Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.09.2003 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , з якою прожив до 13.02.2017. Від шлюбу сторони по справі мають двох дітей, які проживають разом з ними: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01.02.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час проживання в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано у спільну сумісну власність нерухоме та рухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат, жилою площею 46,60 кв.м., загальною площею 90,60 кв.м. Вказана квартира була придбана під час шлюбу шляхом інвестування коштів в її будівництво в сумі 322449, 27 грн. відповідно до Положення «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві» та умов Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 027/06-100/28-38/1-06 від 15.11.2006, укладеного з ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик». Відповідно до умов договору частина коштів - 10 % вартості квартири в розмірі 32 244 грн. 92 коп. була внесена подружжям 15.11.2006 на поточний рахунок у ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик», а решта - 290204, 27 грн. були отримані в кредит, згідно Договору іпотечного кредиту 37/06-121М від 15.11.2006, та разом з першим внеском перераховані банком забудовнику КП «Житлоінвестбуд- УКБ» за придбання квартири. Також 15.11.2006 [PERSON] з ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик» було укладено Договір поруки №37/06-І2М-02, відповідно до умов якого він разом з [PERSON] несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язання повернути кредит, отриманий на придбання квартири. Після завершення будівництва Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу від 21.04.2008 №713-С/КІ було видане Свідоцтво про право власності від 21.04.2008, в якому зазначено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. 05.05.2008 право власності [PERSON] на зазначену квартиру було зареєстровано Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в книзі № 558-24 за реєстраційним № 45467, про що на свідоцтві було вчинено реєстраційний напис. Однак після розірвання шлюбу [PERSON] стала наполягати на тому, що придбана ними квартира разом з меблями є її особистою власністю, оскільки так зазначено у Свідоцтво про право власності від 21.04.2008, а також стала заперечувати право позивача проживати в спільній квартирі та вільно користуватися нею. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] , виділити у власність [PERSON] 1/2 частку кв. [ADDRESS] ; ліжко двоспальне с матрацом «Венето», тумби приліжкові - 2 шт., шафу-купу «Стерх», люстру, телевізор Samsung PS42C433A4WX. підставку під телевізор, ноутбук Toshiba, загальною вартістю 80 000,00 грн.; у власність [PERSON] просить виділити 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; диван розкладний - 2 шт., ліжко дитяче двоповерхове з двома матрацами, шафу-купу «Стерх», стіл дитячій з тумбою - 2 шт., крісло - 2 шт., люстра - 2 шт., телевізор PHILIPS 1 9PFL3403/10, велотренажер, ноутбук Lenovo, загальною вартістю 80000,00 грн.; встановити порядок володіння та користування квартирою, виділивши у володіння та користування позивача житлову кімнату, площею 17,3 кв.м. (на плані приміщення 4), разом з лоджією - 2,4 кв.м., вбиральню - 4,8 кв.м. (на плані приміщення 2); у володіння та користування [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 17,1 кв.м. (на плані приміщення 7), житлову кімнату, площею 12,2 кв.м. (на плані приміщення 5), вбиральню - 4.9 кв.м. (на плані приміщення 6); в загальному користуванні сторін залишити: кухню, площею 14,1 кв.м. (на плані приміщення 3), передпокій, площею 17,8 кв.м. (на плані приміщення 1), коридор, площею 4,69 кв.м., коридор, площею 3,04 кв.м. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 04.01.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна залишено без розгляду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2018 року залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 18.04.2018 року від відповідачки до суду надійшли Заперечення на позовну заяву, відповідно до яких [PERSON] просить суд у позові [PERSON] щодо визнання за ним права власності на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] та встановлення порядку володіння та користування квартирою відмовити повністю; визначити загальний обсяг майна, набутого під час шлюбу, з урахуванням вартість кожної речі та провести поділ майна та грошових коштів в натурі з урахуванням вимог ч. 2, 3 ст. 70 СК України відступивши від принципу рівності часток та виділивши відповідачу більшу частку майна. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 17.05.2018 року відповідачка [PERSON] подала до суду Відзив на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, відповідачка зазначає, що відповідно до Розпорядження Голови Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації № 834 від 25.10.2004 р. [PERSON] , її діти [PERSON] та [PERSON] з 25.10.2004 року зараховані на квартирний облік та включені до першочергового списку за пільгою. Позивач на квартирний облік не ставав, так як є громадянином Албанії, не має права на отримання квартири за рахунок держави Україна та на компенсацію за рахунок бюджетних коштів. В подальшому відповідачка надала згоду на будівництво трикімнатної квартири для неї та її неповнолітніх дітей за рахунок коштів іпотечного кредиту у зв`язку з наданням їй та її дітям державної цільової фінансово-кредитної підтримки на будівництво житла у м. Києві по молодіжному кредиту. З метою отримання квартири [PERSON] уклала ряд договорів, а саме: Договір № 121 від 15.11.2006 р. про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту № 37\\06-121М від 15.11.2006 р. з Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Розпорядником бюджетних коштів; Договір іпотеки № 37\\06-121М-01 від 15.11.2006 р. з ВАТ Комерційний банк «Хрещатик»; Договір про внесення змін до договору іпотеки № 37\\06-121 М-01 від 15.11.2006 р. ВАТ Комерційний банк «Хрещатик». Відповідачка зазначає, що з суми кредиту погашено з міського бюджету 72551, 07 грн. та щомісяця здійснюється повне компенсування банківських відсотків. Крім того, [PERSON] сплачувала кредит не за рахунок спільних сумісних коштів, набутих під час шлюбу, а за рахунок коштів, отриманих від її батьків, як подарунок дітям для забезпечення їх житлом та за рахунок державної допомоги. В забезпечення кредиту [PERSON] було укладено тільки договір поруки № 37\\06-121М-02 від 15.11.2006 р. Як вбачається з позову, позивач діє у власних інтересах, всупереч інтересам власних дітей намагається заволодіти часткою нерухомості, яка належить їх дітям та оплачена за рахунок коштів батьків відповідачки та за рахунок державної допомоги. Намагання Позивача заволодіти 1\\2 частиною квартири доводить те, що він діє всупереч інтересам сім`ї, не дбає по майбутнє власних дітей та намагається заволодіти належною їм часткою. Крім того, [PERSON] є інвалідом з дитинства і більша частина коштів за квартиру сплачена за рахунок державної соціальної допомоги дітям-інвалідам, що підтверджується довідками РУПСЗН. Також [PERSON] заперечує проти залишення в спільній сумісній власності та загальному користуванні сторін меблів та речей, що знаходиться в кухні та вітальні. У відповідачки є підстави вважати, що позивач приховав від неї та суду грошові кошти та майно, здобуті ним під час шлюбу, що підтверджується наявністю у нього рахунків в банках. Крім того, позивач не виконує рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2017 про стягнення аліментів, не подав до Виконавчої служби довідок про місце роботи, розмір отриманого доходу, не подав Декларації про отримані доходи та майно, а відповідно має заборгованість зі сплати аліментів та не несе додаткових витрат на утримання дітей, в тому числі дитини-інваліда. Відповідачка веде домашнє господарство, доглядає за дітьми, приймає участь у вихованні дітей та несе витрати, пов`язані з лікуванням та проведенням операцій, доглядає дитину-інваліда та піклується про розвиток їх здібностей Діти проживають з відповідачкою та знаходяться на її утриманні. На підставі викладеного відповідачка просить суд у задоволенні позову [PERSON] щодо поділу квартири та встановлення порядку володіння та користування квартирою відмовити повністю; визначити загальний обсяг майна, набутого під час шлюбу, з урахуванням вартості кожної речі, та провести поділ майна та грошових коштів в натурі з урахуванням вимог ч. 2, 3 ст. 70 СК України, відступивши від принципу рівності часток та виділивши відповідачу більшу частку майна. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 25.06.2018 року позивач [PERSON] подав до суду Заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначено, що з урахуванням заперечень відповідачки позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Реал Експерт», від якого 15.06.2018 отримав висновки про вартість квартири; вартість спірного рухомого майна. На підставі викладеного [PERSON] просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін квартиру [ADDRESS] , а також зазначене в позові рухоме майно, виділити в порядку поділу спільного майна у власність [PERSON] 1/2 частку квартири; рухоме майно: ліжко двоспальне с матрацом «Венето» - 1 шт., вартість 6 880,00 грн.; тумбу приліжкову - 2 шт., вартість 1 000,00 грн.; шафа-купе «Стерх» - 1 шт., вартість 8 500,00 грн.; люстру - 1 шт., вартість 1 800,00 грн.; телевізор Samsung PS42C433A4WX - 1 шт., вартість 7 400,00 грн.: підставку під телевізор - 1 шт., вартість 250,00 грн.; ноутбук Toshiba - 1 шт., вартість 2 900,00 грн., а всього на суму 28730 грн.; у власність [PERSON] виділити 1/2 частку квартири; рухоме майно: диван розкладний - 2 шт., вартість 3 760,00 грн.; ліжко дитяче двоповерхове з двома матрацами - 1 шт., вартість 5 500,00 грн.; шафа-купе «Стерх» - 1 шт., вартість 8 500,00 грн.; стіл дитячій з тумбою - 2 шт., вартість 2 520,00 грн.; кресло - 2 шт., вартість 620,00 грн.; люстри - 2 шт., вартість 3 600,00 грн.; телевізор PHILIPS 19PFL3403/10 - 1 шт., вартість 1 600,00 грн.; велотренажер Sportop - 1 шт., вартість 5 500,00 грн.; ноутбук Lenovo g580 - 1 шт., вартість 4 700.00 грн., а всього на суму 36300, 00 грн.; встановити порядок володіння та користування квартирою та виділити у володіння та користування позивача житлову кімнату, площею 17,3 кв.м., разом з лоджією - 2,4 кв.м., вбиральню - 4,8 кв.м.; у володіння та користування відповідачки виділити житлову кімнату, площею 17,1 кв.м., житлову кімнату, площею 12,2 кв.м., вбиральню - 4.9 кв.м.; в загальному користуванні сторін залишити кухню, площею 14,1 кв.м., передпокій, площею 17,8 кв.м., коридор - 4,69 кв.м., коридор - 3,04 кв.м., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 11 300,00 грн., у тому числі сплачений судовий збір - 8 000, 00 грн., витрати на оплату вартості оцінки квартири та рухомого майна - 3 300,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 року залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог Київську міську державну адміністрацію. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2018 року залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. 19.12.2018 року позивач [PERSON] подав до суду Заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін квартиру [ADDRESS] , а також зазначене в позові рухоме майно, виділити в порядку поділу спільного майна у власність [PERSON] 1/2 частку квартири; рухоме майно: ліжко двоспальне с матрацом «Венето» - 1 шт., вартість 6 880,00 грн.; тумбу приліжкову - 2 шт., вартість 1 000,00 грн.; шафа-купе «Стерх» - 1 шт., вартість 8 500,00 грн.; люстру - 1 шт., вартість 1 800,00 грн.; телевізор Samsung PS42C433A4WX - 1 шт., вартість 7 400,00 грн.; підставку під телевізор - 1 шт., вартість 250,00 грн.; ноутбук Toshiba - 1 шт., вартість 2 900,00 грн.; всього на суму 28 730 грн.; у власність [PERSON] виділити 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; рухоме майно: диван розкладний - 2 шт., вартість 3 760,00 грн.; ліжко дитяче двоповерхове з двома матрацами - 1 шт., вартість 5 500,00 грн.; шафа-купе «Стерх» - 1 шт., вартість 8 500,00 грн.; стіл дитячій з тумбою - 2 шт., вартість 2 520,00 грн.; кресло - 2 шт., вартість 620,00 грн.; люстри - 2 шт., вартість 3 600,00 грн.; телевізор PHILIPS 19PFL3403/10 - 1 шт., вартість 1 600,00 грн.; велотренажер Sportop - 1 шт., вартість 5 500,00 грн.; ноутбук Lenovo g580 - 1 шт., вартість 4 700,00 грн.; всього на суму 36 300 грн.; грошові кошти в сумі 64852, 39 грн.; встановити порядок володіння та користування квартирою, виділивши у володіння та користування [PERSON] житлову кімнату, площею 17,3 кв.м., разом з лоджією - 2,4 кв.м., вбиральню - 4,8 кв.м.; у володіння та користування [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 17,1 кв.м., житлову кімнату, площею 12,2 кв.м., вбиральню - 4.9 кв.м.; в загальному користуванні сторін залишити кухню, площею 14,1 кв.м., передпокій, площею 17,8 кв.м., коридор - 4,69 кв.м., коридор - 3,04 кв.м., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 11 300,00 грн., у тому числі сплачений судовий збір - 8 000, 00 грн., витрати на оплату вартості оцінки квартири та рухомого майна - 3 300,00 грн. 15.02.2019 року відповідачка [PERSON] подала до суду Відзив на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, відповідачка просить у задоволенні позову щодо визнання права власності на частину квартири та встановлення порядку володіння та користування квартирою відмовити повністю; визначити загальний обсяг майна, набутого під час шлюбу, з урахуванням вартість кожної речі та провести поділ майна та грошових коштів в натурі з урахуванням вимог ч. 2, 3 ст. 70 СК України відступивши від принципу рівності часток та виділивши відповідачу більшу частку майна та залишивши квартиру [ADDRESS] 100% власності [PERSON] з покладенням на неї обов`язку щодо сплати кредитного договору; судові витрати покласти на позивача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 16.07.2019 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 04.02.2020 року від представника третьої особи - ПАТ «КБ «Хрещатик» - до суду надійшли Додаткові пояснення, відповідно до яких представник зазначає, що згідно з Положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в м. Києві», затвердженим рішенням Київської міської ради від 18.11.2004 року №570/1980, відповідачці було надано кредит у сумі 290204,27 грн. терміном повернення до 17.04.2034 року для інвестування в будівництво житла, а саме квартири [ADDRESS] , згідно договору іпотечного кредиту № 37/06-121М від 15.11.2006 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитом з [PERSON] був укладений договір поруки № 37/06-121М-02 від 15.11.2006 року. Згідно договору поруки Поручитель несе солідарну з Позичальником відповідальність за невиконання останнім зобов`язань за договором іпотечного кредиту. Інформація щодо реквізитів для сплати кредитів ПАТ «КБ «Хрещатик» (ліквідація) є публічною, отже [PERSON] , як поручитель, мав можливість сплатити кредитну заборгованість за договором іпотечного кредиту №37/06-121М від 15.11.2006 року через інші фінансові установи. Таким чином, стосовно не приймання від [PERSON] жодних оплат у рахунок погашенням ним, як Поручителем [PERSON] , зобов`язань за договором іпотечного кредиту № 37/06-121М від 15.11.2006 року банк не мав такої можливості, оскільки жодним нормативно-правовим актом дана умова не була передбачена. 19.07.2019 року кредит погашено в повному обсязі. На підставі викладеного представник просить суд прийняти обґрунтоване та законне рішення. 17.11.2020 року від позивача [PERSON] до суду надійшла Заява про відмову від частини позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначає, що 12.11.2020 [PERSON] сплатив [PERSON] суму компенсації у розмірі 63662,00 грн., що підтверджується квитанцією № 1975542911 Філії ГУ АТ «Ощадбанк» по м. Києву та Київській області від 12.11.2020. З урахуванням того, що частка кредиту, яку позивач просив суд виділити відповідачу, виплачена ним під час розгляду справи судом, позивач [PERSON] відмовляється від своєї вимоги про виділення у власність [PERSON] суми грошових коштів в розмірі 64 852,39 грн. 18.11.2020 року від позивача [PERSON] до суду надійшли Додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що у зв`язку з поверненням кредиту ПАТ «КБ «Хрещатик» іпотека спірної квартири, встановлена Договором іпотеки 37/06-121М-01 від 15.11.2006 та Договором про внесення змін до договору іпотеки 37/06-121 М-01 від 05.09.2008 припинилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». 05.02.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова М.С. за зверненням ПАТ «КБ «Хрещатик» зареєструвала припинення іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та зареєструвала припинення обтяження квартири (заборона на нерухоме майно). З урахуванням припинення іпотеки квартири [ADDRESS] , а також заборони її відчуження, правові перешкоди для поділу цієї квартири сторонами, як спільного майна подружжя набутого під час шлюбу, відсутні. Щодо заперечень відповідачки з посиланням на те, що встановлення зазначеного позивачем порядку користування квартирою буде обмежувати доступ дітей до лоджії в кімнаті батька, позивач зазначає, що вони є безпідставними та не враховують наявний стан речей. Двоє дітей позивача та відповідача проживають в спільній квартирі разом з батьком і матір`ю та безперешкодно користуються приміщеннями які займають батьки на сьогодні. Встановлення порядку користування квартирою не має на меті обмежити доступ дітей до приміщень квартири, які вільно користувалися та будуть користуватися нею в цілому та усіма приміщеннями які займають батьки. З пояснень відповідачки позивач не виконує батьківські обов`язки по утриманню дітей, та навмисно ухиляється від сплати відповідачу аліментів на їх утримання. Зі свого боку, позивач повністю заперечує такі звинувачення з боку відповідачки. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з батьком та матір`ю в однієї квартирі, та фактично утримуються за кошти позивача, оскільки відповідачка більше двох років не працює та не має коштів на їх утримання. 29.06.2017 державним виконавцем Вахрушевою Р.М. на підставі рішення суду було відкрито виконавче провадження № 54210559 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів па утримання дітей [PERSON] і [PERSON] в розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.04.2016 до досягнення дітьми повноліття. 18.06.2018 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] за місцем роботи в TOB «ЕКО», та зобов`язано підприємство здійснювати відповідні відрахування із заробітної плати боржника, яка була направлена до бухгалтерії підприємства. З того часу бухгалтерія ТОВ «ЕКО», де працює позивач, щомісяця здійснює нарахування аліментів згідно рішення суду та перераховує їх до відділу державної виконавчої служби. [PERSON] зазначає, що крім того він несе щоденні витрати на забезпечення дітей нормальними умовами життя в спільній квартирі, забезпечує їх їжею, одягом, лікуванням, та усім іншим необхідним для нормального розвитку та навчання дітей. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року прийнято відмову позивача [PERSON] від позовних вимог у частині виділення у власність [PERSON] грошових коштів у розмірі 64852, 39 грн. Провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної М.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Олена Володимирівна, Київська міська державна адміністрація, про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування жилим приміщенням у частині виділення у власність [PERSON] грошових коштів у розмірі 64852, 39 грн. закрито. У судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка та представник відповідачки заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Славкіної М.А. - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві просить розглядати справу у відсутність представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Олена Володимирівна - на початку судового розгляду підтримала письмові пояснення, надані до суду, просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. У подальшому третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Київської міської державної адміністрації - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві просить розглядати справу у відсутність представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 20.09.2003 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20.09.2003 року. [INFO] у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] народилися діти - донька [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період шлюбу сторони по справі придбали нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом №027/06-100/28-38/1-06 про участь у фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS] . Згідно Довідки №387/22 від 21.03.2006 року, виданої Відділом житлового забезпечення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, розпорядженням голови райдержадміністрації №834 від 25/10/2004 [PERSON] , з сім`єю з трьох осіб ([PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) зарахована на квартирний облік з 25.10.2204 року та включена до першого списку як сім`я, що має близнюків. 15.11.2006 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір іпотечного кредиту №37/06-121М, відповідно до п. 1.1 якого Банк надає Позичальнику в порядку, передбаченому цим Договором, Положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві», затвердженим рішенням Київської міської ради від 18 листопада 2004 року № 570/1980, довготерміновий іпотечний кредит в сумі 290204, 27 грн. для інвестування в будівництво житла з кінцевим терміном погашення 17 квітня 2034 року з встановленням графіку погашення кредиту відповідно до п. 4.4. цього Договору. 15.11.2016 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 37/06-121М-01, відповідно до якого Іпотекодавець, з метою забезпечення виконання власних зобов`язань, що випливають з договору іпотечного кредиту №37/06-121М від 15.11.2006 року, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва №027/06-100/28-38/1-06 від 15.11.2006 року, укладеним Іпотекодавцем з Іпотекодержателем, згідно з яким Іпотекодержатель як Управитель зобов`язаний за кошти, внесені Іпотекодержателем, профінансувати будівництво об`єкту нерухомості, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] та передати цей об`єкт Іпотекодавцю у власність. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Договором іпотечного кредиту №37/06-121 від 15.11.2006 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір поруки №37/06-121М-02 від 15.11.2006 року. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 21.04.2008 року вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за відповідачкою [PERSON] 20.05.2008 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотечного кредиту №37/06-121М від 15.11.2006 року. 05.09.2008 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотеки №37/06-121М-01 від 15.11.2006 року. На даний час у спірній квартирі зареєстровано 4 особи - сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , а також їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними довідками. Листом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.03.2018 року повідомлено, що згідно зі списками молодих сімей, які потребували поліпшення житлових умов та перебували на черзі квартирного обліку в Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації, [PERSON] на родину з 3-х осіб (вона, дочка та син) надано фінансово-кредитну підтримку шляхом надання іпотечного кредиту через Уповноважений банк «Хрещатик» для будівництва трикімнатної квартири [ADDRESS] через повне компенсування банківських відсотків та часткове погашення кредиту в розмірі 25%. Сума кредиту згідно з договором іпотечного кредиту від 15.11.2006 №37/07-121М становить 290204, 27 грн., з яких 72551, 07 грн. погашено з міського бюджету. Згідно Довідки № 1839 від 16.03.2018 року, [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН Деснянської РДА в м. Києві і одержує державну допомогу на дитину з інвалідністю - [PERSON] . Згідно Довідок № 1508, №1509, №1510, №1511 від 20.03.2018 року [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН Дарницької РДА в м. Києві і одержує державну допомогу на дитину інваліда до 18 років [PERSON] 23.04.2018 року [PERSON] було погашено заборгованість за кредитним договором №37/06-121М у розмірі 121823, 73 грн., що підтверджується квитанцією № 25 від 23.04.20118 року. Як вбачається з листа №3/126 від 21.01.2020 року ПАТ «КБ «Хрещатик» станом на 21.01.2020 року зобов`язання за договором іпотечного кредиту №37/06-121М виконані в повному обсязі. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири. Відповідачка [PERSON] , заперечуючи проти основних позовних вимог, вказує про те, що квартира є її особистим майном та поділу не підлягає, а тому просить у задоволенні позову в цій частині відмовити. Як встановлено при розгляді справи, сторонами по справі у період шлюбу було придбано спірну квартиру [ADDRESS] . Так, 15.11.2006 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір іпотечного кредиту №37/06-121М, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику довготерміновий іпотечний кредит в сумі 290204, 27 грн. для інвестування в будівництво житла з кінцевим терміном погашення 17 квітня 2034 року з встановленням графіку погашення кредиту відповідно до п. 4.4. цього Договору. 15.11.2016 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 37/06-121М-01, відповідно до умов якого Іпотекодавець, з метою забезпечення виконання власних зобов`язань, що випливають з договору іпотечного кредиту №37/06-121М від 15.11.2006 року, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру, згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва №027/06-100/28-38/1-06 від 15.11.2006 року, укладеним Іпотекодавцем з Іпотекодержателем, згідно з яким Іпотекодержатель як Управитель зобов`язаний за кошти, внесені Іпотекодержателем, профінансувати будівництво об`єкту нерухомості, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] та передати цей об`єкт Іпотекодавцю у власність. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Договором іпотечного кредиту №37/06-121 від 15.11.2006 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір поруки №37/06-121М-02 від 15.11.2006 року. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 21.04.2008 року вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за відповідачкою [PERSON] 20.05.2008 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотечного кредиту №37/06-121М від 15.11.2006 року. 05.09.2008 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотеки №37/06-121М-01 від 15.11.2006 року. Листом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.03.2018 року повідомлено, що згідно зі списками молодих сімей, які потребували поліпшення житлових умов та перебували на черзі квартирного обліку в Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації, [PERSON] на родину з 3-х осіб (вона, дочка та син) надано фінансово-кредитну підтримку шляхом надання іпотечного кредиту через Уповноважений банк «Хрещатик» для будівництва трикімнатної квартири [ADDRESS] через повне компенсування банківських відсотків та часткове погашення кредиту в розмірі 25%. Сума кредиту згідно з договором іпотечного кредиту від 15.11.2006 №37/07-121М становить 290204, 27 грн., з яких 72551, 07 грн. погашено з міського бюджету. 23.04.2018 року [PERSON] було погашено заборгованість за кредитним договором №37/06-121М у розмірі 121823, 73 грн., що підтверджується квитанцією № 25 від 23.04.20118 року. Як вбачається з листа №3/126 від 21.01.2020 року ПАТ «КБ «Хрещатик» станом на 21.01.2020 року зобов`язання за договором іпотечного кредиту №37/06-121М виконані в повному обсязі. З наведеного вбачається, що кошти за спірну квартиру сплачено у повному обсязі, при цьому у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами було сплачено грошові кошти у розмірі 222269, 88 грн., а особисто відповідачкою [PERSON] після розірвання шлюбу було сплачено грошові кошти у розмірі 129704, 78 грн. Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пунктом 23 вищевказаної Постанови Пленуму від 21.12.2007 року встановлено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 Сімейного кодексу України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З наведеного вище та встановлених у справі обставин можна зробити переконливий висновок про те, що спірна квартира була придбана у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, але частина кредиту у розмірі 129704, 78 грн. була сплачена відповідачкою вже після розірвання шлюбу, а тому суд вважає цю суму особистими грошовими коштами відповідачки. Визначаючи частки кожного з подружжя у праві власності на квартиру, суд зазначає наступне. Таким чином, частка відповідачки, що є особистою приватною власністю, у спірній квартирі становить 36, 85 %, при цьому частина квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності становить 63, 15 %. Враховуючи такий розподіл часток, 63, 15 % є спільним сумісним майном подружжя, що підлягає поділу на загальних підставах. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що у порядку поділу спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] , за позивачем повинно бути визнано право власності на 31, 575 %, а за відповідачкою - право власності на 68, 425 %. Що стосується тверджень відповідачки про те, що частина грошових коштів, що була сплачена за квартиру, була подарована її батьками та сплачена за рахунок коштів, що були отримані як соціальна допомога на дитину, то суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Допитані у судовому засіданні свідки з боку відповідачки вказали про наступне. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знає сім`ю [PERSON] понад 40 років. Коли вони вирішили придбати спірну квартиру, то звернулися до неї за матеріальною допомогою, оскільки їм не вистачало грошей. Вона погодилась і передала у борг батькам [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000, 00 доларів США. Через деякий час гроші їй повернули батьки [PERSON] . Також вона була присутня, коли [PERSON] та її мама вносили грошові кошти за спірну квартиру до Банку «Хрещатик». Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідачки [PERSON] . Після народження онуків їм запропонували варіант придбання квартири за рахунок молодіжного кредиту, оскільки [PERSON] разом з дітьми перебувала на квартирному обліку. Необхідно було сплатити перший внесок за квартиру у розмірі 12000, 00 доларів США. Оскільки у них в сім`ї такої суми не було, їм допомагали збирати кошти всі друзі та знайомі. Також кошти були внесені за рахунок власних збережень її та чоловіка. Всі кошти вносилися саме за рахунок їх власних збережень та допомоги друзів, [PERSON] кошти на придбання квартири не надавав, у період придбання квартири взагалі був відсутній в Україні. У подальшому кредит сплачувався лише [PERSON] за рахунок коштів, що надавалися ними, а також за рахунок соціальної допомоги, що отримувалася на дочку [PERSON] . У подальшому через ставлення [PERSON] до дочки, вони розлучилися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідачки [PERSON] . Після народження дітей [PERSON] запропонували придбати квартиру за рахунок молодіжного кредиту, при цьому необхідно було внести перший внесок. Вони разом обговорили це питання і погодилися, зібрали кошти і сплатили перший внесок. К 2018 році Банк повідомив, що будуть підвищувати відсоткову ставку, і вони вирішили сплатити весь залишок суми за квартиру. Кошти були сплачені ним особисто з власних заощаджень. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знає обох сторін, оскільки працює консьєржем у під`їзді, де проживають сторони. Зазначила, що через конфлікти у сім`ї неодноразово викликали працівників поліції, які і у неї також відбирали пояснення. Також пояснила, що [PERSON] завжди була не дуже привітною, при цьому про [PERSON] нічого поганого вона сказати не може. Деякий час син проживав з батьком, а дочка з матір`ю, при цьому хлопець був завжди охайним, чистим, ввічливим. Але слід зазначити, що жодних належних та достовірних доказів на підтвердження того, що батьки відповідачки подарували їй вказані кошти, суду надано не було. Крім того, відсутні будь-які підтверджуючі письмові докази щодо укладення договору дарування грошових коштів. Покази свідків у даних правовідношеннях не можуть бути належним та допустимим доказом для підтвердження факту дарування коштів батьками відповідачці. Крім того, цивільне законодавство для договору дарування грошових коштів (валютних цінностей) встановлює вимоги до оформлення - письмова форма та нотаріальне посвідчення. Тобто, факт дарування грошових коштів позивачці міг би бути доведений лише нотаріально посвідченим договором дарування. Доведення факту передачі грошових коштів показаннями свідків діючим законодавством не передбачено. Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, який у постанові від 22.07.2019 року у справі № 362/3010/15ц вказав про те, що конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя, відповідно до якого частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час любу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Також у постанові вказано і проте, що в силу ст.. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, зокрема, показання свідків не можуть бути належним доказом на підтвердження набуття майна за особисті кошти однією із сторін. Зважаючи на викладене, твердження відповідачки щодо дарування коштів батьками судом до уваги не приймаються. Що стосується заяви позивача про врахування внесених ним грошових коштів на рахунок відповідачки при поділі квартири, то слід зазначити наступне. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивачем [PERSON] 12.11.2020 року було перераховано на рахунок відповідачки [PERSON] грошові кошти у розмірі 63662, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 12.11.2020 року. Вказана сума була розрахована позивачем, виходячи з довідки ПАТ «КБ «Хрещатик» від 14.07.2020 року щодо відсутності заборгованості по кредиту та про оплату сторонами платежів за Договором. Під час розгляду справи відповідачка зазначила, що перераховані їй грошові кошти вона не отримувала і повернула їх позивачу, при цьому зазначила, що будь-яких домовленостей щодо сплати вказаних коштів у сторін не було. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що перерахована позивачем сума не може бути врахована при поділі спільного майна, оскільки між сторонами не було домовленості щодо сплати цих коштів, після розірвання шлюбу залишок кредитних коштів був сплачений повністю відповідачкою, протягом усього часу розгляду справи позивач дане питання не ініціював. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування жилим приміщенням, то слід зазначити наступне. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] складається з трьох ізольованих кімнат, площею 17, 3 кв.м., 17, 1 кв.м. та 12, 2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. На даний час у квартирі зареєстровані та проживають чотири особи - позивач [PERSON] , відповідачка [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , 2004 року народження. Як встановлено при розгляді справи, на даний час між сторонами відсутній порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У своїх позовних вимогах позивач просить встановити наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме: виділити у користування позивачу кімнату, площею 17, 3 кв.м. разом з лоджією - 2,4 кв.м., вбиральню - 4,8 кв.м.; відповідачці виділити житлову кімнату, площею 17,1 кв.м., житлову кімнату, площею 12,2 кв.м., вбиральню - 4.9 кв.м.; в загальному користуванні сторін залишити кухню, площею 14,1 кв.м., передпокій, площею 17,8 кв.м., коридор - 4,69 кв.м., коридор - 3,04 кв.м. Як вбачається з письмових матеріалів справи, доля кожного із співвласників у житловій площі квартири становить: позивача - 31, 575 %, відповідачки - 68, 425 %. Суд вважає, що при визначенні таких часток кожної із сторін у праві власності на квартиру, повинен бути встановлений наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме: позивачу виділити у користування кімнату, площею 12, 2 кв.м., відповідачці - кімнати, площею 17, 3 кв.м., та 17, 1 кв.м. Місця загального користування слід залишити у спільному користуванні співвласників. Суд вважає, що саме такий порядок користування жилим приміщенням не буде порушувати прав всіх співвласників, оскільки це жодним чином не впливає на частку кожного співвласника у праві власності, не змінює ці частки. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] у частині визначення порядку користування жилим приміщенням. Що стосується позовних вимог [PERSON] про поділ спільного рухомого майна, то слід зазначити наступне. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить поділити наступне рухоме майно: ліжко двоспальне с матрацом «Венето», тумби приліжкові - 2 шт., шафу-купу «Стерх», люстру, телевізор Samsung PS42C433A4WX. підставку під телевізор, ноутбук Toshiba, диван розкладний - 2 шт., ліжко дитяче двоповерхове з двома матрацами, шафу-купу «Стерх», стіл дитячій з тумбою - 2 шт., крісло - 2 шт., люстра - 2 шт., телевізор PHILIPS 1 9PFL3403/10, велотренажер, ноутбук Lenovo. Але при цьому слід зазначити, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вказаного майна, а також придбання його у період перебування сторін у шлюбі, позивачем суду надано не було. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині поділу спільного рухомого майна задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 5683, 50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial