Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між нею та [PERSON], [INFO] а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON] та визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] по праву на спадщину за законом за правом представлення після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, [PERSON] (до шлюбу [PERSON]), народилася [INFO] р. Її батьками, відповідно до свідоцтва про народження, яке видане Фрунзенським ВРАГС м. Харкова 30.03.1995 p., актовий запис № 81, записані мати - [PERSON], [INFO] та батько - [PERSON]. В період вагітності та у момент народження позивачки, її мати [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі із її батьком. Її батько [PERSON] [INFO] в момент її народження був неповнолітнім та відповідно до ст. 13 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 р. не мав повної дієздатності, тому особисто не мав права звернутися до органів РАГС із заявою про реєстрацію батьківства. Крім того, її батьки не мали права укласти шлюб між собою, так як на той момент діяв Кодекс про шлюб та сім'ю в редакції 1969 р. відповідно до ст. 16 якого шлюбний вік для чоловіків був встановлений у 18 років. Батьки [PERSON] не дозволили йому подати заяву про батьківство та відправили його на заробітки до м. Новий Уренгой Російської Федерації, де він, в квітні 1992 року загинув в наслідок пожежі. Похований батько в м. Харкові на цвинтарі № 3. Причиною у відмові видати позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі стало те, що в матеріалах спадкової справи № 930/2015, заведеної після померлої 22.06.2015 р. [PERSON], відсутні будь-які правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], розташовану за адресою: [ADDRESS]. Окрім цього, в матеріалах спадкової справи відсутні докази родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] Крім неї спадкоємцем першої черги є її дядько - [PERSON], який є рідним братом її батька. Представник позивача [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 02 листопада 2015 року (Т.1, а.с. 34) в судове засідання, призначене на 13.06.2018 року не з'явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 26-07 від 26 липня 2016 року (Т.1, а.с. 59) в судове засідання призначене на 13.06.2018 не з'явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. В попередніх судових засіданнях відповідачем [PERSON] були надані пояснення, відповідно до яких зазначено, що він є братом померлого [PERSON]. Позивачку побачив вперше, коли останній було близько пів року, її мати привезла коляску і сказала його батькам, що вона їх онука. Дитина була хвора, батьки її лікували, потім матір забрала її назад до себе. При житті його брат [PERSON] працював на півночі. Коли, вкотре повернувся додому позивака вже народилася. На його думку батьки піклувалися про позивачку, через трагічну загибель сина, але кровної спорідненості не визнавали. 18 березня 2016 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. 25 квітня 2016 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків цивільну справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні. 28.07.2016 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] було витребувано з 12 ХДНК копію спадкової справи, а також з Головного територіального управління юстиції в Х/о копію актового запису про народження позивача. 29.08.2016 року позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просила суд встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], [INFO], а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON] та визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] по праву на спадщину за законом за правом представлення після смерті [PERSON]. 05.09.2018 року з 12 ХДНК до суду надійшла копія спадкової справи № 930/2015. 18.10.2016 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків зазначена цивільна справа згідно розпорядження щодо повторного авто розподілу судової справи відповідно до п.2.3.49 Положення про АСДС прийнята до провадження суддею Сілантьєвою Е.Є. 10.11.2016 року ухвалою суду за клопотання представника позивача [PERSON] витребувано з Головного територіального управлінні юстиції у Харківській області та з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінні юстиції у Харківській області належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON], [INFO]. Ухвалоювід 19.12.2016 року провадження по справі було зупинено та призначено по судово - медичну генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Комунального закладу Дніпропетровської обласної ради «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичноїекспертизи» відділення судової -медичної генетики. 12 січня 2017 року до суду надійшло повідомлення КЗ Дніпропетровської обласної ради «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» відділення судової медичної генетики № 01 від 03.01.2017 р. про повернення ухвали без виконання в зв'язку з тим, що в їх установі молекулярно-генетичні експертизи по встановленню родинних зв'язків між племінницею та дядею не проводяться. Ухвалою від 31 січня 2017 року провадження по справі було зупинено та призначено по судово - медичну генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). 7 березня 2017 року до суду надійшло повідомлення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 07/01-13/2433-17 від 24.02.2017 р. - проведення судово-медичної та генетичної експертизи належить виключно до компетенції експертних установ Міністерства охорони здоров'я України та експертних підрозділів МВС України. З огляду на зазначене, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз не проводяться такого роду експертизи. Ухвалою від 15 травня 2017 року провадження по справі було зупинено та призначено судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського державного науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15). 04 липня 2017 р. до суду надійшло повідомлення Київського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/111/10-13136 від 16.06.2017 р. - проведення судово-медичної та генетичної експертизи належить виключно до компетенції Державного науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України (м.Київ, вул. Великаокружна, б.4). Ухвалою суду від 25 вересня 2017 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] та у справі призначено молекулярно - генетичну експертизу мітохондрій клітин ДНК. 01 грудня 2017 року до суду надійшло повідомлення від Державного науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України про неможливість проведення експертизи по цивільній справі. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК Україницивільнесудочинствоупорядкупозовногопровадженняздійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого повторно 03.04.2007 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] року. Батьком останньої є [PERSON] (а.с.3 т.1). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] р.н. змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.4 т.1). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу останній присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 5 т.1). Постановою державного нотаріуса Дванадцятої ХДНК Доценко О.О. від 26.12.2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність доказів родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON] (а.с.18 т.1). Згідно отриманих на запити суду відповідей з Харківського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області №5443/15-04-06 від 02.07.2016 року та Відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації ГТУЮ в Х/о №20180/08.01-04-06 від 01.08.2016 р. встановлено, що проведеною перевіркою актового запису про смерть на гр. [PERSON], [INFO] не виявлено (а.с.56, 76 т.1). Згідно відповіді КП «Ритуал» №290 від 15.08.2016 року встановлено, що [PERSON] (помер [INFO] року) похований 28.04.1992 року на міському кладовищі №3, яке розташоване за адресою: вул. Ак. Павлова,88 (а.с.81 т.1). Відповідно до свідоцтва про право власності від 26.28.1998 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та членам його родини - [PERSON] (а.с.88 т.1). Судом вивчались матеріали спадкової справи № 930/2015 заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до майна померлої 21 червня 2015 року [PERSON]. В матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини та постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної діїу зв'язку з відсутністю доказів родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON] (а.с.100,116 т.1). Відповідно до повідомлення КЗ Дніпропетровської обласної ради «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» відділення судової медичної генетики № 01 від 03.01.2017 р. ухвала Фрунзенського районного суду м. Харків 19.12.2016 р. залишена без виконання в зв'язку з тим, що в їх установі молекулярно-генетичні експертизи по встановленню родинних зв'язків між племінницею та дядьком не проводяться (а.с.196 т.1). Відповідно до повідомлення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 07/01-13/2433-17 від 24.02.2017 р. - проведення судово-медичної та генетичної експертизи належить виключно до компетенції експертних установ Міністерства охорони здоров'я України та експертних підрозділів МВС України. З огляду на зазначене, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз не проводяться такого роду експертизи (а.с.224 т.1). 01.12.2017 року до суду надійшло повідомлення від Державного науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України про неможливість проведення експертизи по цивільній справі (а.с.60 т.2). В судовому засіданні також був допитаний свідок. Свідок [PERSON], пояснила, що вона знайома з сім'єю [PERSON] з 1987 року, працювала разом з матір'ю відповідача [PERSON], тісно спілкувалися. Вперше побачила позивачку [PERSON] , коли останній було близько 6 місяців, як їй пояснила [PERSON] це дочка її сина [PERSON]. [PERSON], дідусь позивачки, водив її дитячий садок, відвозив у санаторій. Вони усією сім'єю, зокрема, разом з відповідачем [PERSON] відзначали свята. Весілля позивачки, також святкували у квартирі [ADDRESS], звідти відбувався викуп нареченої. [PERSON] купувала для бабусі ліки. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановленняфактів, щомаютьюридичнезначення», суд вправірозглядатисправи про встановленняродиннихвідносин, коли цей факт безпосередньопороджуєюридичнінаслідки, наприклад, якщопідтвердження такого факту необхіднезаявникові для одержання в органах, щовчиняютьнотаріальні дії. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Як вбачається зі змісту позовних вимог, на наданих пояснень у судовому засіданні сторін по справі, позивач просить встановить факт батьківства. Виходячи з роз'яснень, які надані в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених статтею 53 чинного на момент виникнення спірних правовідносин КпШС 1969 року, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно матеріалів справи позивач [PERSON] народилась 06 січня 1991 року, тобто до 01 січня 2004 року. Відповідно до статті 53 КпШС в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За положеннями статті 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Суд зазначає, що належних і допустимих доказів на підтвердження факту батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] суду не надано. Факт тимчасового проживання з мамою [PERSON], [PERSON], не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що сукупність досліджених у судовому засіданні доказів та їх належна оцінка не можуть встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Разом з тим, суд не бере до уваги покази свідка щодо родинних відносин заявника з [PERSON], оскільки, як вбачається із свідоцтва про народження заявника, [PERSON], [INFO], виданого повторно 03.04.2007 року, відомості про її батька вказані як «[PERSON]», в той час як прізвище родини відповідача «[PERSON]». Судом призначалась та направлялась ухвала про призначення по справі судово -медичної генетичної експертизи для встановлення спорідненості [PERSON] з [PERSON], однак вказана експертиза не була проведена в жодному із закладів, у зв'язку з тим, що такого роду експертиза в Україні не проводиться, кровне споріднення встановлюється тільки між батьками та дітьми. Таким чином в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують родинні відносини заявника з померлим [PERSON], і, відповідно - з [PERSON]. Також не підлягає задоволенню вимога про визнання за позивачем права власності на ? частину квартири по праву на спадщину за законом з огляду на наступне. Згідноізст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) відфізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншихосіб (спадкоємців), до складу спадщини входятьвсі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриттяспадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'ясненьнаданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа можезвернутися до суду за правилами позовногопровадження. Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальнійконторісвідоцтва про право на спадщинувимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа можезвернутисядо суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивачем [PERSON] не обґрунтовано та не доведено факт родинних відносин з [PERSON], визнання права власності на спадкове майно є передчасною вимогою та може порушувати права чи інтереси будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати понесені позивачем покладаються на нього, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки рішення ухвалюється не на йогокористь.

Outcome: dismissed