Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON], третя особа- [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 02.06.2006 року укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримала 13 515 доларів США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на купівлю будинку, на строк до 01.06.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором. 02.06.2006 року між сторонами також було укладено договір іпотеки щодо придбаного майна, а саме житлового будинку в [ADDRESS]. Позивач вважає умови даних договорів такими, що суперечать нормам Цивільного кодексу України та актам цивільного законодавства, тому просить визнати їх недійсними з моменту укладення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що кредитний договір є недійсним, оскільки відповідач передбачив використання кредитних коштів в іноземній валюті як засобу платежу за придбану нерухомість, хоча індивідуальною ліцензією на операції з використання іноземної валюти як засобу платежу "ПАТ КБ ПриватБанк" не отримував, що є порушенням вимог ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК України, ст.35 Закону України "Про Національний Банк України", ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Крім цього, п.4.1 кредитного договору втановлена відповідальність сторін при порушенні зобов"язань, а саме те, що позичальник при порушенні будь-якого зобов"язання даного Договору зобов"язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні за кожень день прострочки, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" є несправедливою умовою договору, так як сума компенсації за невиконання зобов"язань за договором складає понад 50 відсотків вартості продукції, у зв"язку з чим договір вцілому підлягає визнанню недійсним. Також, представник позивача вважає, що договір іпотеки від 02.06.2006 року не відповідає вимогам чинного законодавства, так як на його укладення не було письмової та нотаріально посвідченої згоди чоловіка позивачки- [PERSON] як того вимагає положення ст.65 Сімейного кодексу України, ст.369 Цивільного кодексу України, які діяли на момент укладення оспорюваного договору. Третя особа на стороні позивача [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.06.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKW0GK00000021, відповідно до якого позивачу наданий кредит в сумі 13 515 доларів США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на купівлю будинку, а також 2206 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту, комісії за дстрокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору,- на строк до 01.06.2021 року (а.с.13-16). З метою забезпечення виконання зобов"язань по даному кредиту, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 02.06.2006 року було також укладено договір іпотеки придбаного нерухомого майна житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.6-10). Статтею 1054 ЦК України передбачено: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Частиною 1 ст.60 ЦПК України зумовлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем та її представником не надано суду детального розрахунку сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов"язань за договором, у зв"язку з чим суд не може встановити, що дана вимога договору є несправедливою. Окрім цього, позивачем не надано на підтвердження своїх вимог доказів, що відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк" не володіє індивідуальною ліцензією щодо використання іноземної валюти на території України як засобу платежу для купівлі нерухомості. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, у відповідності до вимог закону. При укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору, про що свідчать підписи сторін у договорі. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, оскільки позивачем не надано суду доказів, що третя особа на стороні позивача [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON], як наслідок- суд не може встановити, чи необхідна була нотаріально посвідчена згода даної особи при укладенні договопу іпотеки від 02.06.2006 року. Таким чином, підстави для визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, на які посилається позивач, в судовому засіданні не доведені, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed