Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Представник ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 08 лютого 2013 року у розмірі 28162,78 грн. (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві гривні 78 коп.). Одночасно позивач просить стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1378 грн. (одна тисяча сімдесят вісім гривень). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 08 лютого 2013 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 14267,45 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана "Генеральна угода" разом із запропонованими "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами" складає між ним та банком договір. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором. Проте, Відповідач у свою чергу не виконав належним чином свої зобов'язання за укладеним договором №б/н щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, в результаті чого станом на 14 серпня 2016 року, утворилась заборгованість в розмірі 28162,78 грн. (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві гривні 78 коп.). В судове засідання представник Позивача не з'явився, проте у позовній заяві вказав на можливість розгляду справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач судове засідання не з'явився вдруге, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення (а.с.42,47). Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 4 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки від Відповідача не надійшло доказів добровільної сплати заборгованості, тому суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності та постановлення заочного рішення у справі. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 08 лютого 2013 року, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 14267,45 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана "Генеральна угода" разом із запропонованими "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами" складає між ним та банком договір (а.с.5-6). Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 "Умов та правил надання банківських послуг" - [PERSON] має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед Банком. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Дослідивши у судовому засіданні розрахунок суми заборгованості, судом встановлено, що Відповідач порушив свої зобовязання, внаслідок чого станом на 14 серпня 2016 року за договором № б/н від 08 лютого 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 28162,78 грн., яка складається з наступного: 10548,24 грн. - заборгованість за кредитом; 5701,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9281,25 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди: 2632,08 грн. (а.с.4). Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Відповідно до вимог статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Предметом кредитного договору є грошові кошти в національній або іноземній валюті. Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 Цивільного України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 214 Цивільного процесуального кодексу України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved