Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO], актовий запис № 3. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані по [ADDRESS], яке згідно свідоцтва про право власності від 17.01.1989 року, належало [PERSON], що доводиться випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП "Коломийське МБТІ" №318 від 25.04.2017 року. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою "А", загальною площею 104,8 м.кв., житловою площею 63,1 м.кв., двох літніх кухонь, комори, сарая, стайні, гаражу, вбиральні, криниці, огорожі та вимощення. Інвентаризаційна вартість житлового господарства становить 224680 грн. На час смерті батька позивача разом з ним були зареєстровані та проживали [PERSON] з сім'єю та [PERSON], що підтверджується довідкою сільської ради № 310 від 29.05.2017 року. Після смерті [PERSON], позивач та відповідач вступили в управління та володіння спадковим майном та прийняли спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі не оформили. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка (позивач) та дружина (відповідач). З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до приватного нотаріуса Стефурак Н.Я. Однак, після вивчення поданих нею документів, в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, нотаріусом позивачу відмовлено на підставі п. 4.15 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкодавця. 06.06.2017 року [PERSON] було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Про відмову від спадщини позивач не заявляла. [PERSON] з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину не зверталася до нотаріуса, так як не заперечує, щоб після смерті чоловіка, позивач стала власником всього майна. Позивач виготовила технічну документацію, проте оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи вищевикладене, справа № 342/1271/17 (провадження №2/342/140/2018) розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. У зв'язку із тим, що під час відкриття провадження у справі була відсутня норма, що зобов'язувала суд визначитися, за правилами якого позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа, суд вважає за необхідне зазначити, що вказана справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Сторони та їхні представники в судове засідання не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Представник позивача позов підтримує повністю, просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] Відповідач позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння від 17.01.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів №241 від 14.12.1988 року слідує, що в цілому домоволодіння, що складається із житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованого в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8041 від 25.04.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що в [ADDRESS] в бюро технічної інвентаризації право приватної власності зареєстровано в реєстровій книзі під реєстровим № 318 за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.01.1989 р., на підставі рішення цього ж виконкому № 241 від 14.12.1988 р. Довідкою № 70 від 05.02.2018 року, виданою виконавчим комітетом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що даний житловий будинок знаходиться в [ADDRESS]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1965/1988 р., загальною площею 104,8 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м., стайні, гаражу, 2 літніх кухонь, комори, сараю, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення. Із звіту, складеного ЕТВО "Придністров'я" слідує, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] станом на 31.05.2017 року становить 151275 грн. [PERSON] помер [INFO] у віці 46 років, актовий запис № 3 від 20.02.1990 р., що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 20.02.1990 року Вікнянською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] з 14.11.1963 року перебували в шлюбі, що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу від 14.11.1963 року. Копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 09.03.1967 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 09.10.1984 року з [PERSON], [INFO], присвоєно прізвище «[PERSON]», що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках, після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON] (позивач) та дружина - [PERSON] (відповідач). Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON], що стверджено поданою до суду заявою. Копією спадкової справи № 68/2017 щодо майна [PERSON], який помер [INFO], копією витягу про реєстрацію спадкової справи в спадковому реєстрі № 47970234 від 06.06.2017 року, довідкою № 69 від 05.02.2018 року, виданою виконавчим комітетом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, з якої слідує, що [PERSON] (позивач) на день смерті [PERSON], з ним спільно проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS], стверджено, що [PERSON] (позивач) прийняла та придбала спадщину після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 06.06.2017 року слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO], оскільки спадкоємець не надала оригінал правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно на ім'я покійного. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно довідки № 68 від 05.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Вікнянської сільської радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами знаходиться на земельній ділянці орієнтовною площею 0,24 га по [ADDRESS]. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 534, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 392, 1216 ЦК України,

Outcome: approved