Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 20 березня 2009 року, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року було розірвано. У шлюбі у них народилась донька: [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2016 року і до досягнення повноліття. Через ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 травня 2018 року по 20 серпня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 44 666, 30 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за вказаний період. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року у справі відкрито провадження та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відзиву на позов подати відповідь на відзив. 05 грудня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування викладених обставин зазначає, що він регулярно сплачував аліменти, однак державний виконавець відмовився здійснити перерахунок боргу за наданими відповідачем копіями платіжних документів, оскільки в них не містилось інформації щодо призначення платежу. Крім того, відповідач не погоджується з сумою заборгованості, вважаючи її завищеною та невірно обраховано, відтак вважає розрахунок необґрунтованим та має намір оскаржити його у судовому порядку. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні, представник позивача підтримала пред`явлені вимоги та просила їх задовольнити, пославшись на необґрунтованість та недоведеність обставин викладених у відзиві відповідача. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість відповідача зі сплати аліментів відсутня. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 березня 2009 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у місті Києві, про що складений актовий запит за №215 та видане свідоцтво серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного станку Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві від 24 червня 2009 року. 07 червня 2016 року рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі №757/17840/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом із матір`ю. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року у справі 757/17849/16-ц стягнуто із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2016 року і до досягнення повноліття. На підставі даного рішення суду, 25 вересня 2017 року видано виконавчий лист. 27 вересня 2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюком Д.М. відкрито виконавче провадження №54785750. Відповідно до розрахунку державного виконавця від 31 липня 2019 року № 54785750/20 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини за виконавчим листом № 757/17849/16-ц від 25 вересня 2017 року станом на червень 2019 складає 40 379,26 грн. Як встановлено судом вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У своєму відзиві на позовну заяву відповідачем та представником відповідача в судовому засіданні не спростовано того факту, що заборгованість по аліментам сталася саме з вини відповідача. При цьому, із наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було роз`яснено право оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на оскарження зазначеного розрахунку. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею 18 років, аліменти не сплачував, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 196 СК України У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що з вини відповідача в останнього у творилась заборгованість зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із наведеного позивачкою розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року по 20 серпня 2019 року складає 44 666, 30 грн. Відповідно до розрахунку, розмір пені за несплату відповідачем аліментів складає 43 922, 93 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачкою до матеріалів позову, доказів на його спростування відповідачем не надано. В той же час, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 43 922, 93 грн. пені, яка складає не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved