Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] 15.06.2017 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем проживали в незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що з відповідачем не проживає з 2011 року, матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, дитина потребує додаткових матеріальних витрат. Позивач самотужки не може забезпечити дитині нормального життєвого існування та розвитку. У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. до повноліття дитини. Провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 19.06.2017 року. 16.08.2017 року ухвалою суду зупинено провадження по зазначеній справі до надходження відповідачі від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. У зв'язку з надходженням до суду листа з доданими документами про виконання судового доручення, 27.02.2018 року постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі та визначено проведення судового засідання раніше заплановану дату 19.03.2018 року. 19 березня 2018 року розгляд справи було відкладено на 19.04.2018 року, у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача. 15.12.2017 року набрав чинність Закон України від 03.10.2017 року №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон №2147-VІІІ), яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Враховуючи вимоги підпункту 9 п. 1 Розділу ХІІІ "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ, за яким справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд продовжує розгляд справи. В судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, згодний на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відповідно до ч. 7 ст. 74 та ст. 419 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, які кореспондуються з вимогами ч. 8 ст. 130 та ст. 502 ЦПК України, а також із застосуванням положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану Верховною Радою України Законом України від 10 листопада 1994 року\~№240/94-ВР; доручення суду про вчинення окремих процесуальних дій щодо відповідача [PERSON] повернулось без вручення копії позовної заяви з додатками та повідомленням про виклик до суду, у зв'язку з тим, що відповідач на виклики до Балашіхінського міського суду Московської області Російської Федерації, який виконував доручення суду, не з'явився, своїх заяв чи заперечень не подав, а тому суд вважає, що судова повістка вручена відповідачу належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ІІІ-ИК №877078, виданого 23.03.2011 року головним управлінням РАЦС Московської області Балашіхінського відділу РАЦС та копією свідоцтва про встановлення батьківства серії І-ИК №620503, виданого 23.03.2011 року головним управлінням РАЦС Московської області Балашіхінського відділу РАЦС (а.с. 7-8). Згідно довідки про склад сімї за №123, виданої 29 лютого 2016 року виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, дочка сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем в [ADDRESS] (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина, яка потребує матеріальної допомоги, проживає з матір'ю, а тому відповідач зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, тому суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 2000 грн., враховуючи мінімально встановлений ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який становить 1860 грн., і такий розмір аліментів є справедливим та значно не обтяжить відповідача, не порушить приписи ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~ суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі -\~ у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). А тому з відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог, мають бути стягнуті 640 грн. судового збору на користь держави в розмірі, який діяв на момент звернення з даним позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved