Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

В грудні 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Позивач) до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 30.11.2010р. по 30.04.2014р. на загальну суму 124 697,85 грн., яка складається з: основного боргу - 108 138,08 грн.; інфляційних витрат - 11 924,77 грн.; 3% річних - 4 635,00 грн., а також судових витрат у сумі 1 870,47 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Статуту позивача, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є виконавцем житлово-комунальних послуг для споживачів району. Основними напрямками діяльності позивача є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених позивачем з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених позивачем безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг; здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення. Відповідач є власником нежитлового приміщення загальною площею 264,50 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2009р. та споживав комунальні послуги, які надавались Позивачем. Між сторонами був укладений договір про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників № 431/1 від 28.12.2009р., предметом якого є те, що Позивач здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті Відповідачем комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення тощо). Позивач надсилав Відповідачу поштою рахунки про сплату за житлово-комунальні послуги, проте сплати за даними рахунками не надходило, внаслідок чого за період з 30.11.2010р. по 30.04.2014р. (включно) у Відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка враховуючи інфляційні витрати та 3% річних складає 124 697,85 грн., яку позивач просив стягнути з Відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 7761/34700/15-ц від 11.12.2015р. суддею Притула Н.Г. було відмовлено у прийнятті заяви КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з боржника [PERSON] (а.с.9), а тому у Позивача наявне право звернення до суду у позовному провадженні (а.с.7). Відповідачем подано суду заперечення на позовну заяву (а.с.54-57), в яких зазначив, що позивач в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не є виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг, так між Позивачем та Відповідачем не укладено жодного договору про надання житлово-комунальних послуг, Позивач особисто не виробляє та не надає Відповідачу житлово-комунальні послуги, а тому позбавлений права стягувати з Відповідача будь-яку заборгованість за житлово-комунальні послуги. Посилання Позивача на укладений з Відповідачем договір № 431/1 не спростовує вказаних доводів, оскільки відповідно до п.2.1.3. вказаного договору, Позивач у випадку не сплати коштів за спожиті комунальні послуги, має право стягнути з Відповідача на користь виробників комунальних послуг прострочену заборгованість, а той час, як в своєму позові Позивач просить стягнути заборгованість з Відповідач на власну користь. Водночас, строк дії договору № 431/1 відповідно до п.п.5.1. та 5.4. Договору закінчився ще в грудні 2011р. Окрім того, будь-яких документів, які б свідчили про факт надання Відповідачу послуг опалення Позивачем не надано, також останній не надав жодних документів, які б підтверджували обсяг споживання Відповідачем послуги з опалення нежитлового приміщення в Гігакалоріях, зокрема даних з приладу комерційного обліку теплової енергії, який обліковує споживання тепла в [ADDRESS] Разом з запереченнями Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.58-59), в якій Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог Позивача про стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних за період з 30.11.2010р. до 21.12.2013р. В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях із врахуванням заяви про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що не заперечувалось сторонами, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення за [ADDRESS] загальною площею 264,50 кв.м., яке розміщене в підвалі Будівлі на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2009р. 28.12.2009р. між Комунальним підприємством по утримання житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (Сторона-1 за договором) та [PERSON] (Сторона-2 за договором) було укладено Договір № 431/1 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників (а.с. 10-11), за умовами якого Сторона-1 здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті Стороною-2 комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення тощо) в обсягах та за тарифами, визначеними в Договорі. Відповідно до п.п.2.1.1., 2.1.2. Договору Сторона-1 зобов'язується, зокрема на підставі розрахунків виробників послуг по першій вимозі Сторони-2 інформувати його про кількість та вартість спожитих ним комунальних послуг, в 3-денний термін, з моменту надходження від виробників послуг розрахунків, надати Власнику або Орендарю платіжне доручення (квитанцію) про суму сплати спожитих ним комунальних послуг. Сторона-2 зобов'язується, зокрема в 3-денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа поточного місяця, сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це Сторону-1 в зазначений термін (п.3.1.1.). Згідно п.п.5.1, 5.4. Договору визначено, що Договір діє з моменту укладення по 31.12.2010р. У разі закінчення дії договору і відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Відповідач зазначив, що строк дії договору № 431/1 відповідно до п.п.5.1. та 5.4. Договору закінчився ще в грудні 2011р., разом з тим, останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження подання будь-якою зі сторін договору заяви про припинення вказаного Договору після закінчення дії договору, відтак суд дійшов висновку, що Договір № 431/1 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників від 28.12.2009р. є дійсним станом на час розгляду справи, а його положення є обов'язковими для виконання сторонами. Доказів зворотного сторонами не надано та в судовому засіданні не здобуто. Згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги (опалення) станом на 01.07.2014р. року становить 124 697,85 грн., що складається з: - 108 138,08 грн. - суми основного боргу, - 11 924,77 грн. - суми інфляційних втрат, - 4 635,00 грн. - суми 3% річних (а.с.26). 14 листопада 2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Постачальник за договором) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району (Споживач за договором) було укладено Договір № 32-0074 на постачання теплової енергії у гарячій воді (а.с.12-13), за умовами якого Постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а Споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі. Так, відповідно до п.2.3. вказаного Договору Споживач зобов'язується, зокрема забезпечувати своєчасне надходження коштів на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію, своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок Постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями, прийняття всіх заходів (в т.ч. примусових) для стягнення коштів з боржників згідно з чинним законодавством України. Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012р. №610 із змінами, зареєстрованими Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 27.06.2012р. № 10741080022016771, Основними напрямками діяльності КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є: 2.2.1. забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; 2.2.2. здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; 2.2.3. забезпечення збору платежів від споживача зазначених послуг на користь виробників послуг; 2.2.4. надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємствам, організаціям, установам тощо (а.с.3-5). Таким чином, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на виконання умов Договору № 32-0074 на постачання теплової енергії у гарячій воді, може виступати Позивачем в суді по справам по стягненню заборгованостей за житлово-комунальні послуги зі споживачів таких послуг (власників нежитлових приміщень) у відповідності до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України " Про житлово-комунальні послуги ". Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У вересні 2015 року Позивач направив на адресу Відповідача претензію від 23.04.2015р., в якій просив невідкладно сплатити суму заборгованості в розмірі 108 138,08 грн., яка утворилась за період з 01.09.2010р. по 01.07.2014р. (а.с.27-30), проте вказану вимогу Відповідач залишив без уваги та без задоволення. Згідно ст.ст.626-627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов'язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно сплачувати спожиті житлово-комунальні послуги саме на власників відповідних приміщень. Згідно правових позицій висвітлених в Постановах Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі № 6-1192цс14 та № 6-1706цс15, відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідача заборгованості по сплаті послуг за опалення, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про нарахування та збір платежів з власників за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 13.01.2016р. у справі № 6-931цс15. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З розрахунку, наданого Позивачем вбачається, що заборгованість Відповідача по сплаті за послуги опалення в загальному розмірі 108 138,08 грн. сформувалась за період з 30.11.2010р. по 30.04.2014р., протягом якого Позивач щомісячно направляв на адресу Відповідача відповідні рахунки на сплату послуг опалення (а.с.31-43). З матеріалів справи вбачається, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до [PERSON] - 21.12.2016р. (відмітка канцелярії суду про дату надходження позову). З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому вважає за можливе застосувати наслідки спливу позовної давності, про які було заявлено Відповідачем, до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (опалення), інфляційні втрати та 3% річних за період з 30.11.2010р. по 21.12.2013р. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням спливу строку позовної давності щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги (опалення) за період з 30.11.2010р. по 21.12.2013р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з останнього суми заборгованості за спожиті комунальні послуги (опалення) по нежитловому приміщенню загальною площею 264,50 кв.м. у будинку [ADDRESS] за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року включно у сумі 27 924,05 грн., яка складається з: - основного боргу за опалення - 25 522,76 грн.; - 3% річних 220,64 грн.; - індексу інфляції - 2 180,65 грн. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню мінімальна сума судового збору з вимог позову майнового характеру, що подається юридичною особою - 1 378,00 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 322, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та

Outcome: partial