Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Підстава позову (позиція позивачки) Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою з вимогою до відповідачів - її рідних сестер [PERSON] , [PERSON] про усунення їх від права на спадкування за законом. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , [INFO] . Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було, бо він проживав один, був інвалідом першої "Б" групи, захворювання пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, хворів на діабет 2-го типу середньої важкості та інші захворювання, не міг самостійно про себе піклуватись, тому позивачка доглядала його: прала його речі, готувала їжу, купувала речі та продукти харчування. Натомість, зі слів позивачки, відповідачі не навідувались до [PERSON] та не цікавились його життям. Востаннє за життя [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП "Зарічненська ЦРЛ" з 08 січня 2020 року по 17 січня 2020 року з діагнозом ПТФС, трофічні виразки обох гомілок, що унеможливлювало його пересування та самообслуговування. Як зазначає [PERSON] у позовній заяві її покійний брат мав намір скласти заповіт на її користь, але коли, з невідомих для неї джерел, про це довідались відповідачки, коли вона була відсутня у лікарні, разом з сином [PERSON] , забрали [PERSON] з лікарні, всупереч волі лікарів та заборону на транспортування та відвезли його до с. Дібрівськ до місця свого проживання. Через деякий час вночі [PERSON] зателефонував до неї, та слізно просив забрати його звідти, бо за ним не доглядають. 22 січня 2020 року автомобілем швидкої допомоги його доставили додому. Будучи у безпорадному стані [PERSON] втратив здатність до самообслуговування та пересування та у подальшому йому ніхто з сестер не допомагав. Покликаючись на те, що відповідачки перешкоджали [PERSON] скласти заповіт на користь позивачки, чим сприяли виникненню у них права на спадкування, як спадкоємців другої черги, попри прохання брата, який був у безпорадному стані, про допомогу, не надавали такої, тому [PERSON] просить усунути їх від права на спадкування. Узагальнена позиція відповідачів. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги заперечила повністю. У обґрунтування відзиву вказала, що [PERSON] за [PERSON] не доглядала, а це робили працівники Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зарічненського району, у підтвердження чого надала довідку №471 від 23 грудня 2020 року, згідно якої [PERSON] , 1959 р. н. перебував на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома згідно Наказу №128 від 28 грудня 2016 року по дату смерті. Вказала, що [PERSON] , разом з іншими особами відвезли [PERSON] у будинок престарілих, а після його смерті забрала та поховала його. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Полюхович С, М. подав у її інтересах відзив на позовну заяву. У відзиві, покликаючись на практику правозастосування, вказав, що для реалізації норми ч. 5 ст. 1224 ЦК України стороні необхідно довести сукупність обставин, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця у допомозі саме цієї особи. Лише за доведення вказаної сукупності можливе усунення особи від спадкування. Вказав, що в міру своїх фінансових можливостей та стану здоров`я надавала допомогу покійному братові, спілкувалась з ним. З огляду на вказане просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задоволити. Представник позивачки - адвокат Слободін А. С. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задоволити, вказавши на фактичні обставини, викладені у позовній заяві, які свідчать про ухилення відповідачок від надання допомоги [PERSON] , який перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги та догляду, а також вказав на перешкоджання відповідачок на посвідчення заповіту. Відповідачка [PERSON] у судове засідання з`явилась, просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, наведених у поданому нею відзиві від 29 грудня 2020 року (а. с. 35), а також у поданих нею заявах від 04 лютого 2021 року (а. с. 69) та від 15 лютого 2021 року (а. с. 81). Суть заперечень зводилась до того, що позивачка немає права на спадкування, оскільки не здійснювала догляд за [PERSON] , відвезла його [INFO] до будинку престарілих, де він помер [INFO] . Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 16 січня 2021 року (а. с. 48). Додатково пояснила, що, на її думку ніхто з близьких родичів, в т. ч. сторін у справі, не приділяв належної уваги та догляду [PERSON] , який проживав одиноко. Вказала, що до січня 2020 року [PERSON] міг самостійно пересуватись, деколи у інвалідному візку, міг себе обслуговувати, отримував достатню пенсію, по інвалідності, як потерпілий від аварії на ЧАЕС, мав заощадження. Зазначила, що періодично телефонувала до нього, допомагала, по можливості продуктами з присадибної ділянки, передавала ягоди, які збирала у лісі. У січні 2020 року забрала його з лікарні, додому, коли він попросив її про це, а потім за його ж проханням відвезла у смт Зарічне до місця його проживання. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Зарічненська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Герман В. М., на виконання ухвали суду від 15 лютого 2021 року (а. с. 78) надала суду належним чином завірену копію спадкової справи № 177/2020, заведену по смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Подала суду заяву від 09 лютого 2021 року (а. с. 73) про розгляд справи за її відсутності. Таким чином наявні підстави для судового розгляду у відсутності третьої особи, що відповідає нормі ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 січня 2020 року (а. с. 7) слідує, що [PERSON] помер [INFO] у віці 60 років, про що зроблено актовий запис № 5. Судом встановлено та не оспорюється іншими учасниками справи, що спадкодавець [PERSON] , позивачка [PERSON] та відповідачки [PERSON] , [PERSON] є рідними братами та сестрами. Вказаний факт підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03 грудня 1963 року а. с. 11), [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 19 березня 1963 року а. с. 12) прізвище якої після укладення шлюбу 13 липня 1985 року змінене на " [PERSON] " (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13 липня 1985 року а. с. 12), [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 1958 року а. с. 37), прізвище якої після укладення шлюбу змінене на " [PERSON] ". Згідно довідки Зарічненської селищної ради Рівненської області №385 від 17 лютого 2020 року (а. с. 8), на дату смерті [INFO] [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] сам, інших осіб у квартирі зареєстровано не було. Ця квартира належала йому на праві власності, що доводиться свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 травня 2018 року (а. с. 13) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128867645 від 25 червня 2018 року (а. с. 14). Як вбачається з Довідки до акта МСЕК серії АВ №0691859 (а. с. 22) [PERSON] був інвалідом першої групи "Б" з 25 листопада 2016 року внаслідок захворювання, пов`язаного з аварією на ЧАЕС, безтерміново, потребував часткового стороннього догляду і нагляду. Також був отримувачем пенсії по інвалідності 1 групи, як потерпілий від аварії на ЧАЕС довічно з 08 лютого 2017 року, що відображено у пенсійному посвідченні № [NUMBER] (а .с. 24). Крім того потребував постійного лікування, що доводиться виписками з історії хвороби, епікризами (а. с. 18-21). Перед смертю, у період з 08 січня 2020 року по 17 січня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП "Зарічненська ЦРЛ" з діагнозом ПТФС, трофічні виразки обох гомілок, проте як видно з епікризу до медичної карти №172 (а. с. 21), самовільно покинув відділення. Згідно довідки №471 від 23 грудня 2020 року (а. с.36) Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зарічненського району, [PERSON] , 1959 р. н., перебував на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома згідно Наказу територіального центру № 128 від 28 грудня 2016 року. Знятий з обслуговування вдома у зв`язку зі смертю - наказ №27 від 28 січня 2020 року. З лікарського свідоцтва про смерть №3 від 29 січня 2020 року (а. с. 9) та довідки про причину смерті від 29 січня 2020 року (а. с. 10) слідує, що [PERSON] помер [INFO] вдома, причиною смерті стала серцево - судинна недостатність, а також інші важкі супутні захворювання в т. ч важка форма цукрового діабету, ішемічна хвороба серця. Інформації про заповіт [PERSON] в ході судового розгляду не отримано, отже відбувається спадкування за законом. Після смерті [PERSON] до Зарічненської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, як рідні сестри спадкодавця, спадкоємці другої черги, звернулись [PERSON] , заява зареєстрована нотаріусом 26 червня 2020 року (а. с. 84). [PERSON] заява зареєстрована нотаріусом 02 липня 2020 року (а. с. 98) та [PERSON] , заява зареєстрована нотаріусом 10 липня 2020 року (а. с. 105). Нотаріусом 25 червня 2020 року заведена спадкова справа №177/2020 (а. с. 83-130), копія якої отримана на виконання ухвали суду про витребування доказів. 23 вересня 2020 року, 25 вересня 2020 року, 31 жовтня 2020 року та 18 листопада 2020 року в межах спадкової справи державним нотаріусом Герман В. М., видавались свідоцтва про право на спадщину (а. с. 119, 122, 127, 129), згідно яких сестри спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували, кожна по 1/3 частці його майна, яке складається з грошових вкладів у банківських установах на загальну суму 214 558,13 грн. та грошових вкладів з відсотками на рахунках у банківських установах на загальну суму 60 416,64 грн. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , товариш [PERSON] показав, що знає позивачку, а відповідачки йому не знайомі. Знайомий з [PERSON] близько 2-х років, бував у нього дома та у лікарні, допомагав йому по господарству, купував продукти, відвідував орієнтовно 2-3 рази в тиждень. У лікарні в січня 2020 року сестер [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] не бачив, інколи бачив як [PERSON] його відвідувала та приносила продукти. Покійний скаржився йому, що сестри не приділяють йому достатньо уваги, не спілкуються з ним. Підтвердив факт, що його забрала до с. Дібрівськ сестра [PERSON] . Засвідчив, що до січня 2020 року [PERSON] обслуговував себе самостійно, а у січні йому було важко за станом здоров`я себе обслуговувати та пересуватись. Про бажання [PERSON] посвідчити заповіт на користь будь-кого з сторін свідок не підтвердив. Свідок [PERSON] , сусід [PERSON] , у судовому засіданні показав, що сестер [PERSON] - відповідачок особисто не знає. З [PERSON] знайомий особисто. З [PERSON] періодично спілкувався, як сусід, коли бачив його біля будинку. Вказав, що раніше покійний жалівся на сестер, які йому не допомагають та не спілкуються з ним, підтвердив, що періодично [PERSON] його навідувала, приносила продукти. Незадовго до смерті у січні 2020 року [PERSON] розповів йому, що його забрали у с. Дібрівськ, а потім назад привезли у квартиру в смт Зарічне, стан [PERSON] у цей час був поганий, пересуватись самостійно він уже не міг. Свідок радив йому поїхати до будинку перестарілих, де б його доглядали та надавали допомогу. Свідок [PERSON] , сусідка [PERSON] показала, що особисто знає сторін, які не являються її родичами. У останні роки життя [PERSON] інколи спілкувався із сестрами, про що їй розповідав. У січні 2020 року взнала про погіршення стану здоров`я [PERSON] після проведеної операції в Зарічненській ЦРЛ від іншої особи племінника [PERSON] на ім`я [PERSON] . У середині січня 2020 року бачила [PERSON] у с. Дібрівськ у сестри [PERSON] , яка зі слів свідка, також є хворою і не могла за станом здоров`я повноцінно доглядати брата, але робила це на його вимогу. Обставин, що [PERSON] перешкоджала братові посвідчити заповіт свідок не підтвердила, бо їй це не відомо. Свідок [PERSON] , син [PERSON] у судовому засіданні показав, що у січні 2020 року після операції [PERSON] мав серйозні проблеми з ногами, а також, що стан здоров`я його матері є незадовільним. До початку 2020 року [PERSON] , до операції, обходив себе самостійно, обставин щодо перешкоджання [PERSON] скласти заповіт у судовому засіданні не підтвердив. Вказав, що у січні [PERSON] захотів відвідати [PERSON] у с. Дібрівськ, та свідок відвіз його туди, де він був близько 10-ти днів, а потім забажав повернутись додому до смт Зарічне, куди його відвезли. Свідок [PERSON] , односелець [PERSON] , знає, що вона має брата, який проживав у смт Зарічне. [PERSON] близько року тому просила відвезти її до лікарні в смт Зарічне до брата. Декілька раз він привозив лікарів у с. Дібрівськ до [PERSON] , коли той був там. Свідок [PERSON] , працюючий лікарем хірургом, завідувачем хірургічного відділення КНП "Зарічненська ЦРЛ" у судовому засіданні підтвердив, що взимку 2020 року і багато разів до цього раніше [PERSON] стаціонарно лікувався у хірургічному відділенні лікарні, останній раз у січні 2020 року близько 10-ти днів. Стан його був важкий. У лікарні його відвідувала [PERSON] з донькою, приносила їжу. Також засвідчив, що одного разу у лікарні була державний нотаріус Герман В. М., яка цікавилась у нього про психічний стан [PERSON] та чи не призначаються йому психотропні чи інші препарати, які можуть вплинути на здатність усвідомлювати свої дії чи керувати ними. Нотаріус відвідала [PERSON] , проте чи був складений заповіт та про його намір скласти заповіт свідкові не відомо. Застосовані норми права та мотивована оцінка аргументів учасників справи. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Крім того, як зазначено у ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам роз`яснено, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Отже при вирішенні вказаних справ вирішальне значення має факт доведення ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Або факт умисного позбавлення спадкоємцем життя спадкодавця, вчинення замаху на його життя чи факт умисного перешкоджання спадкоємцем спадкодавцеві скласти заповіт. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У цій справі встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] потребував сторонньої допомоги лише з середини січня 2020 року. У обґрунтування позову [PERSON] , як на підставу для задоволення позову, покликається на відсутність інтересу відповідачок до [PERSON] за його життя, які не піклувались про нього не доглядали його, а [PERSON] перешкоджала скласти йому заповіт на користь позивачки, відвізши [PERSON] у с. Дібрівськ. Проаналізувавши під час судового розгляду докази, заслухавши покази свідків суд вважає, що вказані обставини не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Так, судом встановлено, що [PERSON] до січня 2020 року міг самостійно себе обслуговувати, доглядати, мав достатньо коштів для цього, отримуючи пенсію та допомогу по інвалідності, мав депозитні рахунки у банківських установах, тобто до цього часу стороннього догляду та допомоги не потребував, бо не перебував у безпорадному стані. Сторони, будучи сестрами [PERSON] не перебували у тісних родинних зв`язках з братом упродовж життя, рідко з ним спілкувались, не відвідували його, що підтверджено поясненнями відповідачки [PERSON] та свідків. Щодо [PERSON] у судовому засіданні не отримано будь - яких доказів про її участь у житті брата з чого висновується, що вона з ним при житті не спілкувалась та не підтримувала будь-яких відносин. Сам по собі факт відсутності тісних родинних відносин не є підставою для усунення від права на спадкування. У січні 2020 року, коли [PERSON] перебував у лікарні, після операції його стан погіршився. Основний догляд та допомогу йому надавала позивачка, що підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З матеріалів справи не вбачається доказів у підтвердження вчинення умисних дій відповідачкою [PERSON] , щодо перешкоджання [PERSON] скласти заповіт, зокрема зв`язку з тим, що вона відвезла його до с. Дібрівськ, Зарічненського району, саме для того щоб він не посвідчив заповіт на користь позивачки. Вказаний висновок суду базується на тому, що не отримано доказів у підтвердження бажання [PERSON] посвідчити заповіт на користь будь - кого з відповідачок, чи інших осіб. [PERSON] , чи інша особа також не звертались до правоохоронних органів щодо протиправного його утримання у с. Дібрівськ. В ході розгляду справи позивач не довела, що [PERSON] звертався саме до відповідачок з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого останні ухилялись. Таким чином, [PERSON] , та [PERSON] не вчинили умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю [PERSON] . Щодо доводів відповідачки [PERSON] про те, що [PERSON] відвезла [PERSON] у будинок престарілих у останні дні його життя, що на її думку свідчить про ухилення від надання йому належного догляду, то з вищенаведених підстав, факт можливого перебування спадкодавця у будинку для літніх осіб не є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, тому суд не вдавався до детального з`ясування цієї обставини. З огляду на вищевикладене проаналізувавши у судовому засіданні усі докази у сукупності, вбачається, що позивачка не надала належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, то відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців другої черги, від права на спадкування за законом після смерті їх брата [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed