Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 18 листопада 2013 року позивачу надійшла заява приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про виплату в порядку регресу страхового відшкодування № 14-Б/13 від 14 листопада 2013 року, здійсненого [PERSON], яка є учасником та потерпілою стороною у дорожньо-транспортній пригоді, що трапилася 12 серпня 2013 року близько 18 години 05 хвилин в м.Полтаві за участю автомобіля "CITROEN Berlengo" державний номерний знак [NUMBER] під керування відповідача [PERSON] та автомобіля під керування [PERSON] В ході розслідування даного випадку було встановлено, що 12 серпня 2013 року [PERSON] якій було передано для реалізації бланки договорів ( полісів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від Генеральної дирекції ПрАТ "СТ "Гарантія", нібито о 16 годині 30 хвилин оформила договір (поліс) № [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з відповідачем, в результаті чого під страховий захист взято його автомобіль"CITROEN Berlengo", а о 18 годині 05 хвилин відповідач скоїв вищевказану дорожньо-транспортну пригоду. Водночас, при оформленні працівниками ДАІ дорожньо-транспортної пригоди не зазначено наявність у відповідача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як було з'ясовано в рамках службового розслідування по вказаному факту агент [PERSON] біля обласного ВРЕВ продала поліс страхування відповідальності власників транспортних засобів № [NUMBER], який діє з 12 серпня 2013 року по 11 серпня 2014 року, кошти за проданий поліс у сумі 324,11 грн. передала наступного дня відповідно до квитанції від 13 серпня 2014 року. Про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася в день реалізації полісу, відповідач позивача не повідомив. Усі наведені факти свідчать про укладення договору (полісу) № [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності під впливом обману, тобто, якщо одна із сторін правочину ( страхувальник [PERSON] та, можливо, його спільниця [PERSON].) ввела другу сторону ( директора Полтавського відділення ПрАТ "СТ "Гарантія", який діє від імені та в інтересах страховика) в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( по настання дорожньо-транспортної пригоди до моменту укладення договору (полісу)), такий правочин визнається судом недійсним відповідно до ст.230 ЦК України. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.998 ЦК України договір страхування визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку. Позивач просить визнати недійсним договір (поліс) № [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПрАТ " Страхове товариство "Гарантія" та [PERSON] з моменту його укладення. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач з позовом не погодився та просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що він дійсно уклав зі страховою компанією договір (поліс), за укладення якого сплатив агенту грошові кошти. Він отримав поліс. Після укладення договору в цей же день від потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Але не його провина, що агент не внесла грошові кошти відразу після укладення договору. На полісі мається відмітка про сплату грошових коштів до настання ДТП, з агентом він у змову не вступав та нікого в оману не вводив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з відомостями № 9246390 про дорожньо-транспортну пригоду 12 серпня 2013 року о 18 годині 05 хвилин у м.Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], наявний поліс серії АС 2119883 з терміном дії до 11 липня 2014 року, виданий ПрАТ "СК "Брокбізнес", та автомобіля "CITROEN Berlengo" номерний знак [NUMBER] під керування відповідача [PERSON], власником якого є [PERSON], наявний поліс серії [NUMBER] з терміном дії до 11 серпня 2014 року, виданий ПрАТ "СК "Гарантія" ( а.с.6). 12 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір обов'язково страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідач отримав поліс № [NUMBER] з терміном дії з 12 серпня 2013 року по 11 серпня 2014 року ( а.с.5). На підставі ч.2 ст.18 Закону України "Про страхування" факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом ), що є формою договору страхування . Згідно зі ст. 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором . Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним . Як передбачено ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст.998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених нормами ЦК України. Договір страхування також визнається судом недійсним, зокрема, якщо його укладено після настання страхового випадку. Відповідно до правил ч. 2 ст.18 Закону України "Про страхування", наявний в матеріалах справи страховий поліс №АС/0836044 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджує факт укладання договору страхування. У страховому полісі також зазначено, що договір (поліс ) набирає чинності з 12 серпня 2013 року до 11 серпня 2014 року включно. Доказом сплати відповідачем 12 серпня 2013 року страхового платежу в сумі 324,11 грн. є сам страховий поліс, у якому зазначено про сплату страхового платежу в зазначеній сумі о 16 годині 30 хвилин 12 серпня 2013 року, надання додаткових письмових доказів про оплату страхового платежу законом не вимагається. Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів, які б давали підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ненадходження суми на відповідний рахунок страхової компанії не можна розцінювати як доказ щодо укладення договору після настання страхового випадку, оскільки саме на агента, як представника страховика, покладений обов'язок отримувати від страхувальників страхові платежі та перераховувати їх на рахунок страхової компанії та не перерахування страхового платежу на рахунок страховика є наслідком несумлінної поведінки страхового агента, а не страхувальника, та не залежить від останнього, який не наділений відповідними повноваженнями і не зобов'язаний на такі дії. В обґрунтування позову позивач також посилається на те, що відповідач [PERSON] ввів в оману позивача щодо обставин про настання дорожньо-транспортної пригоди до моменту укладення договору (полісу). У відповідності до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Разом з тим, позивачем, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано доказів, які б свідчили, що відповідач ввів в оману позивача щодо моменту укладення договору страхування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed