Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

17.02.2021 року Орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 14.09.2020 року до Служби у справах дітей Луцької міської ради (далі - Служба) від КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання» надійшов лист про народження відповідачкою 29.08.2020 року дівчинки, яка з 04.09.2020 року перебуває на стаціонарному лікуванні. [PERSON] з приводу вагітності на обліку не стояла, вживала алкоголь, наркотичні речовини, часто перебувала в сумнівних компаніях. У 2016 році був випадок госпіталізації її в психіатричну лікарню. Крім того, у неї відсутній паспорт громадянки України. Реєстрацію народження дитини здійснила бабуся - [PERSON] та саме остання забрала онуку проживати до себе за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 01.12.2020 року. Мати дитини [PERSON] перебувала на обліку у Службі з 20.05.2016 року по 18.11.2019 року як така, що самовільно залишала місце постійного проживання, часто не відвідувала навчальні заклади без поважних причин. Працівники Служби тричі доставляли відповідачку в обласний притулок для дітей. [PERSON] перебувала на профілактичному обліку в ювенальній превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області з 31.10.2017 року у зв`язку із оголошенням останній про підозру за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 08.02.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. [PERSON] після народження дитини фактично з перших днів самоусунулась від виховання та утримання дочки: не підтримує стосунків з дитиною, не доглядає за нею, не надає коштів на її утримання, втратила усі зв`язки з дочкою, місце її проживання невідоме. Догляд за дитиною здійснює бабуся [PERSON] . Враховуючи наведене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідачки аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробітку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяв, клопотань, відзив на позовну заяву від відповідачки на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України передбачено можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] народилася [PERSON] . Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. 14.09.2020 року за вх. № 989/31-36 до Служби у справах дітей Луцької міської ради надійшов лист від КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання» з приводу уточнення умов та можливості сім`ї [PERSON] утримувати новонароджену дитину [PERSON] , оскільки її мати - відповідачка [PERSON] , якій на той момент було 18 років, з приводу вагітності на обліку не стояла, вживала алкоголь, наркотики, палила, паспорта немає, перебуває на обліку у соціальних службах з приводу асоціальної поведінки (а.с. 5). 22.09.2020 року до Служби у справах дітей Луцької міської ради звернулася бабуся [PERSON] , [INFO] - [PERSON] із заявою, в якій остання зазначила, що її донька [PERSON] продовжує вести аморальний спосіб життя та зовсім не цікавиться дитиною (а.с. 7). 01.10.2020 року від КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання» на адресу Служби у справах дітей Луцької міської ради надійшов інформаційний лист в якому зазначено, що [PERSON] , яка народила [INFO] дитину [PERSON] , лише раз телефонувала з приводу стану доньки та жодного разу не відвідувала її (а.с. 8). 12.10.2020 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було видано наказ № 3, - про влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в сім`ю бабусі [PERSON] до вирішення питання щодо позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно дочки (а.с. 10). 12.10.2020 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було видано наказ № 17, - про взяття малолітньої [PERSON] , [INFO] , на облік як таку, що перебуває в складних життєвих обставинах (а.с. 9). 19.11.2020 року від [PERSON] на адресу Служби у справах дітей Луцької міської ради надійшла заява інформаційного характеру, в якій остання зазначила про заходи догляду та виховання малолітньої [PERSON] , [INFO] , які вона здійснює по відношення до онуки. У свою чергу, відповідачка у повній мірі самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки (а.с. 12). Вищевказані обставини знайшли своє відображення у Акті обстеження умов проживання, складеному 01.12.2020 року комісією Служби у справах дітей Луцької міської ради (а.с. 11). У своїх пояснювальних записках від 07.12.2020 року, адресованих начальнику у справах дітей Луцької міської ради, [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт повного нехтування [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). Зазначені вище обставин в повній мірі є тотожними тим, які викладені у письмових поясненнях [PERSON] від 29.12.2020 року (а.с. 18). Крім того, судом встановлено, що 08.02.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст.1 п "а" Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року [PERSON] було звільнено від відбування покарання. Зазначене підтверджується листом Луцького ВП ГУНП у Волинській області № 3/8836/58/04-20 від 30.12.2020 року (а.с. 16-17). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. [PERSON] після народження дитини фактично з перших днів самоусунулась від виховання та утримання дочки: не підтримує стосунків з дитиною, не доглядає за нею, не надає коштів на її утримання, втратила усі зв`язки з дочкою, місце її проживання відмінне від місця проживання [PERSON] , [INFO] . Крім того, рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 92-4 від 03.02.2021 року було затверджено висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 3-4). Даний висновок суд вважає належним чином мотивованим та обґрунтованим. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами позивача докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка не піклувалася про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду та втратила усі зв`язки з дитиною. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Луцької міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] і її подальшому життю. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачка є здоровою, працездатною, на обліку у лікарів не перебуває, на утриманні інших дітей не має, розмір їх середньомісячного доходу не відомий. Доказів іншого відповідачкою суду надано не було. Малолітня [PERSON] , [INFO] є здоровою, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітків (доходу), але не менше 50 відсотків для дитини відповідного віку, щомісячно. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява Органу опіки та піклування Луцької міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Із наведеного слідує, що Орган опіки та піклування Луцької міської ради при зверненні до суду в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту позовної заяви слідує, що Органом опіки та піклування Луцької міської ради було заявлено дві позовні вимоги, а саме: немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) та майнового характеру (про стягнення аліментів). Так, у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір, який підлягав би сплаті за вищевказані позовні вимоги, виходячи зі змісту позовних вимог, становить загальну суму 4540 грн., з яких: 2270 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав та 2270 грн. за вимогу про стягнення аліментів. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», тому, виходячи із положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в загальному розмірі 4540 грн. з яких: 2270 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 2270 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі ст. ст. 164-167, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved