Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

У січні 2021 року заявник звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив встановити факт, що громадянкою України [PERSON] , що зареєстрована, за адресою: [ADDRESS] , [INFO] була народжена дитина чоловічої статті [PERSON] у м. Києві у результаті застосування репродуктивних технологій. Зобов`язати Дніпровський районний в м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ) видати свідоцтво про народження: дитини чоловічої статті [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком дитини громадянина Китайської Республіки [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини - громадянку Китайської Республіки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви, яка подана 02.02.2021, зазначено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , є громадянином Китайської Республіки та перебуває у шлюбі з громадянкою Китайської Республіки [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим 30.12.2019 р., серійний номер [NUMBER] Реєстраційним офісом домогосподарств району Наньтунь, міста Тайчунг, Тайвань, КНР, засвідченого 27.01.2020 р. Чжень, Вен-Яо, помічником Генерального Директора Центрального відділення Тайваню, Бюро консульських справ для Міністерства закордонних справ за № [NUMBER]. У зв`язку з неможливістю дружини позивача, громадянки [PERSON] виносити та народити дитину, що зокрема підтверджується випискою Медичного центру «Мати та дитина» ТОВ «НЕМЕД 2007» від 25.07.2020 р., подружжя вирішило скористатися послугами сурогатного материнства в Україні. 18 жовтня 2019 року між громадянином [PERSON] , громадянкою [PERSON] з одного боку та громадянкою України [PERSON] було укладено договір про замісне виношування вагітності, що посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. [INFO] р., у результаті застосування репродуктивних технологій, громадянка України [PERSON] народила дитину чоловічої статті [PERSON] у Київському міському пологовому будинку № 5. 02 липня 2020 р.. [PERSON] було видано медичне свідоцтво Київським міським пологовим будинком № 1709, що підтверджує факт народження. Дане свідоцтво так і не було передане генетичним батькам. 02.07.2020 р. Медичним центром «Мати та дитина» ТОВ «НЕМЕД 2007» було видано довідку про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом вих.. № 207. 16.07.2020 р. Медичко-генетичним центром «Мама Папа» було проведено генотипоскопічне дослідження, що підтверджує, що генетичними батьками дитини чоловічої статті [PERSON] є громадяни Китайської Республіки [PERSON] та [PERSON] . 09 липня 2020 року громадянка [PERSON] , яка надавала послуги сурогатного материнства та народила дитину, надала свою письмову згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клімовою Н.В, на запис подружжя батьками дитини. Відповідно до тексту нотаріально посвідченої заяви сурогатної матері, вона підтверджує, що не є матір`ю дитини та не має жодних батьківських та інших прав щодо дитини, зобов`язується не чинити подружжю перешкод в реалізації їх батьківських прав. Також, сурогатна мати зазначає в заяві, що відмовляється від будь-яких та всіх прав щодо дитини, що можуть виникати в неї в Китайській Респудліці, як в особи, яка народила дитину. В подальшому, позивачу громадянину [PERSON] та його дружині було необхідно зареєструвати факт народження дитини чоловічої статті [PERSON] та отримати свідоцтво про народження, щоб мати можливість повернутися до Китайської Республіки. Так, позивач стверджує, що водночас, як було зазначено вище, дане медичне свідоцтво, що було видано [PERSON] , так і не було передано генетичним батькам, що позбавляє їх можливості зареєструвати факт народження в органі реєстрації актів цивільного стану. Позивачем вживалися дії, а саме направлялися листи, як до представника агентства так і до Київського міського пологового будинку № 6 з вимогою повернути медичне свідоцтво, видати дублікат останнього, однак жодних документів не було отримано позивачем. Окрім цього, позивач стверджує, що встановлення даного факту є недостатнім для захисту прав та інтересів дитини, реалізації її права на повагу до приватного та сімейного життя, а також створення умов для переїзду дитини в країну громадянства та постійного проживання її батьків. Необхідною передумовою для реалізації вищезазначених прав є видача свідоцтва про народження. Позивач з представником зверталися до Дніпровського районного в м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (за місцем народження дитини) з проханням розглянути заяву про державну реєстрацію та поданий разом з нею пакет документів і прийняти відповідне процесуальне рішення. Дніпровський районний в м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції діючи всупереч вимогам чинного законодавства відмовився приймати до розгляду документи для реєстрації народження дитини чоловічої статті [PERSON] , який був народжений [INFO] . У зв`язку з відмовою приймати дані документи наручно, позивач направив вищезазначені документи через пошту, однак жодної відповіді надано не було. З урахуванням протиправності дій Дніпровського районного м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції, порушення останнім норм чинного законодавства України існує необхідність у зобов`язанні Дніпровського районного м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції видати відповідне свідоцтво про народження, що забезпечить належний захист прав та інтересів новонародженої дитини. 02.02.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду. 09.03.2021 надійшов відзив від представника Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) вважає позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. Так, представник відповідача вважає, що факт народження дитини вже встановлено (зазначено власне позивачем у позовній заяві на с. 2), а також враховуючи те, що у подружжя громадян Китайської Республіки ( [PERSON] та [PERSON] та громадянки України ( [PERSON] , у якої за твердженням позивача знаходиться медичне свідоцтво про народження є договірні відносини, яким вони визначили взаємні права ї обов`язки, а також відповідальність за порушення умов договору, то позовні вимоги до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є необгрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Окрім цього, вказує, що позивачем невірно обрано спосіб захисту прав, та, відповідно, необґрунтовано заявлені позовні вимоги до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зважаючи на те, що відповідачем жодним чином не було порушено прав позивача. З врахуванням зазначеного, представник Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представником позивача було подано заяву про розгляд справи за його відсутності вимоги підтримав, просив розглянути дану справу за його відсутності. Представник Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), в судове засідання не з`явися, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Дніпровського районного в м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення про судове засідання на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України. Окрім цього, відповідачем не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання Комунальне некомерційне підприємство "Київський міський пологовий будинок №6" Виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) не з`явилось, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення про судове засідання на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов до наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що [INFO] , у результаті застосування репродуктивних технологій, громадянка України [PERSON] народила дитину чоловічої статті [PERSON] у Київському міському пологовому будинку № 5. 02 липня 2020 р., [PERSON] було видано медичне свідоцтво Київським міським пологовим будинком № 1709, що підтверджує факт народження. 02.07.2020 р . Медичним центром «Мати та дитина» ТОВ «НЕМЕД 2007» було видано довідку про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом вих. № 207. 16.07.2020 р. Медичко-генетичним центром «Мама Папа» було проведено генотипоскопічне дослідження, що підтверджує, що генетичними батьками дитини чоловічої статті [PERSON] є громадяни Китайської Республіки [PERSON] та [PERSON] . 09 липня 2020 року громадянка [PERSON] , яка надавала послуги сурогатного материнства та народила дитину, надала свою письмову згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клімовою Н.В, на запис подружжя батьками дитини. Однак, позивач та його дружина не можуть реалізувати батьківство, оскільки виникли обставини, які не дають можливості належним чином оформити народження дитини, у зв`язку з цим звернулись до суду. Так, згідно ч. 1 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно із ст. 123 СК України у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. У ст. 281 СК України встановлено, що визнання батьківства в Україні незалежно від громадянства батьків і дитини та місця їхнього проживання провадиться за законом України. Згідно із п. 6.9 Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого наказом Міністерств охорони здоров`я України від 09 вересня 2013 року № 787, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом. Відповідно до ч. 1 ст.144 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п. 11 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18.10.2000 р. (в редакції наказу №3307/5 від 24.10.2010 р), (далі - Правила)у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків /матері чи батька/ з плодом. Відповідно до абз. а) п.2 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України24.12.2010 № 3307/5) підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є:а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до ст.ст.6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Відповідно до ст. ст. 2, 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави - учасниці поважають та забезпечують всі права, передбачені цією Конституцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі "Меннессон проти Франції" (скарга № 65192/11) та у справі "Лабассе проти Франції" (скарга № 65941/11) Європейський суд з прав людини конкретно визначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак суд також визнав, що заборона сурогатного материнства не може негативно впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, про задоволення позовних вимог, так як вони підтверджується наданими доказами, а щодо тверджень відповідача то суд звертає увагу, що в даному випадку спір йде не про бездіяльність органу, а про необхідність встановлення факту з метою захисту прав батьківства його реалізації та захисту інтересів дитини, які є на думку суду пріоритетними. На підставі викладеного,

Outcome: approved