Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 63,3 м2, житловою площею 36,9 м2, до якого відносяться надвірні будівлі та споруди, а саме: прибудова а; ганок а1; сараї Б, б; літня кухня В; туалет Т; огорожа №, колодязь К, який належав її чоловіку [PERSON] на підставі довідки виконавчого комітету Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області за №367/06-19 від 08.04.2021 року на підставі особового рахунку № [NUMBER] в погосподарській книзі №4 за 2016-2020 р.р. Рік побудови будинку 1958. Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, і спадщину прийняла спільним проживанням та реєстрацією із спадкодавцем на підставі п.3 ст.1268 ЦК України, що стверджується довідкою виконавчого комітету Горщиківської сільської ради Коростенського району за №365/06-19 від 08.04.2021 року. В Коростенській районній державній нотаріальній конторі після спливу шестимісячного терміну з дня смерті чоловіка у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у письмовій формі, з причини відсутності правовстановлюючого документа про право власності на спадкове майно. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 05.04.1996 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 63,3 м2, житловою площею 36,9 м2, до якого відносяться надвірні будівлі та споруди, а саме: прибудова а; ганок а1; сараї Б, б; літня кухня В; туалет Т; огорожа №, колодязь К, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 65 років в м.Коростені, Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 27.07.2020 року. Позивач, як дружина [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 05.06.1976 року. З довідок №367/06-19, №365/06-19 від 08.04.2021 року, виданих виконавчим комітетом Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області слідує, що згідно запису в погосподарській книзі №4 за 2016-2020 року, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав померлому [PERSON] , [INFO] . Рік побудови будинку 1958. На момент смерті [PERSON] разом із ним проживала та була зареєстрована дружина - [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З листа Коростенської міської нотаріальної контори №585/02-14 від 28.06.2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру слідує, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (відмову від спадщини) спадкоємці не звертались. Листом від 12.05.2021 року за №430/02-14 в.о. державного нотаріуса Коростенської районної державної нотаріальної контори Лугина О.І. повідомив [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності [PERSON] на спадкове майно. У справі наявна довідка Комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» №534 від 08.04.2021 року, зі змісту якої слідує, що станом на 29.12.2012 року державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] - не проводилась. Інвентаризація будинку проведена Комунальним підприємством «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.04.2021 року. Факт належності на праві власності спадкодавцеві позивача нерухомого майна з приводу якого порушено спір, на час розгляду справи ніким не оспорено та не спростоване. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачем надано суду лист нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] після смерті свого спадкодавця в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved