Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

13.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири. Обгрунтовує свої вимоги тим, що з грудня 2013 по січень 2014 рік відбулось триваюче залиття квартири, яка належала йому на праві власності. Внаслідок затоплень, що мали місце з вини відповідача, він зазнав матеріальної та моральної шкоди. Уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 12700 грн. 55 коп., що складається із розміру шкоди внаслідок залиття - 11743 грн. 55 коп., витрати на висновок спеціаліста - 850 грн, диск- 7 грн., папір для друку 100 грн., а також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 70000 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Обґрунтовуючи позов посилається на ст.ст. 22, 1166 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, зазначених вище. Позивач в судовому засіданні вказав, що 3 грудня 2013 року та в січні 2014 року мало місце затоплення квартири, яка на той час перебувала у його власності. Вважає, що можливо було затоплення 3.12.2013, але воно мало триваючий характер, оскільки прояви затоплення мали місце і в січні 2014 року. При цьому відповідач у добровільному порядку заподіяну шкоду не відшкодувала, замовчувала, що це сталось з її вини, в наслідок чого у нього виникла конфліктна ситуація із сусідом знизу, який звинувачував у затопленні квартири його. Крім того, моральну шкоду обґрунтовує тим, що він являється інвалідом, йому протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження, він витратив багато часу для звернення до ЖЕКу з метою встановлення причин затоплення. Все це спричинило негативні емоції та переживання. Просив визнати поважним причини пропуску строку позовної давності звернення до суду посилаючись на наявність численних травм отриманих з 02.04.2013 року по 27.03.2016 рік та перебуванні у звязку з цим на лікуванні. Представник відповідача проти позову заперечив. Вказав, що дійсно було одноразове затоплення 03.12.2013 року з вини його довірительки, проте вважає необґрунтованою суму шкоди, оскільки розмір не відповідає обсягу пошкоджень. З 2014 року позивач не являється власником квартири за адресою [ADDRESS]. Просив відмовити в позові та наполягав на застосуванні строку позовної давності, який пропущений позивачем. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування від 16.11.2011 року [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. (а.с. 50, 51). 31.07.2014 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] продав вказану квартиру (а.с. 53, 54). Відповідач по справі [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2013 року. Між сторонами виникли правовідносини стосовно відшкодування шкоди позивачу завданої затопленням. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз ст. ст. 151, 177, 179 ЖК УРСР, ст. 322 ЦК України свідчить про те, що власник зобовязаний утримувати жилі приміщення, підтримувати санітарно-технічне та інше обладнання у належному стані, дотримуватись Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. З листа КП "Новозаводське" Чернігівської міської ради від 12.12.2013 (а.с. 19) вбачається, що 03.12.2013 року було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та було виявлено сліди затікання на стелі та стінах приміщень кухні. Причиною затікання став витік води з-під заглушки трубопроводу холодного водопостачання на кухні квартири № 54. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що 03.12.2013 року вона як майстер ЖРЕД № 3 виходила за заявою [PERSON] та інших на обстеження квартир 50 та 54 по проспекту Перемоги, 25. Було встановлено, що в квартирі 50 мають місце сліди затоплення на кухні мались сліди затікання у куту на стелі, пошкоджене фарбування на стелі та стінах. При обстеженні було встановлено, що причиною затікання було те, що з-під заглушки труби в [ADDRESS] капала вода. Також за заявою позивача вона здійснювала повторний огляд квартири 50 у січні 2014 року де були встановлені сухі сліди від залиття, яке відбулось у грудні 2013 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона являється матірю позивача. На початку грудня 2013 року вони виявили затоплення квартири, яку вона подарувала синові. Працівниками ЖЕК було встановлено, що залиття відбулось з вини жильців квартири № 54. Далі у січні 2014 року знову проявились сліди затікання, на що працівники ЖЕК вказали, що це наслідки затоплення, що відбулось у грудні 2013 року. Згідно частини 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що відповідач визнала свою вину у залитті квартири позивача 03.12.2013 року, суд визнає цю обставину встановленою відповідно до правил частини 1 ст.61 ЦПК України. Дослідивши письмові заяви позивача адресовані КП "Новозаводське" від 30.12.2013, 12.01.2014 та надані відповіді від 10.01.2014, 17.01.2014, відсутні підстави вважати, що мало місце затоплення квартири позивача ще й у січні 2014 року( а.с. 81-83). Доказом розміру матеріальної шкоди позивачем надано звіт ТОВ Експортно-правовий центр "Правекс" складений 24.03.2017 про вартість матеріального збитку внаслідок затоплення квартири, що становить 11743 грн. 55 коп. (а.с. 110-122). Відповідачем не надано доказів на спростування вищевказаноїу суму належними доказами. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає встановленим в судовому засіданні заподіяння позивачеві матеріальної та моральної шкоди, через пошкодження його майна, зміну нормального перебігу життя, та психологічних переживань. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, залиття квартири позивача сталось 03.12.2013 року, а звернення до суду за захистом порушених прав відбулось лише 13.01.2017 року з порушенням строків позовної давності. Враховуючи наявність заяви відповідача про застосування строків позовної даності, а також те, що позивачем не надано доказів поважності причин пропущення позовної давності, а саме в період з 04.12.16 по 13.01.2017., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed