Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 15.09.2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 005-28501-130913 банківського вкладу у доларах США, до 18.09.2014 року, із щомісячною виплатою процентів в розмірі 8,85 % річних. 13.09.2013 року на депозитний рахунок № [NUMBER] ним було внесено кошти в розмірі 16 000,00 доларів США. Крім того, 03.01.2014 року між ним та відповідачем укладено договір № 001-28501-03114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» в гривні, строком до 08.01.2015 року із щомісячною виплатою процентів в розмірі 21,5 % річних. На рахунок № [NUMBER] ним внесено кошти у сумі 110 000,00 грн. 10.07.2014 року між ним та відповідачем укладено договір № 002-28501-100714 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) у доларах США, строком до 15.07.2015 року, із щомісячною виплатою процентів в розмірі 10,1 % річних. В цей же день ним внесена сума в розмірі 55 000,00 доларів США на рахунок № [NUMBER]. Після закінчення строків дії договорів кошти він не отримав, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом, та просив стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 2 421 492,45 грн., який складається з: по договору від 13.09.2013 року - суми вкладу - 375 200,00 грн., процентів з 13.09.2013 року по 02.04.2015 року - 51 498,07 грн., 3 % річних з 13.09.2013 року по 02.04.2015 року - 17387,24 грн. та за цей же період індекс інфляції - 129 068,00 грн.; по договору від 03.01.2014 року - суми депозиту - 110 000,00 грн., процентів з 03.01.2014 року по 02.04.2015 року - 29 414,66 грн., 3 % річних з 03.01.2014 року по 02.04.2015 року - 4 104,16 грн., інфляція з 03.01.2014 року по 02.04.202015 року - 36 630,00 грн.; по договору від 10.07.2014 року - суми вкладу - 1 289 750,00 грн., проценти з 10.07.2014 року по 02.04.2015 року - 94 875,42 грн., 3 % річних з 10.07.2014 року по 02.04.2015 року - 28 194,40 грн., інфляція з 10.07.2014 року по 02.04.2015 року - 255 370,50 грн. В процесі розгляду справи зменшив вимоги на 200 000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та врахувати додаткові письмові пояснення. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що 13.09.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 005-28501-130913, відповідно до якого позивач вніс на депозит кошти в розмірі 16 000,00 доларів США, терміном до 18.09.2014 року включно, з виплатою 8,85 % річних. На підтвердження отримання вкладу банком надано квитанції № 26358551 від 13.09.2013 року. Договором вкладу передбачено, що проценти виплачуються щомісячно. 30.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 001-28501-030114, відповідно до якого позивач вніс на депозит кошти в розмірі 110 000,00 грн., терміном до 08.01.2015 року включно, з виплатою 21,5 % річних. На підтвердження отримання вкладу банком надано квитанції № 303900574 від 03.01.2014 року. Договором вкладу передбачено, що проценти виплачуються щомісячно. 10.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 002-28501-100714, відповідно до якого позивач вніс на депозит кошти в розмірі 55 000,00 доларів США, терміном до 15.07.2015 року включно, з виплатою 10,1% річних. На підтвердження отримання вкладу банком надано меморіальний ордер № 5833674 від 11.07.2014 року. Договором вкладу передбачено, що проценти виплачуються щомісячно. Після закінчення дії договорів кошти позивачу не повернуту, лише 17.06.2015 року виплачено Фондом гарантування по трьом договорам 200 000,00 грн. На вказану суму позивач зменшив свої позовні вимоги. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 1058 Ц України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.14, 15, 16 ЦК України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Обов'язком суду є захистити та відновити порушені права. Конституцією України, ЦК України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно вимог ЦК України, зазначених вище, кожна особа, незалежно від того, яка це особа (юридична чи фізична, банк чи інша установа), зобов'язані виконувати взяті на себе зобов'язання, умови укладених договорів. У разі невиконання - суд зобов'язаний відновити порушені права шляхом постановлення відповідного судового рішення. Жодним законом, а в даному випадку - Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (на який посилається в своїх запереченнях сторона відповідача), не може бути заборонено суду постановляти судове рішення для відновлення порушених прав особи. Обгрунтування заперечень відповідача з посиланням на постанови НБУ, та Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо неможливості повернути кошти позивачу в повному обсязі - є такими, що суперечать вказаним нормам українського законодавства. Крім цього, законність вимоги позивача отримати з банку (відповідача) всю суму довірених фінансовій установі грошей, дістало підтвердження і в міжнародних судах. Так, при розгляді справи "Золотас (Zolotas) проти Греції" (скарга № 66610/09), Європейський суд однозначно вказав на те, що "особа, що розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, а банк зобов'язаний зберігати її, і в разі використання з метою отримання прибутку повинен повернути еквівалентну суму вкладнику після припинення дії угоди". "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом". Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави. Також відмова банку повернути клієнту в повному обсязі кошти, порушує положення Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також Протоколу, які ратифіковані Україною. В зазначеному Протоколі в абзаці першому статті 1 зазначено, що "кожна фізична або юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Слід відмітити і те, що посилання відповідача в своїх запереченнях на те, що ними здійснено перенесення суми депозиту з процентами на поточний рахунок, є безпідставне, не свідчить про виконання умов договорів відповідачем. Позивач позбавлений права і по сьогодні отримати та користуватися своєю власністю - грошовими коштами. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує Конституцію України, вимоги ЦК України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, відповідають приписам як українського законодавства, Конституції України, так і Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, і з ПАТ "Дельта Банк", який є боржником перед позивачем, має бути стягнуто суму заборгованості в повному обсязі. Позивач просить стягнути з відповідача за порушення зобов'язання на підставі ст.625 ЦК України 3 % річних та інфляцію по гривневому договору за невиплату відсотків за вкладом. Дана вимога є також обґрунтованою та підлягає задоволенню з урахуванням викладених вище вимог законодавства. Вказаною статтею не визначено, що вона не може застосовуватися до боржника, який є банком. Всі сторони є рівними, вимоги законодавства до всіх осіб є також однакові, і жодна із сторін не має і не може мати будь-яких переваг. Щодо розрахунків наданих позивачем, відповідач не надавав заперечень щодо їх невідповідності, у зв'язку з чим, суд приймає їх як встановлені суми заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2 221 492,45 грн. Оскільки, відповідач також звільнений від сплати судового, він залишається за рахунок держави. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 000,00 грн. за надання правової допомоги, але підтверджень того, що представник позивача є фахівцем у галузі права, суду не надано, що дає підстави для відмови в цій частині вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial