Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та змінити розмір аліментів, які стягуються з останнього з 1500грн. до 2500грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує наступним. В них є спільний син [PERSON] , після народження якого вони зареєстрували шлюб, який надалі було розірвано та присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі 1500грн. щомісячно. На даний час аліментів не вистачає для утримання дитини. Окрім цього, значно зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також, вона несе витрати на лікування дитини, в яких відповідач не бере участі. Покликається також на зростання цін на комунальні послуги. Вона не в змозі самостійно забезпечити прожитковий мінімум для дитини та вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в такому розмірі. Відповідач жодним чином не цікавиться долею сина, його здоров`ям, не приймає участі у вихованні та догляді, фізичному та духовному розвитку, навчанням останнього. Вона неодноразово наполягала, щоб відповідач спілкувався з сином, однак останній не проявляв такого бажання та не бачив дитини жодного разу. Позивачка подала заяву, в якій позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзиву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження. Сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 31.12.2015р. та рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 08.02.2017р. даний шлюб розірвано, присуджено стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1500грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. З довідки №642 від 17.02.2020р., характеристики від 17.02.2020р., характеристики від 15.10.2020р. та заяв встановлено, що спільний син сторін проживає разом з позивачкою, відвідує дошкільний заклад та відповідач з ними не проживає і не відвідує сина. Відповідно до складеної в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області та нотаріально посвідченої заяви від 09.06.2020р., відповідач [PERSON] не заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина. Згідно висновку №328/02-21 від 04.11.2021р., орган опіки та піклування Червоноградської РДА дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В свою чергу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, батько неповнолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться потребами сина, не займається забезпеченням розвитку дитини та матеріально не забезпечує його та взагалі не бачив дитини з моменту його народження з 2015 року. В свою чергу, дитина проживає з матір`ю, яка виховує його та забезпечує його першочергові потреби, належні умови проживання, навчання та розвитку. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування і дійшов до висновку про необхідність задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з цим, згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, у рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року справі "Олсон проти Швеції" зазначається "що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Також, особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії"). Як на підставу збільшення розміру аліментів позивачка покликається на зростання прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, витрати на лікування дитини, та зростання цін на комунальні послуги. Рішенням суду від 08.02.2017р. передбачено, що розмір присуджених на користь позивачки аліментів не може бути меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, покликання останньої на зростання прожиткового мінімуму є неспроможними, оскільки розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина буде збільшено в ході виконання вищевказаного судового рішення у разі, якщо розмір присуджених аліментів буде меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини. Витрати на лікування дитини не підтверджені жодними доказами. Крім того, у разі наявності в спільної дитини сторін захворювань та необхідності витрат на лікування, позивачка наділена правом звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за наявності підстав для цього. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що аліменти в розмірі 1500 щомісяця але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є достатніми для забезпечення нормальних першочергових потреб спільної дитини сторін. Позивачка, в свою чергу, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів погіршення її матеріального стану, або покращення матеріального стану відповідача. З відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір, згідно ст.141 ЦПК України

Outcome: partial