Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Прокуратури Львівської області, Головного управління Національної поліції Львівської області, Державного казначейства України, у якій він просить суд постановити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на його користь 2000000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03 вересня 2011 року прокурором Бродівського району Львівської області Головкою Л.В. порушено кримінальну справу відносно старшого інспектора ВДАІ з ОАТ Бродівського району та АТІ при ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] та інспектора з дізнання ВДАІ з ОАТ Бродівського району та АТІ при ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.3 ст.368 КК України за заявою [PERSON] щодо вимагання і отримання від нього хабара інспекторами ВДАІ Бродівського району [PERSON] та [PERSON] 27.12.2011 року відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 368 КК України. 21.10.2011 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 1037 від 06.09.2011 року начальника ГУ МВС України у Львівській області за вчинення дисциплінарного проступку (порушення відносно нього кримінальної справи за ознаками злочинів,передбачених ч.3 ст.364,ч.3 ст.368 КК України) та звільнено з ОВС. 07.05.2014 року Буський районний суд Львівської області розглянувши кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.364,ч3 ст.368.ч.2 ст.342 КК України та [PERSON] за ч.1 ст.364, ч.3 ст.368, ч.1 ст.364 КК України, постановив виправдувальний вирок, згідно якого [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.364, ч.3 ст.368, ч.2 ст.342 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні цих злочинів. [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.364, ч.3 ст.368, ч.1 ст.364 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні цих злочинів. Прокурором Бродівського району було подано апеляцію на вирок Буського районного суду від 07 травня 2014 року і ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2014 року вирок Буського районного суду Львівської області від 07 травня 2014 року відносно [PERSON] та [PERSON] було скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до цього ж суду першої інстанції в іншому складі суду. 05 травня 2016 року Буський районний суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч.3 ст.364, ч.3 ст.368, ч.2 ст.342 КК України, [PERSON] за ч.3 ст.364, ч.3 ст.368, ч.3 ст.364 КК України, постановив виправдувальний вирок за яким [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням за ч.3 ст.364, ч.3 ст.368 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні цих злочинів. У зв`язку із незаконним кримінальним переслідуванням, починаючи з 03 вересня 2011 року, позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він пережив значних і тривалих в часі душевних страждань, починаючи з моменту порушення кримінальну справу і до 05 травня 2016 року, коли було постановлено виправдувальний вирок Буського районного суду Львівської області, який набрав законної сили. Протягом цих майже п`яти років кримінального переслідування були порушені його нормальні життєві зв`язки, він був позбавлений можливості працювати в органах внутрішніх справ та матеріально забезпечувати свою сім`ю, також був змушений систематично з`являтись для проведення слідчих дій, неодноразових допитів, очних ставок, пред`явлення обвинувачення, відносно нього були порушені кримінальні справи за ст.ст. 364 ч.2,ст..368 ч.2 КК України, проводився обшук транспортного засобу, приєднано до справи як речовий доказ мій мобільний телефон «Samsung», тривалий проміжок часу він був змушений відвідувати судові засідання, яких було більше 50. Неодноразово судові засідання відкладались у зв`язку з різних причин і основною причиною була неявка до суду свідків обвинувачення. Він та члени його сім`ї весь цей час перебували у напрузі. Це, безперечно вплинуло на стан його здоров`я, а також на стан здоров`я дружини, матері та баби. Крім того, зазнала психологічної травми його неповнолітня дочка, яка змушена була посеред навчального року перевестись до іншого навчального закладу. Його ділова репутація, як чесного працівника ОВС була безпідставно підірвана, оскільки про притягнення його до кримінальної відповідальності стало відомо його знайомим, друзям, а також його незаконно було звільнено з ОВС. В засобах масової інформації з`явилися публікації, щодо обставин, які стали підставами для порушення кримінальної справи відносно нього. Він за час перебування під слідством та судом протягом тривалого періоду зазнав значної моральної шкоди, яка виявилась у: приниженні честі, гідності, як людини, престижу та ділової репутації чесного працівника ОВС, відносно нього безпідставно та незаконно було порушено кримінальні справи, пред`явлено обвинувачення та обрано запобіжний захід, приєднано як речовий доказ до справи його мобільний телефон «Samsung»; порушенні права недоторканості приватного житла, пов`язаного з проведення обшуку за місцем його проживання, за місцем роботи та обшук транспортного засобу; порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Він протягом тривалого проміжку часу був змушений з`являтися для проведення допитів та інших слідчих дій, був змушений виконувати вимоги підписки про невиїзд і був обмежений в можливості вільно пересуватись, щоб заробляти кошти для матеріального забезпечення його сім`ї, був змушений доводити його невинуватість у суді, відчув негативний осуд з боку громадськості, знайомих та друзів. Ухвалою від 06 липня 2016 року було відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. 27 липня 2016 року прокуратурою Львівської області подано заперечення проти позову, вважає вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Мельник Д.В. Ухвалою від 19 березня 2018 року справа прийнята до провадження судді Мельника Д.В. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Панчук М.В. Ухвалою від 27 грудня 2018 року справа прийнята до провадження судді Панчук М.В. та підготовче судове засідання. Прокуратурою Львівської області 08.02.2019 року подано клопотання про передачу справу на розгляд Буського районного суду, яким було винесено виправдувальний вирок відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 26.03.2019 року в задоволенні клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю відмовлено. 29 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 01 березня 2021 року справа прийнята до свого провадження , вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Прокуратурою Львівської області 23.04.2021 року подано клопотання про передачу справу на розгляд Буського районного суду, яким було винесено виправдувальний вирок відносно [PERSON] . В задоволенні поданого клопотання ухвалою суду від 23.04.2021 року відмовлено. Ухвалою суду від 23.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 15 липня 2021 року прокуратурою Львівської області подано заперечення проти позову. Суд позбавлений можливості прийняти його до уваги, оскільки заперечення подано поза строками подання з порушенням положень ст.ст.83,178 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Прядун О.М., в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві просять його задовольнити. Відповідач - представник Прокуратури Львівської області, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи, що позивачем не надано доказів спричинення йому страждань, що призвели до погіршення або позбавлення можливосте реалізації своїх звичок та бажань. погіршення відносин з людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Окрім того. вказує, що позивачем не обґрунтовано розрахунок суми, яку він просить стягнути. Вказує, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з врахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок відповідача. При цьому зазначає, що відповідно до ст..13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати гарантований розмір відшкодування за період з 03.09.2013 року по 05.05.2016 рік становить не більше 39144,53 грн. (у 2013 році розмір мінімальної заробітної плати становив 1147 грн, у 2014 році - 1218 грн., у 2015 році - 1218 грн., у 2016 році - 1378 грн.) Відповідач ГУНП у Львівській області участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідач Державна казначейська служба України, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задовлення, виходячи із таких міркувань. 05.05.2016 Буським районним судом Львівської області, був ухвалений виправдувальний вирок, згідно з яким [PERSON] визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 342 КК України та виправданий у зв`язку із недоведеністю його вини. Вказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 25.05.2016 р. (а.с. 6-10). Згідно з частинами 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Порядок відшкодування вищевказаної шкоди встановлений Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (в редакції, яка діяла на момент притягнення виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Згідно з частинами 5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Суд вважає доведеним те, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Моральна шкода, що заподіяна [PERSON] полягає в тому, що незаконним кримінальним переслідуванням, починаючи з 27 грудня 2011 року, тобто з моменту притягнення його як обвинуваченого, і до 05 травня 2016 року, дати ухвалення виправдувального вироку , позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він пережив значних і тривалих в часі душевних страждань. Протягом 52 місяців та 8 днів кримінального переслідування були порушені його нормальні життєві зв`язки, до нього було застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, який обмежував його право на вільне пересування. Протягом зазначеного часу [PERSON] змушений систематично з`являтись для проведення слідчих дій, у його помешканні та транспортному засобі проведено обшук. Тривалий проміжок часу він був змушений неодноразово відвідувати судові засідання, що безперечно порушило його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Притягнення його до кримінальної відповідальності негативно позначилось на його сім`ї, його неповнолітня дочка [PERSON] посеред навчального року змушена була змінити навчальний заклад. Також в зв`язку з притягненням його кримінального відповідальності його було звільнено до органів внутрішніх справ. На попередній посаді його також не було поновлено, в зв`язку з ліквідацією ОВС. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен врахувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнала позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до правової позиції, висвітленої в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 161/13343/18, провадження № 61-13483св19 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 6000 гривень. [PERSON] перебував під слідством та судом 52 місяці 8 днів (з 27 грудня 2011 року, тобто з моменту притягнення його як обвинуваченого і до 05 травня 2016 року ухвалення виправдувального вироку). Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати час прийняття рішення судом, розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути відшкодований в розмірі 312000 гривень (52 місяці х 6000 гривень). У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно зі ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845. Згідно п.35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пп.3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. З огляду на викладені норми, стягнення з Державного бюджету України повинно відбуватись на користь позивача через Державну казначейську службу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved