Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

24 липня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], з урахуванням уточнених позовних вимог, просила змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та визначити їх у розмірі 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем у них народився син, на утримання якого за рішенням суду від 16.08.2016 року призначено аліменти у розмірі по 500 грн. Однак на даний час цих коштів з врахуванням віку дитини є недостатньо, щоб забезпечити всі потреби дитини, їх розмір суперечить мінімальному прожитковому мінімуму на дитину. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач до судового засідання не зявився, але від неї надійшла заява, в якій вона вказала, що на задоволенні позову наполягає і просить справу розглянути без її участі(а.с.53). Від відповідача по справі надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність та про визнання уточненої позовної зави в повному обсязі(а.с.55). У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, за наявності відповідних обставин, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Судом встановлено, що рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 серпня 2016 року стягнуто з [PERSON], 12.04.1968 р. н., (тимчасово безробітного) на користь [PERSON], 18.10.1971 р. н., ( не є працевлаштованою) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 24.03.2000 р. н., в розмірі 500,00 гривень щомісяця, починаючи з 17.06.2016\~ року і до повноліття дитини. (а.с.23-25). Після винесення вказаного рішення суду у позивача змінився матеріальний стан, оскільки зросли витрати на утримання дитини у звязку із ростом цін на продукти та одяг, збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, встановлено, що відповідач має сезонні зарабітки, що підтверджується довідкою про доходи(а.с.45). Визначений судом розмір аліментів в сумі 500 грн. на утримання дитини є недостатнім для задоволення всіх її потреб: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до її віку, тобто не забезпечує навіть мінімальні потреби дитини, і є не достатнім для повноцінного її розвитку, а тому є підстави для збільшення розміру аліментів. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова(а.с.8), перебуває на утриманні матері(а.с.9). Суд також враховує стан здоровя відповідача, який перебуває на диспансерному обліку(а.с.27), та матеріальне становище відповідача, який працює на сезонних роботах, отримує дохід(а.с.45), перебуває у шлюбі з [PERSON],[INFO], яка перебуває у стані вагітності(а.с.31-32), має на утриманні матір-пенсіонерку [INFO], яка перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного догляду(а.с.26). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так, згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дитини до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Отже, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що в грошовому вираженні складає 640,00 гривень. На підставі ст. 192 СК, ст.ст.10,11,57,88,209,212,213,214,215,367 ЦПК України, суд,

Outcome: approved