Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Демидівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визначення часток у спільній сумісній власності - квартирі, мотивуючи його тим, що згідно договору міни від 27.05.1997 р. [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та їх батькові [PERSON], який помер [INFO]., на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. До дня своєї смерті батько [PERSON] постійно проживав та був зареєстрованим в [ADDRESS] Разом із ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] Після смерті батька відкрилась спадщина на належну йому частину квартири, яку позивачі прийняли шляхом подачі письмової заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець [PERSON] звернулась із письмовою заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка. При зверненні до Жмеринської районної державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через невизначеність частки спадкодавця у спільній сумісній власності. За життя [PERSON] співвласники квартири не укладали жодних угод чи домовленостей щодо поділу квартири чи зміни розміру часток. Невизначеність часток у спірній квартирі позбавляє позивачів належним чином нею розпоряджатись та оформити свої спадкові права. Просять визначити, що частки співвласників та частка померлого [PERSON] у квартирі [ADDRESS] становить по 1/4 кожного. У судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що померлий [PERSON] - її батько, який отримав квартиру [ADDRESS] у зв»язку із роботою. Далі вказану квартиру вони обміняли на квартиру №3 у цьому ж багатоквартирному будинку. Батько постійно проживав та зареєстрований у цій картирі, однак їздив доглядати батьківську хату в Тиврівському районі, де раптово помер, а тому реєстрацію смерті проведена Гніванською міською радою. Позивачка разом із сестрою прийняли спадщину, оскільки подали письмові заяви в нотаріальну контору у встановлений законом строк, а їх матір відмовилась від своєї частки спадщини. При житті батька вони не домовлялись про частки всіх співвласників, а після смерті вирішили, що частка кожного з них складає 1/4 та є рівними, спору із вказаних обставин між ними не існує. Просила позов задовольнити, судові витрати не стягувати із відповідача, а віднести на її рахунок та на рахунок позивачки [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, виступила на стороні позивача. Вказала, що померлий [INFO] [PERSON] - її чоловік, перебуваючи в шлюбі із яким вони отримали квартиру [ADDRESS] у зв»язку із роботою. Далі вказану квартиру вони обміняли на квартиру №3 у цьому ж багатоквартирному будинку. Після смерті чоловіка вона відмовилась від своєї частки спадщини, вважає свою частку у спірному майні 1/4 та рівною із усіма співвласниками, спору із вказаних обставин не існує. Просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала суду письмову заяву (а.с.45), у яких позов підтримала та просила його задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача - Демидівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій визнав обставини позову, визнав позов і просить справу розглядати без його участі (а.с.46) Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності сторін, що не з»явились. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, оглянувши позовну заяву, заяву представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4-6), яка після реєстрації шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с. 7) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8-10), яка після реєстрації шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с. 11) Згідно нотаріально посвідченого договору міни від 27.05.1997 р., укладеного між [PERSON], [PERSON], який діє від свого іменні та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм однокімнатну квартиру під номером першим, що знаходиться в [ADDRESS] що складає 6/125 часток житлового будинку на належну [PERSON] трикімнатну квартиру під номером третім, що знаходиться в [ADDRESS] що складає 83/125 часток житлового будинку. (а.с. 13) На підставі вказаного договору міни [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 31.05.1997 р. зареєстрували право власності на квартиру по [ADDRESS] в органах БТІ, про що отримали реєстраційне свідоцтво. (а.с. 14) Частки кожного із співвласників вказаної квартири не визначені. [INFO]. [PERSON] помер. (а.с. 12) Нотаріус Жмеринської районної державної нотаріальної контори, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.09.2014 року №1167/02-31 відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної квартири у зв'язку з невизначеністю частки померлого [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру. (а.с. 19). Згідно матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.44), що оглядалась судом вбачається видача 28.11.1995 року [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.і.спр.45) та видачу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 27.02.1997 року свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.і.спр.51), які надалі 27.05.1997 року були ними обміняні (а.і.спр. 57-57а) Відомості щодо перепланувань, самочинних перебудов у спірній квартирі в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Відповідно до копії спадкової справи № 285/2014 до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с. 35-43) встановлено, що позивачі у встановлений законом строк звернулись до нотконтори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Дружина спадкодавця [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотконтори із заявою про відмову від спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] не залишилось. Заповіту/спадкового договору після смерті [PERSON] не залишилось (а.с.39-зворот) Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Отже, вказана вище квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]. Домовленості між співвласниками щодо поділу майна не існує. Вимоги про поділ майна до суду не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 3.4. інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз»ясень, що містяться у п. 17 Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ справ наведених в постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Тобто визначення часток, про що заявлено сторонами спору, що розглядається можливе лише при заявленні та вирішенні вимоги про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, а частка померлого суб»єкта права спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, в даному випадку позивачами вимога про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності не заявлялась, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у вказаній частині. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову частково, лише в частині визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 355, 370 ЦК України,

Outcome: partial