [ADDRESS] (а.с.55-59, Том 1). Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно заяви [PERSON] від 20 липня 2010 року, останній надав письмову згоду на укладення договору про купівлю його дружиною [PERSON], квартири [ADDRESS], власником якої є [PERSON] (а.с.59, Том 2). Заяву аналогічного змісту про надання згоди на купівлю [PERSON] вказаної квартири було надано також [PERSON], про що свідчить заява [PERSON] від 20 липня 2010 року, адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Заган М.А. (а.с.60, Том 2). Крім того, як вбачається із заяви [PERSON] від 20 липня 2010 року, адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Заган М.А., останній підтвердив, що продаж квартири [ADDRESS], є першим продажем належного [PERSON] жилого нерухомого майна, який здійснено протягом 2010 звітного податкового року (а.с.61, Том 2). Відповідно до листа-відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 28 вересня 2011 року № 44591 (И-2011), згідно з даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна квартира [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Українській біржі «Десятинна» 05 лютого 1999 року, р. № 0307-179. Архівна копія видана Державним архівом м. Києва 20 квітня 2010 року. Вказана квартира нею продана 20 липня 2010 року (а.с.16, Том 1). 24 липня 2011 року по факту вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України слідчим відділом Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві було порушено кримінальну справу № 04-28071, де [PERSON] являється потерпілою. Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України капітана міліції Коляди І.Ю. про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, в період часу з 20 липня 2010 року до 11 липня 2011 року, невстановлена досудовим слідством особа, шляхом обману заволоділа квартирою [ADDRESS], що належить гр. [PERSON], чим спричинила останній матеріальної шкоди у великих розмірах (а.с.18, Том 1). В рамках вказаної кримінальної справи головним експертом сектору ТКЗР Дніпровського РУ НДЕКЦ відділу організації роботи з техніко-криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві Драган Л.В. було проведено судово почеркознавчу експертизу, об'єктом якої була довіреність від 06 травня 2010 року виконана на офіційному бланку на 1 арк., а також архівна копія довіреності від 06 травня 2010 року на 1 аркуші, що була вилучена у приватного нотаріуса Котюк І.В. Відповідно до висновку експерта № 564 від 23 серпня 2011 року, підписи в графі «Підпис» та рукописні записи «[PERSON]», «[PERSON]», в довіреності від 06 травня 2010 року ВМР № 837786 (на офіційному бланку) від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою; підпис в графі «Підпис» та рукописний запис «[PERSON]» в довіреності від 06 травня 2010 року (на аркуші паперу формату А4) від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.61-71, Том 1). Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Крім того, судом в рамках розгляду даної цивільної справи також ухвалою суду від 04 червня 2013 року було призначено комплексну (технічну та почеркознавчу) експертизу, на розгляд якої поставлено наступні питання: чи виконано підписи та рукописний текст від імені [PERSON] на довіреності від 06 травня 2010 року виданої від імені [PERSON] на ім`я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованою в реєстрі за №1037, в графі "ПІДПИС" та рукописні записи "[PERSON]", "[PERSON]" - самою [PERSON] чи іншою особою? - особою якої статті виконано підпис та рукописний текст від імені [PERSON] на довіреності від 06 травня 2010 року виданої від імені [PERSON] на ім`я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованою в реєстрі за №1037, в графі "ПІДПИС" та рукописні записи "[PERSON]", "[PERSON]"? - чи виконані підписи та рукописний текст від імені [PERSON] на довіреності від 06 травня 2010 року виданої від імені [PERSON] на ім`я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованою в реєстрі за №1037, в графі "ПІДПИС" та рукописні записи "[PERSON]", "[PERSON]", у той час, яким датовану дану довіреність, а саме 06 травня 2010 року?. Відповідно до висновків експертів за результатами проведення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів № 971/972/15-34/973/15-32 від 22 червня 2015 року, складених судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені «[PERSON] у графі «ПІДПИС» та рукописні записи «[PERSON]» та «[PERSON]», що містяться у досліджуваній довіреності від 06 травня 2010, виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованої в реєстрі за № 1037, виконані кульковими ручками, спорядженими пастами синьо-фіолетового кольору; підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС», який міститься у досліджуваній довіреності від 06 травня 2010, виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованої в реєстрі за №1037, виконаний рукописним способом кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору без застосування способів технічного відтворення підпису: підготовки олівцем, копіюванням через копіювальний папір або перетисненням з наступною обвідкою, а також без використання графопобудовників; встановити час виконання записів «[PERSON]» та «[PERSON]» та підписів від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» дослідженої довіреності, датованої 06 травня 2010, виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованої у реєстрі за №1037, не видається можливим із причини перетинання штрихів записів та підписів із барвними речовинами захисних сіток; підписи від імені [PERSON] у графі «Підпис:» у довіреності від 06 травня 2010, яка складена від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованої в реєстрі за №1037, виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису; рукописні записи «[PERSON]», «[PERSON]» у графі «Підпис:» у довіреності від 06.05.2010, яка складена від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованої в реєстрі за №1037, виконані не [PERSON], а іншою особою; питання ухвали суду «- особою якої статті виконано підпис та рукописний текст від імені [PERSON] на довіреності від 06 травня 2010 року виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованою в реєстрі за №1037, в графі «ПІДПИС» та рукописні записи «[PERSON]», «[PERSON]»» - не вирішувалось з причин, що викладені у п. З дослідницької частини Висновку експертів (а.с.181-190, Том 2). Таким чином, судом достовірно встановлено, а стороною відповідача не спростовано, що підписи позивача на довіреності, датованої 06 травня 2010, виданої від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною, зареєстрованої у реєстрі за №1037 виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису, що свідчить про те, що позивачем не було уповноважено [PERSON] на підставі довіреності на вчинення дій з продажу спірної квартири. Крім того, відповідно до листа-відповіді Полтавської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 64) від 21 січня 2013 року № 5/318, [PERSON], [INFO], відбуває покарання в Полтавській виправній колонії (№ 64) згідно вироку Солом'янського райсуду м. Києва від 06 березня 2008 року з 15 травня 2008 року по час надання відповіді. Початок строку покарання 05 вересня 2007 року, кінець строку 05 вересня 2013 року. Паспорт засудженого в особовій справі був відсутній і як вбачається з розпорядження про вступ вироку в законну силу паспорт був відсутній і в матеріалах кримінальної справи (а.с.223, Том 1). З наведеного вбачається, що [PERSON] не міг 20 липня 2010 року укласти від імені [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого продавець [PERSON] продав, а покупці [PERSON], [PERSON] купили квартиру за [ADDRESS], оскільки у період часу 15 травня 2008 року, та станом на 20 липня 2010 року, відбував покарання у виді позбавлення волі в Полтавській виправній колонії (№ 64). Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1-3 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якої укладеної правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину. Відповідно до ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.». Як роз'яснено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові суду від 12 лютого 2014 року в справі № 6-165 цс 13, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з'ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи висновки експертиз, враховуючи відсутність волевиявлення з боку позивача, як при оформлення довіреності від 06 травня 2010 року на ім'я [PERSON], так і при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсною довіреність, видану 06 травня 2010 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною 06 травня 2010 року, зареєстровану в реєстрі за № 1037 та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20 липня 2010 року за яким [PERSON] діючи від імені [PERSON], продав, а [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган Мариною Анатоліївною 20 липня 2010 року, зареєстрований у реєстрі за № 59. Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні позивачем спірною квартирою та виселення їх з цієї квартири, то вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В той же час, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довіреностями, виданими [PERSON] та [PERSON] на ім'я [PERSON] на представництво інтересів в суді, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини також підтверджуються відомостями адресного бюро м. Києва, за якими [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою (а.с.27, 28, Том 1). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають не за адресою спірної квартири, при цьому доказів чинення з їх боку будь-яких перешкод у користуванні позивачем спірною квартирою надано не було, у зв'язку з чим вимоги про їх виселення та усунення перешкод у користування позивачем спірною квартирою є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсною та скасування державної реєстрації КП «Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна» від 31 травня 2010 року у реєстрову книгу № д.617-185 за реєстром № 6660 архівної копії виданої Державним архівом м. Києва від 20 квітня 2010 року договору купівлі-продажу від 05 лютого 1999 року за яким [PERSON] купила у громадянки [PERSON] квартиру [ADDRESS], оскільки вказані вимоги пред'явлені до суб'єкта владних повноважень та мають вирішуватися в порядку Кодексу адміністративного судочинства України. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк Ірина Володимирівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заган Марина Анатоліївна про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсним. Враховуючи наведене та

Outcome: partial