Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

01\~липня 2019\~року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначив, що рішенням місцевого Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26.12.2002 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно до її повноліття. Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач одружився вдруге з [PERSON] та має з нею двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на яких відповідно до судового наказу Березнегуватського районного суду від 04.06.2019 року сплачує аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний в рішенні суду від 26.12.2002 року розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] позивач не має змоги сплачувати, оскільки на даний час ніде не працює, перебуває на обліку в районному центрі зайнятості населення. Утримувані з нього аліменти загалом перевищують встановлену законом частку, що ставить його в скрутне матеріальне становище. На підставі зазначеного просив суд зменшити розмір аліментів утримуваних з нього за рішенням місцевого Березнегуватського районного суду від 26.12.2002 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян до 1/6 частини. Позивач в судове засідання надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.14). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала (а.с.13). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку, про що надала заяву, а справу просила слухати у її відсутність (а.с.15). Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з позовної заяви у сторін в період шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачкою розірвано та за рішенням місцевого Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 26 грудня 2002 року і до повноліття дитини, про що видано виконавчий лист по справі №2-552/02р. (а.с.9-10). 08 січня 2011 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з довідки про склад сім`ї № 1106 від 24 червня 2019 року виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області (а.с.8). 04 червня 2019 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 31 травня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.4). У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 вказаного вище Закону України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України та згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що при розгляді позовів, заявлених позивачем по справі з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. На підставі наданих суду письмових доказів було встановлено, що у позивача відбулися певні зміни в сімейному та матеріальному стані, а саме окрім [PERSON] він має ще двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, [PERSON] та [PERSON] , відносно яких він також має аліментні зобов`язання. Згідно з ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" (із змінами) розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", встановлено, що в 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Відповідно довідки № 58-02-16/925 від 25 червня 2019 року, виданої Березнегуватською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості, [PERSON] зареєстрований як безробітний і його дохід за період з 11 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року становить 3295,68 грн. (а.с.7). За такого, враховуючи зміни матеріального та сімейного стану позивача, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved