Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON], про що виконкомом Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.04.2013 pоку. За життя [PERSON] склала заповіт від 20.03.2013 pоку, посвідчений [PERSON], секретарем Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за № 05, відповідно до умов якого, усе своє майно де б воно не було і з чого б не складалося заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з: земельної ділянки площею 2,5216 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої в адміністративних межах Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, земельної ділянки площею 2,5216 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої в адміністративних межах Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Зазначені земельні ділянки належали спадкодавцеві на підставі державних актів на право приватної власності на землю: Серії [NUMBER] від 02.06.2003 року та Серії [NUMBER] від 01.08.2007 року. 25.01.2017 року вона звернулась до приватного нотаріуса Монастирищенського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначені земельні ділянки. На підставі зазначеної заяви [PERSON] 05.06.2015 року була відкрита спадкова справа № 120-2013. Вихідним листом № 69/02-14 від 01.02.2017 року приватним нотаріусом Монастирищенського районного нотаріального округу [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з наступних підстав. Згідно підпункту 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У відповідності до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пред'явити оригінали правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки немає можливості, оскільки державні акти на право власності на ім'я [PERSON] на вищезазначені земельні ділянки не збереглися. За таких обставин, у зв'язку з неможливістю оформлення права власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона змушена звертатись до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. В обгрунтування позову посилається на ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1268, 1296 ЦК. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Просить визнати за нею право власності на: земельну ділянку площею 2,5216 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовану в адміністративних межах Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області та земельну ділянку площею 2,5216 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовану в адміністративних межах Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю просить його задоволити та пояснила, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Вона має намір оформити спадщину, але не має можливості це зробити, оскільки відсутні оригінали Державних актів. Від інших людей вона чула, що оригінали Державних актів забрала [PERSON]. Вона зверталася до [PERSON] з проханням повернути їй оригінали Державних актів, але надати суду докази звернення не має можливості. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю просить їх задоволити в повному обсязі, та пояснив, що довідка, яка надіслана на адресу суду [PERSON] не є належними доказом у справі, оскільки докази мають право надавати лише учасники процесу. Представники відповідача Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області в судове засідання не з"явились. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду подали заяву, відповідно до якої просять розглядати справу у відсутності їх представника, та прийняти рішення по справі згідно норм діючого законодавства. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі і виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області, актовий запис № 06 від 04.04.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.04.2013 року, серії [NUMBER], виданого виконкомом Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ( а.с. 7). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Наявність спадкового майна у померлої [PERSON] підтверджується архівною копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02.06.2003 року (а.с.11), архівною копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.08.2007 року (а.с.12). Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на землю на підставі цивільно-правових угод чи прийняття спадщини. За таких обставин, із досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] при житті володіла, користувалась та розпоряджалась згаданими земельними ділянками площею 2,522 га, та 2,5216 які розташовані на території Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, а отже вони перебували у її власності. Судом встановлено, що за заповітом № 05 від 20 березня 2013 року, посвідченим секретарем Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, [PERSON], [INFO] заповіла [PERSON], [INFO] усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право ( а.с. 8). [PERSON], спадщину після померлої [PERSON] прийняла, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою (а.с.26), що також підтверджується і матеріалами спадкової справи 120-2013 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року ( а.с.24-53). Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 вказаного Кодексу, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.ст. 66-69 Закону України "Про нотаріат", п.п. 4.15., 4.20 п.4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що згідно відповіді приватного нотаріуса Монастирищенського районного нотаріального округу [PERSON] фактично про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.02.2017 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [INFO] року [PERSON], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку відмовлено (а.с. 10). Згідно оголошення поданого в районній газеті «Алекс» № 30 від 17.08.2017 року вказано про те, що втрачені 2 державних акти на право приватної власності на землю ([NUMBER] від 01.08.2007 року та [NUMBER] від 02.06.2003 року) видані на ім»я [PERSON], слід вважати недійсними (а.с. 96-99). Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» ( далі Лист), спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно заяви [PERSON] від 05.09.2017 року повідомлено суд про те, що документи - 2 державні акти на право приватної власності на землю ( [NUMBER] від 01.08.2017 року та [NUMBER] від 02.06.2003 року), видані на ім»я [PERSON], які оголошені втраченими згідно оголошення щотижневика «Алекс» № 30 від 17.08.2017 року, в дійсності знаходяться у неї, як спадкоємця земельних ділянок ( а.с. 103). Про те, що [PERSON] за життя забрала Державні акти на земельні ділянки спадкодавця [PERSON] в судовому засіданні показували, допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], при розгляді справи Монастирищенським районним судом Черкаської області за позовом [PERSON] до Половинчицької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, [PERSON] про визнання заповіту нікчемним ( справа № 702/1370/13-ц, рішення суду від 22.12.2015 року ( а.с. 76, 77). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В свою чергу ч. 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Заява [PERSON] від 05.09.2017 року містить інформацію, щодо предмета доказування, а саме наявності оригіналів Державних актів, про втрату яких, як перешкоду для оформлення права власності в нотаріальній конторі зазначає позивач в своїй позовній заяві. Вказана заява містить всі необхідні реквізити, а саме прізвище, ім»я та по-батькові особи, яка звернулася з заявою, дата заяви та підпис оособи, що спростовує посилання представика позивача на неналежність цього доказу та дає право суду визнати вказану заяву як належний та допустимий доказ. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК). Разом з тим, судом було роз»яснено позивачу та представнику позивача положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Однак, навіть при наявності у сторони позивача сумнівів у даній заяві, їх вказівки на неналежність як доказу заяви [PERSON] від 05.09.2017 року, позивач та представник позивача будь-яких клопотань з метою усунення сумнівів в достовірності та належності заяви та її змісту до суду не заявили. Доказів того, що позивач зверталася до [PERSON] з вимогою повернути оригінали Державних актів для оформлення у встановленому законом прядку спадщини, суду не надано як не надано доказів на спростування показів вищеописаних свідків на премет наявності у [PERSON] оригіналів Державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON]. Згідно Листа зазначено, що відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не достатньо обгрунтовані, а саме позивачем не доведено суду факту втрати оригіналів Державних актів на право власності на земельні ділянки спадкодавця [PERSON], що в свою чергу стало підставою для відмови у видачі свідоцтв на право власності на земельні ділянки, не надано доказів звернення позивача до [PERSON] з вимогою про повернення оригіналів Державних актів на право власності на земельні ділянки, а тому суд вважає, що позов не обґрунтований, не підтверджений доказами та не підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат суд визначає на підставі ст. 88 ЦПК України, а саме вважає за необхідне стягнути на користь держави з позивача недоплачений судовий збір ( а.с. 94. 95 ) в сумі 94 грн. 84 коп. На підставі викладеного ст. 81 Земельного Кодексу України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1225 ЦК України та

Outcome: approved