Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що ТОВ „Рада" є експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] і відповідно отримує як споживач житлово-комунальні послуги. Однак, отримуючи вказані послуги, вона не сплачує позивачу їх вартості, в результаті чого утворилась заборгованість за період з 1.07.2010 року по 31.01.2014 року включно, яка складає 30 765,05 коп., і яку просить стягнути у судовому порядку разом з судовими витратами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно, про розгляд справи була двічі повідомлена судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. 9.07.2002 року Шевченківська района в м. Києві державна адміністрація видала [PERSON] ордер №00141 серія Б на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на сім'ю з 3 осіб: його, його дружину [PERSON], відповідача по справі та їх сина [PERSON] (а.с.10). Дана квартира є трьохкімнатною, ізольованою, загальною площею 135,10 м2, жилою площею 61,6 м2, розташованою на 4 поверсі 27-поверхового будинку, що підтверджується копією технічного паспорта квартири (а.с.11-13). Як наголошує ч.1-3, ст.66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. За правилами ч.1, ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ч.1, ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 27.02.2003 року, укладеним між ТОВ „Рада" та [PERSON], товариство зобов'язалось постачати споживачу [PERSON] комунальні та інші послуги згідно діючим розцінкам та тарифам, а споживач - вчасно оплачувати вартість спожитих послуг (а.с.7-9). На підставі яких документів позивач мав би надавати житлово-комунальні послуги відповідачу, представник позивача не вказав і в матеріалах цивільної справи вони відсутні. Дані правовідносини між сторонами по справі повинні регулюватись Цивільним Кодексом України та Законом України „Про житлово-комунальні послуги", оскільки вони виникли та діють між суб'єктами цивільних правовідносин з приводу надання та споживання комунальних послуг у жилих приміщеннях. За правилами п.1; 3, ч.1, ст.1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1-2, ст.19 „Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Як зазначає п.5, ч.3, ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частина 1, ст.32 цього ж Закону України вказує, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 17.04.2003 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. і зареєстрований у реєстрі за №1380, за яким [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] (а.с.169). Як свідчить супровідний лист КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації", на підставі даного договору була проведена реєстрація права власності на дану квартиру (а.с.168). Таким чином, з квітня 2003 року відповідач не є власницею спірної квартири, а також її користувачем (а.с.171-173), а звідси і не є користувачем житлово-комунальних послуг. За таких обставин договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 27.02.2003 року, укладений між ТОВ „Рада" та [PERSON], втратив свою чинність. Як передбачено ч.3, ст.156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. За змістом ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Позивач ТОВ „Рада" звернувся до суду 7.08.2014 року з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 30 765 грн. 05 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги, отримані за користування спірною квартирою за період з 1.07.2010 року по 31.01.2014 року включно, 2 031 грн. 81 коп. інфляційних втрат, 4021 грн. 60 коп. 3%-річних. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] з квітня 2003 року не є власником і користувачем квартири [ADDRESS], що достеменно встановлено у судовому засіданні, тому вона і не несе відповідальності за сплату спожитих житлово-комунальних послуг в період з 1.07.2010 року по 31.01.2014 року включно. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому не підлягає і стягненню з відповідача на користь позивача 368 грн. 18 коп. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду.

Outcome: dismissed