Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якому просить визнати право вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до [PERSON] за кредитним договором № 2621/0906/88-077 від 12.09.2006 недійсним на момент його набуття, судові витрати покласти на відповідача. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що договір факторингу, за яким відповідач набув право вимоги до нього, є валютною операцією у розумінні положень Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ від 09.08.2002 № 297, і, відповідно, вимагає наявності у відповідача генеральної ліцензії НБУ, тобто, порушено ч. 3 ст. 553 ЦК України, п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.п. 1.2 п. 1 Положення від 09.08.2002 № 297. Також позивач посилається на те, що відповідно до п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 231 від 03.04.2009 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» за договором факторингу можливим є відступлення прав грошових вимог виключно до суб'єктів господарської діяльності, тоді як позивач уклав кредитний договір з банком як фізична особа, а не суб'єкт господарської діяльності, і виключно з метою задоволення особистих споживчих потреб. Щодо порушення прав позивача внаслідок набуття відповідачем оспорюваного права вимоги до нього, позивач зазначає вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на вимагання від нього сплати всієї суми кредиту у іноземній валюті - доларах США. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених підстав. ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" у судові засідання повноважного представника не направило, про день і час розгляду даної справи повідомлялось належним чином, про причини неявки суд не повідомило. Суд розглядає дану справу на підставі наявних у ній даних. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 12.09.2006 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», за договором банк, та [PERSON], за договором позичальник, було укладено кредитний договір № 2621/0906/88-077, за умов якого банк надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 55 000 доларів США на строк до 11 вересня 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Як вбачається зі змісту вищезазначеного кредитного договору, позивача (за договором позичальника) було проінформовано про всі його істотні умови, спосіб та терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо, що підтверджується підписом позивача на договорі. За таких обставин власні дії позивача, що виразилися у підписанні кредитного договору, є підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цією угодою. Таким чином, при підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення. 28.11.2012 між ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником ВАТ "Сведбанк", яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" було укладено договір факторингу № 15, за умов якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Як зазначається позивачем та вбачається з матеріалів справи, 22.02.2013 на адресу позивача надійшов спільний лист № 0000953 від 22.02.2013 ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс», яким його повідомили, що ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, нараховані банком за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) по кредитному договору № 2621/0906/88-077 від 12.09.2006 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», зазначено розмір заборгованості станом на 28.11.2012, а також нові банківські реквізити для погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як зазначено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України. Доводи позивача про те, що договір факторингу, за яким відповідач набув право вимоги до нього, є валютною операцією у розумінні положень Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ від 09.08.2002 № 297, і, відповідно, вимагає наявності у відповідача генеральної ліцензії НБУ, тобто, порушено ч. 3 ст. 553 ЦК України, п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.п. 1.2 п. 1 Положення від 09.08.2002 № 297, судом не приймаються до уваги як безпідставні, оскільки ці доводи базуються на власному припущенні та не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України. Як вбачається зі змісту наданого позивачем договору факторингу, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» має статус фінансової установи за законодавством України та внесена до Державного реєстру фінансових установ України (Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи Серія ФК № 357 від 16.11.2012), яка надає фінансові послуги, в тому числі факторинг, що відповідає положенням п. 11 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Статтею 5 вказаного Закону передбачено право на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Однак, вказаною нормою закону не встановлено обов'язку фінансовим установам здійснювати операції з надання фінансових послуг, зокрема, факторингу на підставі відповідної ліцензії. Таким чином, з огляду на вказані положення закону ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» має право здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг без отримання відповідних ліцензій та/або дозволів. Посилання позивача на те, що за договором факторингу можливим є відступлення прав грошових вимог виключно до суб'єктів господарської діяльності, тоді як позивач уклав кредитний договір з банком як фізична особа, а не суб'єкт господарської діяльності, визнається судом юридично неспроможним, оскільки позивачем в даному випадку не вірно розмежовано (ототожнено) суб'єктний склад сторін за договором факторингу та кредитним договором. Договір факторингу № 15 від 28.11.2012 було укладено між двома суб'єктами господарської діяльності - між ПАТ "Сведбанк"та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс". Також посилання позивач на вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на вимагання від нього сплати всієї суми кредиту у іноземній валюті - доларах США, не можуть отримати правову оцінку в рамках розгляду судом даної цивільної справи, оскільки при наявності достатніх підстав вважати, що дії відповідача мають ознаки того чи іншого кримінального правопорушення, позивач не позбавлений права та можливості звернутись до відповідних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення у встановленому порядку. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог законодавства при укладенні договору факторингу, а також, що діями відповідача порушені його права та інтереси, а тому суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed