Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] інтереси якої представляє [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме : встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на випадок своєї смерті залишив заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день своєї смерті і на що він матиме право за законом заповів заявниці [PERSON] . Спрадкодавець [PERSON] проживав з [PERSON] в [ADDRESS] з 2010 року і до дня його смерті, однак, він не був зареєстрований в даній квартирі, що стверджується відповідним актом. При зверненні 29 січня 2020 року до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, заявниці було роз"яснено, що вона не подала заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк, який надав законодавець для прийняття спадщини, і не надала документів про те, що вона проживала чи була зареєстрована разом з померлим за однією адресою. Тому, нотаріусом було відмовлено заявниці в отриманні свідоцтва про право на спадщину про що, було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Тому, заявниця просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Представник заявниці подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги просить задовольнити. Заінтересована особа подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Враховуючи заяви сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 квітня 2016 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 грудня 2007 року (а.с.8). На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, зареєстрований в реєстрі за №361, яким заповів все своє майно заявниця [PERSON] (а.с.9). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06 травня 2020 року, номер інформаційної довідки 60115958, у спадковому реєстрі інформація щодо спадкоємців померлого [PERSON] відсутня (а.с.38). Відповідно до довідки виданих ТОВ "І.Т.В."Сервіс Плюс" 19 лютого 2020 року за №024349 на момент смерті [PERSON] в [ADDRESS] , були зареєстровані заявниця [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно акту від 22 лютого 2020 року за №24 виданого ТОВ "І.Т.В."Сервіс Плюс", [PERSON] роживав з 2010 року по 2016 рік в [ADDRESS] до дати смерті [INFO] (а.с.12). Постановою приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Машіка Олени Миколаївни від 30 січня 2020 року, заявниці [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину тому, що вона не подала заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк, який надав законодавець для прийняття спадщини, і не надала документів про те, що вона проживала чи була зареєстрована разом з померлим за однією адресою (а.с.10). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спаддходавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі посутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути : довідка житлово-експлуатаційної організаціїї, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Недотримання заявником вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року. Відповідно до п.23 Постанови №7 від 30 травня 2007 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійногоо проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.315 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, із урахуванням визнання заявлених вимог заінтересованою особою, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved