Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнювались та доповнювались позовні вимоги. З урахуванням доповнень, наданих позивачем 22.04.2014 року, 26.06.2014 року, 04.07.2014 року, 07.07.2014 року, 27.08.2014 року та 02.09.2014 року, [PERSON] просить: - визнати Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театру, затвердженого генеральним директором ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка 04.12.2012 року. неправомірним, таким, що не має юридичної сили, та скасувати його; - визнати рекомендації та рішення атестаційної комісії, створеної наказом генерального директора ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка № 32к від 20.03.2013 року "Результат атестації цехів "Художній персонал", "Солісти" незаконними та скасувати їх; - визнати голову атестаційної комісії , художнього керівника [PERSON], неправомочним, не атестованим Міністерством культури України; - визнати членів атестаційної комісії [PERSON], Чернікіна А.В., Куценко В.Д., Куперман Г.М., Швец Н.Ф., Лінькову С.І., Яковенко Ю.А., Барашкову Н.Ю., Копелевич Г.В. неправомочними, такими, що не пройшли атестацію; - скасувати накази генерального директора ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка № 16к про звільнення від 10/12.02.2014 року, № 135к від 20.12.2013 року про запропонування переведення на інші посади; - визнати такими, що не мають юридичної сили накази з перенесення дати звільнення № 40к від 14.03.2014 року, № 73к від 30.05.2014 року та скасувати їх; - поновити на роботі з 12.02.2014 року на попередній посаді артистку-солістку ІІ категорії ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка [PERSON]; - визнати дату початку творчої діяльності [PERSON] з 08.02.1994 року; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплачену заробітну плату за період вимушеного прогулу з 12.02.2014 року з урахуванням 30% надбавки за вислугу років та індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 02.09.2014 року у сумі 50321,25грн.; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплачену заробітну плату за вимушений прогул з 05.07.2013 року по 20.12.2013 року з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 02.09.2014 року у сумі 31040,11грн.; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка ненараховану та невиплачену заробітну плату за період з 08.02.1994 року по 14.04.1994 року згідно штатного розпису станом на 02.09.2014 року у сумі 11207,07грн.; - зобов'язати адміністрацію театру провести розрахунок посадового окладу позивача з 08.02.2014 року з урахуванням 30% надбавки за вислугу років; - зобов'язати генерального директора ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка перерахувати до пенсійного фонду грошові кошти у сумі 3219,09грн., утримані з позивача з 04.04.2013 року по 20.12.2013 року; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплачену соціальну відпустку за 2013-2014 роки з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 02.09.2014 року у сумі 6348,42грн.; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплачену одноразову допомогу на оздоровлення за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 02.09.2014 року у сумі 6544,20грн.; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплачену одноразову допомогу на оздоровлення за 2014 рік з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 27.08.2014 року у сумі 5265грн.; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка канцелярські випрати та витрати на лікування у сумі 1318,45грн.; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка транспортні витрати на проїзд у м. Воронеж Російської Федерації з урахуванням індексу інфляції у сумі 575,56грн.; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка витрати на надання юридичної допомоги у сумі 20000грн; - стягнути з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка моральну шкоду у розмірі 300 000грн. При цьому доповнення до позовної заяви, подані у судовому засіданні 02.09.2014 року, в частині п. 5 (зобов'язати адміністрації ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" виділити приміщення для ППОВПО "Захист справедливості" ХНАТОБ) не прийняті судом до розгляду, оскільки згідно ст. 31 ЦПК України подання заяви про зміну підстав та предмету позову можливо тільки до початку розгляду справи по суті. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом 20 років працює солісткою опери у ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка". За наслідками проведення 12.02.2013 року атестації [PERSON] визнана такою, що не відповідає займаній посаді, і наказом № 16к від 10.02.2014 року звільнена з займаної посади з 12.02.2014 року. На думку позивача, атестація проведена з грубим порушенням приписів чинного законодавства, згідно Положення про атестацію, затвердженого на підприємстві, яке протирічить Положенню , затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 31 від 03.05.2007року. Склад атестаційної комісії не був компетентним, оскільки більшість членів комісії станом на 12.02.2013 року самі не пройшли атестацію, голова атестаційної комісії [PERSON] згідно повідомлення Міністерства культури призначений на посаду художнього керівника театру тільки 17.12.2013 року. Звільнення є також незаконним, оскільки театром не отримано згоди профспілкової організації, а саме: ППОВПО "Захист справедливості" ХНАТОБ, головою якої вона є, та ВПО "Захист справедливості" як вищестоящого виборного органу профспілки. 12.02.2014 року [PERSON] було оформлено листок непрацездатності, а тому звільнення її у цей день є незаконним. Перенесення театром дати звільнення відповідними наказами № 40к від 14.03.2014 року та № 73к від 30.05.2014 року є необґрунтованим. оскільки здійснено вже під час знаходження справи в суді. Крім того, при звільненні 12.02.2014 року театром не проведено повний розрахунок з працівником, а саме не виплачено компенсацію за соціальну відпустку одинокій матері за 2013 - 2014 роки та не виплачено допомогу на оздоровлення за 2013 - 2014 роки. Крім того, адміністрацією ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" невірно вказується початок її творчої діяльності, що порушує її трудові права, в тому числі на призначення творчої пенсії та отримання надбавки за вислугу років. Зокрема, на її думку, численними доказами доводиться факт прийняття її на роботу 08.02.1994 року, а не 15.04.1994 року, як зазначає відповідач. Також зазначає, що ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" не виплачено їй середній заробіток за період з 05.07.2013 року по 20.12.2013 року, оскільки з підстав невиконання відповідачем рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року протягом розгляду справи в суді апеляційної та касаційної інстанції їй не виплачено вимушений прогул. Крім того, вказує на те, що незаконними діями адміністрації ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінено у 300 000грн., вона змушена була додатково проводити витрати на медичні препарати, лікування, канцелярські товари, проїзд до м. Воронеж Російської Федерації, звертатися за допомогою до юристів. У судовому засіданні позивач [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" надав заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Доводи своїх заперечень відповідач обґрунтовує тим, що атестація [PERSON] проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, рішенням атестаційної комісії від 12.02.2013 року її визнано такою, що не відповідає займаній посаді, а тому відповідним наказом № 16к від 10.02.2014 року позивача звільнено з 12.02.2014 року за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На даний час позивач не оскаржила у встановленому законом порядку рішення атестаційної комісії від 12.02.2013 року про визнання її такою, що не відповідає займаній посаді, втім на даний час строки оскарження, передбачені КЗпП України, сплинули. Звільненню позивача передувало звернення ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" до профспілкового органу з приводу надання погодження на звільнення. Відмову ППОВПО "Захист справедливості" ХНАТОБ у наданні згоди театр вважає необґрунтованою, оскільки [PERSON] є головою цієї профспілки. ВПО "Захист справедливості" на перше звернення відповідача надано необґрунтовану відповідь, на друге звернення відповіді до теперішнього часу не отримано. В подальшому було з'ясовано, що 12.02.2014 року позивачем було оформлено листок тимчасової непрацездатності, а тому наказом № 40к від 14.03.2014 року перенесено дату звільнення на 18.02.2014 року. В зв'язку з повторним зверненням до ВПО "Захист справедливості" наказом № 73к від 30.05.2014 року змінено дату звільнення на 01.06.2014 року. При звільненні з позивачем проведено повний розрахунок, в тому числі і нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки. При цьому, згідно табелю обліку соціальна відпустка як одинокій матері за 2014 рік позивачем використана у повному обсязі, надання допомоги на оздоровлення згідно п. 3.22 розділу 3 Колективного договору можливо при наявності фінансування в межах фонду оплати праці. Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театру, затверджене генеральним директором ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка 04.12.2012 року., прийнято на підставі чинного законодавства, голова атестаційної комісії - художній керівник [PERSON] призначений на посаду до проведення атестації позивача, що підтверджується записами в його трудовій книжці, члени атестаційної комісії були атестовані до атестації позивача, станом на 12.02.2013 року термін їх попередньої атестації не сплив. З огляду на викладене, відповідач зазначає, що підстави для поновлення на роботі з 12.02.2014 року на попередній посаді артистки-солістки ІІ категорії ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка [PERSON] відсутні. Після отримання з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ копії судового рішення відповідачем у добровільному порядку 17.12.2013 року видано наказ про поновлення [PERSON] на роботі та виплати їй усіх сум, що зазначені у судовому рішенні. При цьому, при виплаті зазначених сум роботодавцем утримані всі податки та обов'язкові платежі, що підтверджується відповідними платіжними документами. Будь-які підстави для виплати середнього заробітку за період з 05.07.2013 року по 20.12.2013 року відсутні, оскільки позивач не приступала до роботи у визначений період, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.11.2013 року відсутні посилання на необхідність виплати таких сум. Щодо початку трудової діяльності позивача, то численними доказами (копії наказів про прийняття на роботу, відомостями з особового рахунку [NUMBER] заробітна плата, копія рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.01.1996 року, висновку Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області) підтверджується початок творчої діяльності саме з 15.04.1994 року, а тому, відповідно, підстави для виплати заробітної плати за період з 08.02.1994 року по 14.04.1994 року та нарахування станом на 08.02.2014 року надбавки за вислугу років відсутні. Канцелярські витрати, витрати на лікування, транспортні витрати на проїзд у м. Воронеж Російської Федерації, витрати на надання юридичної допомоги, на думку відповідача, не пов'язані з розглядом даної справи, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Заперечує відповідач і заподіяння позивачеві моральної шкоди. У судовому засіданні представники відповідача Бунецька Г.Ю., Мельничникова А.М. вимоги заперечень підтримали у повному обсязі, просять в задоволенні позову відмовити повністю. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді артистки-солістки ІІ категорії Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка". Відповідно до наказів № 71 від 05.12.2012 року "Про склад атестаційних комісій", № 72 від 05.12.2012 року "Про проведення атестації", № 80 від 27.12.2013 року "Про проведення атестації артистичного персоналу" на ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" призначено та проведено атестацію працівників, у томі числі і [PERSON] Рішенням атестаційної комісії від 12.02.2013 року визнано [PERSON] такою, що пройшла атестацію з висновком "не відповідає займаній посаді". Наказом № 32к від 20.03.2013 року театром затверджено результати атестації, зокрема, відносно [PERSON] з висновком "не відповідає займаній посаді". Наказом № 43к від 04.04.2013 року позивача звільнено за займаної посади. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року [PERSON] поновлено на посаді артистки-солістки ІІ категорії Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка". Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.08.2013 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.11.2013 року рішення апеляційного суду Харківської області від 08.08.2013 року скасовано, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року залишено в силі. Наказом № 133к від 17.12.2013 року поновлено [PERSON] на посаді артистки-солістки 2 категорії. В зв'язку з тим, що за результатами атестації 12.02.2013 року [PERSON] визнана такою, що не відповідає займаній посаді, наказом № 135к від 20.12.2013 року позивачеві запропоновано переведення на вакантні посади. Копія наказу вручена позивачеві 24.12.2013 року. В зв'язку з відмовою від переведення на інші посади наказом № 16к від 10.02.2014 року позивача звільнено з займаної посади з 12.02.2014 року за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та її відмовою від переведення на інші посади. Наказом № 40к від 14.03.2014 року в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю позивача дату звільнення перенесено на 18.02.2014 року. Наказом № 73к від 30.05.2014 року зв'язку з повторним зверненням до ВПО "Захист справедливості" змінено дату звільнення на 01.06.2014 року. Відносно позовних вимог про визнання Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театру, затвердженого генеральним директором ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка 04.12.2012 року, неправомірним, таким, що не має юридичної сили, та його скасування; визнання голови атестаційної комісії художнього керівника [PERSON], неправомочним, не атестованим Міністерством культури України; визнання членів атестаційної комісії [PERSON], Чернікіна А.В., Куценко В.Д., Куперман Г.М., Швец Н.Ф., Лінькову С.І., Яковенко Ю.А., Барашкову Н.Ю., Копелевич Г.В. неправомочними, такими, що не пройшли атестацію, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання неправомірним Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театру, затвердженого генеральним директором ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка 04.12.2012 року (далі - Положення), позивач зазначає, що текст Положення не відповідає тексту Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театрів, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 3 травня 2007 року N 31, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 травня 2007 р. за N 496/13763, відповідачем взагалі безпідставно розроблено Положення про атестацію, під час її проведення члени атестаційної комісії повинні керуватися виключно приписами Положення № 31. Суд зазначає, що наказом Міністерства культури і туризму України від 3 травня 2007 року N 31, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 травня 2007 р. за N 496/13763, затверджене Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театрів (далі - Положення № 31). Згідно п. 1.1 Положення № 31 це Положення визначає порядок проведення атестації художнього та артистичного персоналу театрів, відповідно до пункту 1 Переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2006 року N 208, усіх форм власності та організаційно-правових форм функціонування. Правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників визначено у Законі України "Про професійний розвиток працівників" (із змінами, внесеними згідно із Законом № 5067-VI від 05.07.2012). Згідно ст. 11 зазначеного Закону атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Відповідно до Закону України "Про професійний розвиток працівників" та Положення № 31 у театрі розроблено Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", яке затверджено генеральним директором театру у грудні 2012 року та погоджено головою профспілки театру. З огляду на викладене, доводи позивача про безпідставне затвердження у театрі Положення про проведення атестації є необґрунтованими. Відповідно до наказу № 71 від 05.12.2012 року затверджено склад атестаційних комісій, зокрема щодо проведення атестації солістів у складі: голови атестаційної комісії художнього керівника [PERSON], членів атестаційної комісії [PERSON], Чернікіна А.В., Куценко В.Д., Куперман Г.М., Швец Н.Ф., Лінькової С.І., Яковенко Ю.А., Барашкової Н.Ю., Копелевич Г.В. Згідно наказу Міністерства культури України № 926/17-12 від 09.11.2012 року [PERSON] призначено на посаду художнього керівника театру з 09.11.2012 року (т. ІІ, а.с. 166), тобто до проведення атестації позивачеві. Зазначене підтверджується і записами у трудовій книжці [PERSON] (т. ІІ, а.с. 255-257). На підтвердження станом на 12.02.2013 року (дата проведення атестації [PERSON]) атестації голови атестаційної комісії художнього керівника [PERSON], членів атестаційної комісії [PERSON], Чернікіна А.В., Куценко В.Д., Куперман Г.М., Швец Н.Ф., Лінькової С.І., Яковенко Ю.А., Барашкової Н.Ю., Копелевич Г.В., відповідачем до матеріалів справи надані копії їх атестаційних листів (т. ІІ, а.с. 167-180). Крім того, стаття 4 ЦПК України визначає способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм суд зазначає, що позовні вимоги про визнання голови атестаційної комісії художнього керівника [PERSON], неправомочним, не атестованим Міністерством культури України; визнання членів атестаційної комісії [PERSON], Чернікіна А.В., Куценко В.Д., Куперман Г.М., Швец Н.Ф., Лінькову С.І., Яковенко Ю.А., Барашкову Н.Ю., Копелевич Г.В. неправомочними, такими, що не пройшли атестацію, не підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог про визнання рекомендації та рішення атестаційної комісії, створеної наказом генерального директора ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка № 32к від 20.03.2013 року "Результат атестації цехів "Художній персонал", "Солісти" незаконними та їх скасування, суд зазначає наступне. Рішенням атестаційної комісії від 12.02.2013 року визнано [PERSON] такою, що пройшла атестацію з висновком "не відповідає займаній посаді". Наказом № 32к від 20.03.2013 року театром затверджено результати атестації, зокрема, відносно [PERSON] з висновком "не відповідає займаній посаді". Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Пред'являючи вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 32к від 20.03.2013 року, прийнятого ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка на підставі рішення атестаційної комісії від 12.02.2013 року, позивач окремо рішення атестаційної комісії від 12.02.2013 року не оскаржує, а тому суд позбавлений можливості надавати правову оцінку зазначеному рішенню. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року надана оцінка рішенню атестаційної комісії від 12.02.2013 року. Зокрема, зазначено, що атестація [PERSON] проведена у відповідності до чинного законодавства та Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театрів, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 3 травня 2007 року N 31, та Положення про проведення атестації артистичного персоналу ДП ХНАТОБ від 04.12.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині. Щодо позовних вимог про скасування наказів генерального директора ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка № 16к про звільнення від 10/12.02.2014 року, № 135к від 20.12.2013 року про запропонування переведення на інші посади; визнання такими, що не мають юридичної сили наказів з перенесення дати звільнення № 40к від 14.03.2014 року, № 73к від 30.05.2014 року; поновлення на роботі з 12.02.2014 року на попередній посаді артистки-солістки ІІ категорії ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка [PERSON]; стягнення з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплаченої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 12.02.2014 року з урахуванням 30% надбавки за вислугу років та індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 02.09.2014 року у сумі 50321,25грн. суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з відмовою від переведення на інші посади наказом № 16к від 10.02.2014 року позивача звільнено з займаної посади з 12.02.2014 року за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та її відмовою від переведення на інші посади. Відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору у тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. Верховним Судом України у постанові від 07.11.2011 року № 6-45цс11 зазначено, що поняття кваліфікації як таке, що включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення, є оціночним та визначається у кожній конкретній справі залежно від установлених судом обставин. Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.5 ст. 20 Закону України "Про театри і театральну справу" професійні творчі працівники зобов'язані проходити обов'язкову атестацію художнього та артистичного персоналу театру, під час якої оцінюються творчий рівень, професійні якості, можливість подальшого використання працівника до перспективних та поточних планів роботи театру. Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2011 року проведена атестація [PERSON] (том ІІ, а.с. 186 зворот, 187), за наслідками якої атестаційна комісія встановила, що [PERSON] відповідає займаній посаді за умови виконання рекомендації комісії з повторною атестацією через рік. При цьому комісія рекомендувала позивачу звернути увагу на систематичну підтримку вокально-технічної форми та виконавчої дисципліни. 12.02.2013р. проведено позачергову атестацію [PERSON], відповідно до якої за рішенням атестаційної комісії позивач визнана такою, що не відповідає займаній посаді (том ІІ, а.с. 182-185). При цьому за рішення про те, що позивач не відповідає займаній посаді, проголосувало 14 членів комісії з 16. Як вбачається з матеріалів справи, до складу атестаційної комісії, серед інших, входили запрошені особаи, а саме: Можаєв Ф.М. - провідний майстер сцени Санкт-Петербурзького Маріїнського театру, лауреат міжнародного конкурсу вокалістів ім. А. Калніня, Гаркуша В.М. - головний диригент Дніпропетровського державного академічного театру опери та балету, народний артист України, Птушкін В.М. - народний артист України, композитор, професор Харківського національного університету мистецтв, які під час проведення атестації висловили зауваження щодо вокальних здібностей [PERSON](том ІІ, а.с.185). З огляду на викладене, твердження позивача про предвзятості атестаційної комісії є надуманими. Відповідно до посадової інструкції соліста опери 2 категорії, з якою позивач ознайомлена під підпис, соліст опери зобов'язаний постійно працювати над підвищенням своєї вокальної майстерності, виконувати обсяг робіт, що відповідає встановленій категорії. З метою підвищення професійного росту виконавця, соліст опери має право запропонувати на розгляд керівництва нові концертні програми, а також подати заявку на разучивание нових партій у спектаклях. Соліст опери несе відповідальність за якість виконуваної роботи (т. ІІ, а.с.120-121). Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON], які були членами атестаційної комісії, пояснили, що з 2010 року театр отримав статус «національного», власником театру є держава в особі Міністерства культури України, а тому вимоги до артистів стали вищими. В засіданні атестаційної комісії брали участь запрошені члени з інших театрів, які погодились з рішенням комісії відносно результатів атестації [PERSON], про що особисто розписались в атестаційному листі. [PERSON] також пояснила, що позивач за власною ініціативою перейшла на інший репертуар, що відобразилось на якості її голосу. Викликані за клопотанням позивача та дописані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що є поклонниками співу [PERSON], яка має гарний, високий голос, після виступів позивача слухачі завжди аплодують, їм подобається спів позивача. З огляду на зазначене, вважають, що висновки атестаційної комісії відносно [PERSON] є необґрунтованими. Згідно п. 6 Положення № 31 трудові спори, пов'язані з результатами атестації працівників, розглядаються згідно із законодавством України Позивачем у встановленому законом порядку не оскаржено рішення атестаційної комісії від 12.02.2013 року, висновки атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді на даний час є чинними. Відповідно до п. 5.3 Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театрів, затвердженого наказом Міністерства культури та туризму України № 31 від 03 травня 2007 року, якщо за результатами атестації працівника театру визнано таким, що не відповідає займаній посаді, керівник театру має право протягом двох місяців переглянути категорію цього працівника театру та розмір його посадового окладу або перевести працівника театру за його згодою на іншу роботу, що відповідає його кваліфікації. У разі незгоди працівника театру з переведенням на іншу роботу або неможливості його переведення, трудовий договір (контракт) з ним може бути розірвано відповідно до законодавства України. Наказом Міністерства культури України від 14.10.2013 року затверджено штатний розпис ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка з 01.01.2013 року (т. ІІ, а.с. 122-123), згідно якого у складі «Артистичний персонал» «Солісти» артист-соліст ІІ категорії є посадою найнижчої категорії, а тому пониження категорії позивача не могло мати місце. Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно виписки зі штатного розпису ДП ХНАТОБ станом на 20.12.2013 року та 12.02.2014 року були наявні наступні посади, які не потребують спеціальної освіти та досвіду роботи, а саме: двірник, прибиральник приміщень, підсобний робітник (т. ІІ, а.с. 119). Судом встановлено, що наказом № 135к від 20.12.2013 року позивачу запропоновано переведення на вакантні посади: прибиральниця службових приміщень, підсобний робітник, двірник (т. І, а.с. 139). Також зазначеним наказом запропоновано [PERSON] надати відповідь у визначений строк. 24.12.2013 року позивач ознайомлена з зазначеним наказом, про що свідчить акт про вручення копії наказу № 135к, складений начальником відділу кадрів Белостоцькою Л.В., заст. нач. відділу кадрів Тарутою М.В., інспектором відділу кадрів Філь Є.Н. та солісткою балету Бекетовою Т.Н. (т. І, а.с. 140). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу(профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Згідно положень ч.7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до роз'яснень, наданих у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Звільнення погоджується органом профспілки, членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення й не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Згідно п.10 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом профспілки. Верховний Суд України в своєї ухвалі від 4 квітня 2007р у справі за позовом ОСОБА 1 до ВАТ "Ковальсільмаш" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди зазначив, що під мотивованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника. Як вказано в зазначеній ухвалі Верховного Суду України від 4 квітня 2007 року, стаття 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" зобов'язує профспілковий орган мотивувати відмову в наданні дозволу на звільнення працівника. Під мотивованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника. 24.12.2013 року відповідач листом № 01-07/962 звернувся до Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» ДП «ХНАТОБ» (далі - ППОВПС «Захист справедливості» ДП «ХНАТОБ»), членом і головою якої є [PERSON], за надання згоди на звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. І, а.с. 148). Листом № 1 від 24.01.2014 року ППОВПС «Захист справедливості» ДП «ХНАТОБ» відмовила театру у наданні згоди на звільнення [PERSON] (т. І, а.с. 149-151). Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок). Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм. Оскільки позивач є головою ППОВПС «Захист справедливості» ДП «ХНАТОБ», відповідач листом № 01-07/963 від 24.12.2013 року звернувся до Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» за наданням згоди на звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. І, а.с. 152). Листом від 21.01.2014 року № 210114-2 ВПО «Захист справедливості» вирішила не надавати згоди на звільнення [PERSON] (т. І, а.с. 153). Суд зазначає, що ППОВПС «Захист справедливості» ДП «ХНАТОБ» та ВПС «Захист справедливості» на своїх засіданнях 24.01.2014 року та 21.01.2014 року відповідно безпідставно відмовили адміністрації театру у наданні згоди на звільнення позивача з роботи, оскільки вони не навели мотивів прийняття рішення, які б ґрунтувалися на відповідних нормах чинного законодавства та професійних якостях позивача, і це надало можливість керівництву театру відповідно до положень ст. ч.7 ст. 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", звільнити [PERSON] без їх згоди. Так, мотивуючи свою відмову у дачі згоди адміністрації театру на звільнення позивача з роботи, ППОВПС «Захист справедливості» ДП «ХНАТОБ» в основному послався на своє ставлення до адміністрації театру, порядку організації і діяльності атестаційної комісії. Як вбачається з листа від 21.01.2014 року № 210114-2, висновок ВПО «Захист справедливості» базується на тому, що до листа театру не доданий жодний документ, який би стверджував виконання усіх процедур звільнення, навіть нема самого атестаційного листа, за яким адміністрація дійшла висновку щодо звільнення позивача. З огляду на викладене, твердження позивача про те, що її звільнення проведено всупереч вимогам ст.ст. 43, 252 КЗпП України, суд вважає неспроможними та такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення № 16к про її звільнення. При цьому, адміністрацією театру 08.04.2014 року за № 01-03/292 направлено повторне звернення до ВПС «Захист справедливості» з додавання документів, а саме: копія протоколу атестаційної комісії від 12.02.2013 року та копія атестаційного листа позивача від 12.02.2013 року (т. ІІ, а.с. 112). Зазначений лист отриманий за довіреністю [PERSON] 22.04.2014 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. ІІ, а.с. 114). У судовому засіданні представник відповідача Бунецька Г.Ю. пояснила, що відповіді на зазначене звернення театром не отримано. В зв'язку з повторним зверненням театру до ВПС «Захист справедливості» наказом № 73к від 30.05.2014 року перенесено дату звільнення позивача на 01.06.2014 року. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказів генерального директора ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка № 16к про звільнення від 10/12.02.2014 року, № 135к від 20.12.2013 року про запропонування переведення на інші посади; про перенесення дати звільнення № 40к від 14.03.2014 року, № 73к від 30.05.2014 року. Не підлягають задоволенню і як похідні від них позовні вимоги про поновлення [PERSON] з 12.02.2014 року на попередній посаді артистки-солістки ІІ категорії ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка та стягнення з середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 12.02.2014 року. При цьому, суд зазначає, що у судовому засіданні позивач підтвердила ненадання адміністрації театру оригіналу листка непрацездатності за період з 12.02.2014 року по 17.02.2014 року для його оплати, а відповідно до ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листом непрацездатності. Крім того, у наказі № 73к від 30.05.2014 року зазначено, що [PERSON] є такою, що відсторонена від роботи з 18.02.2014 року з вини працівника, бухгалтерії театру за час з 18.02.2014 року по 01.06.2014 року заробітну плату не нараховувати та не сплачувати. Зазначений наказ у встановленому законом порядку не скасований. Відносно позовних вимог про визнання дати початку творчої діяльності [PERSON] з 08.02.1994 року; стягнення з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 08.02.1994 року по 14.04.1994 року згідно штатного розпису станом на 02.09.2014 року у сумі 11207,07грн.; зобов'язання адміністрації театру провести розрахунок посадового окладу позивача з 08.02.2014 року з урахуванням 30% надбавки за вислугу років суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги в зазначеній частині, позивач, серед іншого, посилається на наявність запису у трудовій книжці, де внесено виправлення щодо прийому її на роботу саме датою 08.02.1994 року, довідки від 12.01.2006 року (т. І, а.с. 16), в якій театром зазначено, що вона працює з 08.02.1994 року, актом перевірки дотримання вимог законодавства про працю № 20-01-353/0536, складеним Територіальною інспекцією з питань праці у Харківській області (т. І, а.с. 183-184), атестаційним листом [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 115к від 15.04.1994 року [PERSON] прийнято на посаду солістки опери 17 розряду з 08.02.1994 року (т. І, а.с. 155). В трудовій книжці [PERSON] підставою для внесення запису про прийняття позивача на роботу вказано наказ № 99 від 05.04.1994 року, але у наказі № 99 від 05.04.1994 року відсутнє прізвище [PERSON] в переліку працівників, яких приймають на роботу (т. І, а.с. 156-157). До трудової книжки [PERSON] внесений запис про виправлення в даті прийому на роботу, проте згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства про працю № 20-01-353/0536, складеним Територіальною інспекцією з питань праці у Харківській області (т. І, а.с. 183-184), запис про виправлення здійснено з порушенням вимог Інструкції про ведення трудових книжок та вкладишів до них, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року за № 58 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, в частині місця внесення запису. Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.01.1996 року встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, вказуючи на те. що вона була прийнята на роботу з 15.04.1994 року (т. І, а.с. 161). Згідно відомостей особового рахунку [NUMBER], заробітна плата [PERSON] нараховувалась за квітень 1994 року за 11 відпрацьованих днів (норма робочих днів в квітні 1994 року - 26), за повідомленням відповідача за попередні місяці 1994 року особові рахунки [PERSON] відсутні (т. І, а.с. 158). Також наказом № 41к від 01.04.2013 року відділу кадрів приписано внести зміни до запису № 5 трудової книжки [PERSON], а саме датою прийому на роботу вважати 15.04.1994року (т. І, а.с. 159). Зазначений наказ не оскаржений та не скасований у встановленому законом порядку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про ненадання позивачем належних та беззаперечних доказів, які б підтверджували початок її роботи у ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка саме з 08.02.1994 року, і, як наслідок, наявність підстав для задоволення позову в зазначеній частині. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання 08.02.1994 року датою початку творчої діяльності позивача, не підлягають задоволенню як похідні від них і позовні вимоги про виплату заробітної плати за період з 08.02.1994 року по 14.04.1994 року та зобов'язання адміністрації театру провести розрахунок посадового окладу позивача з 08.02.2014 року з урахуванням 30% надбавки за вислугу років. Відносно позовних вимог про стягнення з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул з 05.07.2013 року по 20.12.2013 року з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про це. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року [PERSON] поновлено на посаді артистки-солістки ІІ категорії Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка", зобов'язано відповідача виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. З боку ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" вчинено дії по оскарженню цього рішення, що фактично перешкоджало його виконанню. За змістом позовних вимог [PERSON] вона просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Аналіз ч. 5 ст. 235 КЗпП України та ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави вважати, що рішення суду вказує на обов'язок, а не право роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків незаконно звільненого працівника. Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов'язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою (отримання надбавок тощо). Отже, встановлення факту порушення власником підприємства вимог ст.235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника, є підставою для стягнення з власника підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому встановлення наявності або відсутності вини ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" у невиконанні рішення про поновлення на роботі, не мають правового значення для вирішення спірного питання, оскільки негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі є обов'язком, а не правом власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення, не залежно від відкриття виконавчого провадження, видати наказ про поновлення на роботі. Такий наказ виданий не був, театр скористався своїм правом на оскарження судового рішення, чим фактично позбавив [PERSON] можливості це рішення реалізувати. На підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року позивач була поновлена на роботі лише згідно наказу № 133к від 17.12.2013 року, а тому період з 05.07.2013 року по 16.12.2013 року слід вважати вимушеним прогулом, який підлягає оплаті. Згідно п. 4.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку колективу ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" для артистичного складу театру встановлюється 6-денний робочий тиждень тривалістю 40 годин. (т. І, а.с. 92). Відповідно до рекомендацій Міністерства праці та соціальної політики України щодо розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік кількість робочого часу, який позивач повинен був відпрацювати за період з 05.07.2013 року по 16.12.2013 року при 6-денному робочому тижні складає 140днів. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04.07.2013 року, яке набрало законної сили і яким [PERSON] поновлено на роботі, встановлено, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] становила 4395,07 грн., а середньоденна - 244,17 грн.(т. І, а.с.167). Враховуючи викладене, в зв'язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі підлягає оплаті 34183,80 грн. (140х244,17). У відповідності до роз'яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов'язкових платежів з громадян, є обов'язком роботодавця та працівника. При цьому вимоги про стягнення зазначеної суми з урахуванням індексу інфляції є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" об'єктом індексації є грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, а спірна суми позивачеві взагалі не нараховувалась, та не була нею одержана. Таким чином, стягненню з Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 34183 грн. 80коп. Стосовно зобов'язання генерального директора ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка перерахувати до пенсійного фонду грошові кошти у сумі 3219,09грн., утримані з позивача з 04.04.2013 року по 20.12.2013 року, то згідно платіжного доручення № 1140 від 23.12.2013 року (т. І, а.с. 169) та платіжного доручення № 1141 від 23.12.2013 року (т. І, а.с. 168) театром перераховані до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова та УДК СУ Дзержинського району м. Харкова відповідні суми єдиного соціального внеску та податку, утримані з суми, виплаченої позивачеві згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.07.2013 року. Відносно позовних вимог про стягнення з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплаченої соціальної відпустки за 2013-2014 роки з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 02.09.2014 року у сумі 6348,42грн., то підстави для задоволення позовних вимог в зазначеній частині відсутні, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні у 2013 році театром з позивачем проведено повний розрахунок, в тому числі виплачено грошову компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки за 2013 році; за 2014 рік згідно табелю обліку робочого часу позивачем використана соціальна відпустка як одинокій матері(т. І, а.с. 174). Відносно позовних вимог про стягнення з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка невиплаченої одноразової допомоги на оздоровлення за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 02.09.2014 року у сумі 6544,20грн. та невиплаченої одноразової допомоги на оздоровлення за 2014 рік з урахуванням індексу інфляції 12,5% розміру ставки НБУ станом на 27.08.2014 року у сумі 5265грн. суд зазначає наступне. Згідно п. 3.22 розділу 3 Колективного договору між адміністрацією та профспілковою організацією (трудовим колективом) ДП "Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка" при наявності фінансування в межах фонду оплати праці, затвердженого на відповідний рік, у відповідності до встановленого КМУ України розміру та порядку, працівникам театру виплачується допомога для оздоровлення при наданні щорічної відпустки (т. І, а.с. 176 зворот). У відповідності до ст. 10 Закону України "Про відпустки" працівникам художньо-постановочної частини і творчим працівникам театрів щорічні відпустки повної тривалості надаються в літній період у кінці театрального сезону незалежно від часу прийняття їх на роботу. Враховуючи, що щорічна відпустка позивачеві не надавалась, а була виплачена компенсація при звільненні, підстави для задоволення позовних вимог в зазначеній частині відсутні. Відносно позовних вимог про стягнення з ДП ХНАТОБ ім. М.В. Лисенка канцелярських витрат та витрат на лікування у сумі 1318,45грн., транспортних витрат на проїзд у м. Воронеж Російської Федерації з урахуванням індексу інфляції у сумі 575,56грн. суд зазначає, що позивачем не доведено зв'язок цих витрат з розглядом конкретної справи. Щодо стягнення витрат на надання юридичної допомоги у сумі 20000грн. суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визнається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права. Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. До матеріалів справи позивачем не надано доказів понесення витрат на правову допомогу у розмірі 20000грн, не надано доказів, що надані позивачу юридичні послуги пов'язані з розглядом цієї конкретної цивільної справи, позивачем не надано обґрунтування і розрахунку цих витрат. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу у розмірі 20000грн. Відносно позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 300 000грн. суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Отже, за змістом закону ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення факту спричинення моральної шкоди лежить на позивачеві. При цьому, вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням позивача у 2013 році, вже були предметом судового розгляду та частково задоволені. З огляду на викладене, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 341,84грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial