Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач 05.11.2020 року звернувся в суд з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат у розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 02.03.2011 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та йому було надано кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 2500, 00 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному договором. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 20.09.2020 року виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 45398,91 грн., яка залишається не сплаченою відповідачем. Тому змушений звернутись в суд для захисту свого майнового права та інтересу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про те, що заборгованість за кредитним договором відсутня, на підтвердження чого подав довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 20.08.2021 року. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Оскільки в судове засідання не явилися всі учасники справи, суд відповідно до вимог ст.223 та ст.247 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення у їх відсутності та на підставі наявних у справі даних і доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, що підтверджено анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Тим самим відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", складає кредитний договір. Згідно укладеного Договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розмір якого в подальшому був збільшений до 2500 ,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідно до п. 2.1.5.5 відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, по перевитраті платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.5.6 у випадку не виконання зобов`язань за Договором, відповідач зобов`язаний на вимогу Банку виконати зобов`язання з поверненню кредиту та оплатити винагороди Банку. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору відповідача зобов`язався сплачувати банку пеню в розмірі зазначеному у Тарифах. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначається позивачем у зв`язку із тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, станом на 20.09.2020 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 45398,91 грн., з яких: 150,60 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, заборгованість по пені 45248,31 грн., що стверджується відповідним розрахунком заборгованості. Однак, як вбачається з довідки № AN9NGLLKQRT4C837, виданої 20.08.2021 року, [PERSON] , [INFO] , немає заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінивши встановлені в судовому засіданні докази, враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи, зважаючи на те, що позивач подав заяву про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та матеріалів та жодних інших доказів на їх підтвердження не надав, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, та вважає позовні вимоги безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1ст.141 ЦПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed