Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до боржника за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року по справі № 331/5054/15-ц ТОВ «Дієса», уточненому в ході розгляду справи в суді, в якому просить стягнути з відповідача за період з 13 січня 2016 року по 27 серпня 2018 року індекс інфляції від простроченої боржником суми 708 335,74 грн. у розмірі 213 221,40 грн. і три відсотки річних - 56 124 грн., а такожстягнути з відповідача усі судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на те, що в період з 14.03.2015 по 31.03.2015, [PERSON] проводились замовлення та роздрібне придбання товарів у ТОВ «Дієса» через магазин «Ельдорадо» (місцезнаходження м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 53) шляхом готівкового розрахунку. Товар [PERSON] придбаний за готівкові кошти, про що свідчать копії фіскальних чеків придбаного товару. Відповідач, як виконавець в даних правовідносинах, протиправно не виконав зобов`язання щодо передачі товару, визначеного договором купівлі-продажу, в зв`язку з чим в нього виникло грошове зобов`язання. З метою захисту порушених прав та інтересів [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних, втрат від інфляції за період прострочення грошового зобов`язання 13 січня 2016 року (з дня, по який стягнення проведено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року по справі № 331/5054/15-ц) по 27 серпня 2018 року (день фактичного виконання зобов`язання). У судовому засіданні представники позивача Єремєєва Г.М., Гришин С.В. надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача Білека Ю.І. позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, фактично висловлюючи доводи щодо незгоди відповідача з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2017 р., на підставі якого з відповідача була стягнута сума грошових коштів, за несвоєчасну сплату яких позивач намагається стягнути індекс інфляції і 3 відсотки річних. Просить в позові відмовити, оскільки стверджує, що відповідач поставив позивачу товар за договором купівлі - продажу, а, відтак, не має перед позивачем ніякого грошового зобов`язання. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватисяна припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наданих позивачем у відповідності до вимог ЦПК України доказів судом встановлено, що між позивачем (споживачем продукції, покупцем) та відповідачем (продавцем) укладено в усній формі договір купівлі-продажу, на виконання якого видані фіскальні чеки (перелік товарів додається). Товар Позивачем придбаний за готівкові грошові кошти, проте, жоден з товарів позивачу не переданий, що встановлено рішенням суду. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року по справі № 331/5054/15-ц позов [PERSON] до ТОВ «ДІЄСА» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь [PERSON] суму коштів за придбаний товар у розмірі 708 335, 74 грн., індекс інфляції в розмірі 55 250, 19 грн., 3% річних 14 613, 06 грн., а разом 778 198,99 грн., а також судовий збір в розмірі 14 613, 06 грн. Судовим рішення встановлено, що [PERSON] 14.03.2015 року, 25.03.2015 року, 26.03.2015, 27.06.2015 року, 22.03.2015 року, 28.03.2015 року, 31.03.2015 року, 21.03.2015 року було придбано пральні машини у кількості 89 штук у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» через магазин роздрібної торгівлі «Ельдорадо». Сума грошових коштів за сплачений товар згідно наданих чеків складає 708 335, 74 грн. Рішення, яким встановлено факт наявності грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, залишено без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2018, та є таким, що набрало законної сили. У відповідності ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Саме з цих підстав судом не приймаються до уваги доводи заперечень проти позову і докази на їх обґрунтування представника відповідача, які, на його погляд, спростовують встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини. Отже, судом встановлено, що на підставі рішення суду відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, яке в період, протягом якого позивачем зроблений розрахунок індексу інфляції і трьох процентів річних (з 13.01.2016 р. по 27.08.2018 р.), не виконав. Факт невиконання зобов`язання (несплати грошових коштів) і періоду часу розрахунку визнані відповідачем і не потребують доказування. Судом розглядається позов в межах заявлених вимог в обсязі заявленого позивачем періоду часу несплати грошового зобов`язання, який становить з 13.01.2016 р. по 27.08.2018 р. На час ухвалення рішення судом зобов`язання є виконаним, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 10.09.2018 р. в виконавчому провадженні № 57054332 в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі, що не заперечував позивач, пояснивши в суді, що наприкінці серпня 2018 троку сума боргу 708 335, 74 грн. сплачена відповідачем на рахунок позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з несвоєчасним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» зобов`язання, встановленого рішенням суду, у відповідача виникли зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому суд визнає, що позивач з передбачених законом підстав звернувся за захистом права, яке порушив відповідач. Не оспорюються відповідачем та підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами сам факт прострочення вказаного зобов`язання, початок періоду прострочення в позові, що розглядається, з 13.01.2016 р., що підтверджується матеріалами цивільної справи Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 331-5054-15ц, з якої вбачається що останнє уточнення позовних вимог, з якими позивач звертався до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ТОВ «Дієса» основної суми боргу 708 335, 74 грн., індексу інфляції та трьох процентів річних, що датовано 14.01.2016 р., в якому розрахунок був зроблений відповідно станом на 13.01.2016 р. (т.1 а.с. 167), і саме ця сума була стягнута судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року по справі № 331/5054/15-ц, кінець періоду прострочення визначений позивачем 27.08.2018 р. також ніким не оспрорюється. Відповідно до наданого [PERSON] розрахунку з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» він просить стягнути 213 221, 40 грн. - індекс інфляції від простроченої суми за період з 13 січня 2016 року по 27 серпня 2018 року, який розрахований ним шляхом множення визначеного ним сукупного індексу інфляції за вказаний період - 1, 32366027741 на суму боргу 708 335.74 грн., сума інфляційних витрат, підрахована позивачем, дорівнює 213 221, 40 грн. Три відсотка річних за період з 13 січня 2016 року по 27 серпня 2018 року, який за підрахунком позивача становить 964 дня, дорівнює 56 124, 10 грн. Таким чином, в підсумку загальна сума, що визначена позивачем, яку він просить стягнути на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, дорівнює 269 345,5грн. (213 221,40+56 124,10). Перевіривши подані позивачем розрахунки інфляційних втрат у сумі 213 221, 40 грн. та 3 % річних у сумі 56 124, 10 грн. - за період з з 13 січня 2016 року по 27 серпня 2018 року, суд визнає їх обґрунтованими, але арифметично не вірними, виходячи з наступного. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними, і розраховується судом за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Індекси інфляції за період прострочення враховувались судом з джерела інформації - газета "Урядовий кур`єр": Січень 2016 - 100,90% "УК" № 26 від 10.02.2016 р. Лютий 2016 - 99,60% "УК" № 47 від 11.03.2016 р. Березень 2016 - 101,00% "УК" № 68 від 09.04.2016 р. Квітень 2016 - 103,50% "УК" № 87 від 11.05.2016 р. Травень 2016 - 100,10% "УК" № 109 від 10.06.2016 р. Червень 2016 - 99,80% "УК" № 128 від 12.07.2016 р. Липень 2016 - 99,90% "УК" № 149 від 10.08.2016 р. Серпень 2016 - 99,70% "УК" № 170 від 10.09.2016 р. Вересень 2016 - 101,80% "УК" № 191 від 11.10.2016 р. Жовтень 2016 - 102,80% "УК" № 210 від 09.11.2016 р. Листопад 2016 - 101,80% "УК" № 233 від 10.12.2016 р. Грудень 2016 - 100,90% "УК" № 4 від 11.01.2017 р. Січень 2017 - 101,10% "УК" № 25 від 09.02.2017 р. Лютий 2017 - 101,00% "УК" № 47 від 11.03.2017 р. Березень 2017 - 101,80% "УК" № 68 від 11.04.2017 р. Квітень 2017 - 100,90% "УК" № 86 від 12.05.2017 р. Травень 2017 - 101,30% "УК" № 106 від 10.06.2017 р. Червень 2017 - 101,60% "УК" N 126 від 11.07.2017 р. Липень 2017 - 100,20% "УК" № 148 від 10.08.2017 р. Серпень 2017 - 99,90% "УК" № 169 від 12.09.2017 р. Вересень 2017 - 102,00% "УК" № 191 від 11.10.2017 р. Жовтень 2017 - 101,20% "УК" N 212 від 10.11.2017 р. Листопад 2017 - 100,90% "УК" № 234 від 12.12.2017 р. Грудень 2017 - 101,00% "УК" № 6 від 11.01.2018 р. Січень 2018 - 101,50% "УК" № 30 від 13.02.2018 р. Лютий 2018м - 100,90% "УК" № 49 від 14.03.2018 р. Березень 2018 - 101,10% "УК" № 70 від 12.04.2018 р. Квітень 2018 - 100,80% "УК" № 89 від 12.05.2018 р. Травень 2018 - 100,00% "УК" № 109 від 12.06.2018 р. Червень 2018 - 100,00% "УК" № 129 від 13.07.2018 р. Липень 2018 - 99,30% "УК" № 150 від 11.08.2018 р. Серпень 2018 - 100,00% "УК" № 170 від 12.09.2018 р. При розрахунку інфляційних нарахувань суд керувався рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року, Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, у відповідності до яких для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою: (100,90%*99,60%*101,00%*103,50%*100,10%*99,80%*99,90%*99,70%*101,80%*102,80%*101,80%*100,90%*101,10%*101,00%*101,80%*100,90%*101,30%*101,60%*100,20% *99,90%*102,00%*101,20%*100,90%*101,00%*101,50%*100,90% *101,10% *100,80% *100,00%*100,00% *99,30% *100,00% =132,366%). Виходячи з отриманого на підставі цього розрахунку підсумкового індексу інфляції - 132,366% за вказаний у позові період інфляційні нарахування на суму боргу 708 335,74 грн. за цей період становлять 229 260 грн. (708 335, 74 * 132, 366% - 708 335,74), тобто суму, що більша заявленої позивачем на 16 038,60 грн. (229 260-213 221,40). Перевіряючи правильність арифметичного розрахунку трьох процентів річних від суми боргу 708 335, 74 грн. за період з 13 січня 2016 року по 27 серпня 2018 року, судом встановлено, що вказаний період прострочення становить 958, а не 964, як вказує позивач, днів. Відповідно три проценти річних від простроченої суми за 958 днів дорівнює 55 621,77 грн. (708 335,74*3% : 366 * 958), і є сумою, що на 502, 33 грн. меншою, ніж заявлено позивачем - 56 124,10 грн. (56 124,10 - 55 621,77). Враховуючи, що загальна сума інфляційних нарахувань і трьох процентів річних, що підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 УЦК України за період, визначений позивачем у позові, у відповідності до розрахунку, проведеному судом, становить 284 881,77 грн. (229 260 + 55 621,77), а позивач заявив позов на загальну суму, що підлягає стягненню з відповідача 269 345,5грн. (213 221,40 + 56 124, 10), що є меншою, суд у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, якими передбачається розгляд справи судом в межах заявлених вимог, враховуючи, що позивач розпорядився своїми правами на власний розсуд, задовольняє позов з заявленому позивачем обсязі повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які в даній справі складаються з судового збору в сумі 3 898, 26 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає їх на відповідача, оскільки суми є доведеними і обгрунтованими. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем надано детальний опис наданих послуг, акт наданих послуг та належним чином засвідчений витяг з Єдиного реєжстру адвокатів України, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копія угоди про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи участь у судових засіданнях приймав адвокат Гришин С.В. та Єремєєва Г.М., яка є помічником адвоката Гришина С.В., відомості про що внесено до єдиного реєстру адвокатів України. Все це дає підстави вважати, що адвокатом Гришиним С.В. та помічником адвоката Єремєєвою Г.М. надана комплексна правова допомога під час розгляду даної справи. Саме тому, клопотання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. підлягає задоволенню. Сума судового збору підтверджена квитанцією про його сплату і інформацією про його зарахування. На підставі ст.ст. 16, 625 ЦК України,

Outcome: approved