Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

позивач звернувся до відповідачів з уточненими позовними вимогами, в яких просив визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 211,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, які приналежні до даного будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO].. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що [PERSON] за життя заповіту не складав. Окрім позивача спадкоємцями першої черги є рідний брат - [PERSON] [INFO] народження та мати - [PERSON] [INFO] народження та дружина спадкодавця [PERSON] Останньому за життя належали: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] спорудження якого було завершено влітку 1991р., та земельна ділянка, надання для обслуговування цього будинку. Після смерті батька позивач прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном. Інші спадкоємці першої черги спадщину не приймали. 20.11.2015р приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 0,1173 га, кадастровий номер [NUMBER], на якій його батьком у 1988-1991 pоках збудовано будинок. Згідно з виготовленим 24.03.2017 ПП [PERSON] технічним паспортом на житловий будинок за адресою [ADDRESS] Стрийського району, загальна площа останнього становить 211,2 кв. м (площа забудови 132,0 кв. м). Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] Стрийського району, виконаного експертом з технічного обстеження будівель і споруд Кравець А.В. (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 003757), житловий будинок з господарськими спорудами відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та придатні до експлуатації. Постановою нотаріуса від 31.03.2017р. відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок через відсутність правовстановлюючих документів на нього, виданих на ім'я спадкодавця, та рекомендовано звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задоволити. Представник відповідача Братківської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали письмові, нотаріально засвідчені заяви про розгляд справ за їх відсутності, в яких позовні вимоги визнали. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК України (в редакції 1963р.). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Відповідно до положень ст.ст.524,529 ЦК України (1963р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За вимогами ст.ст.548,549 ЦК України (1963) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. в м. Стрий Львівської області, що вбачається з свідоцтва про смерть, що видане повторно, серії [NUMBER] від 15.07.2015р. Заповіту [PERSON] заповіту за життя не складав. До складу спадщини, яка відкрилась зі смертю [PERSON], входили земельна ділянка та житловий будинок з приналежними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] Стрийського району Львівської області, що підтверджується щодо земельної ділянки - Державним актом на право приватно власності на землю [NUMBER]. На житловий будинок, споруджений на цій ділянці, [PERSON] правовстановлюючих документів не оформив. Згідно з роз'ясненнями, які надані Листом ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13, «окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності ». Отже, незважаючи на те, що [PERSON] за життя право власності на спірний житловий будинок в БТІ не зареєструваа (не оформив), у суду немає підстав сумніватися в тому, що останній набув право власності на такий, оскільки дана обставина підтверджена рішенням №21 «Про внесення змін та затвердження списків власників нерухомого майно с. Братківці Стрийського району», згідно з яким власником будинку [ADDRESS] є [PERSON], та довідкою виконкому Братківської сільської ради Стрийського району №188 від 24.04.2017р. про те, що спірний житловий будинок [PERSON] спорудив в період з 1988 по 1991р.р. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є дружина - [PERSON] та сини - [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 30.04.1972р., свідоцтвом про народження [NUMBER] від 30.04.1974р., свідоцтвом про народження [NUMBER] від 07.01.1982р. виданими міським бюро ЗАГС м.Стрий. Позивач [PERSON] прийняв спадщину відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963р., оскільки вступив у володіння та управління спадковим майном, у зв'язку з чим 20.11.2015р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] Стрийського району Львівської області, площею 0,1173 га, кадастровий номер [NUMBER]. Відтак, прийняття спадкоємцем [PERSON] частини спадщини означає прийняття всього належного йому спадкового майна, з чого б воно не складалось і де б не знаходилося. Однак, 31.03.2017р. постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок через відсутність правовстановлюючого документу, виданого ім'я спадкодавця, та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з Листом ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до технічного паспорту від 24.03.2017р., виданого ПП [PERSON], на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Стрийського району Львівської області загальна площа такого становить 211,2 кв. м (площа забудови 132,0 кв. м). До будинку належать господарські будівлі і споруди, з-поміж яких два сараї «В» та «Е» 1970 р. побудови та самочинно збудований батьком позивача [PERSON] у 2000р. гараж. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] Стрийського району, виконаного експертом з технічного обстеження будівель і споруд Кравець А.В. (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 003757), житловий будинок з господарськими спорудами, в тому ж рахунку гараж літ. «Л» відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та встановлено їх готовність до експлуатації. Таким чином є всі підстави вважати, що батько позивача - [PERSON] був фактичним власником будинковолодіння, хоч правовстановлюючих документів у встановленому законом порядку за життя на спірне майно на оформив. Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та єдиний в порядку ст.ст.548, 549 ЦК України 1963р. прийняв спадщину, яка відкрилась зі смертю спадкодавця [PERSON], про що свідчить отримане ним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є сторони по справі, інші спадкоємці відсутні. Інформація про обтяження спірного об'єкту нерухомого майна, в саме спірного будинку відсутня. Тому, враховуючи, що на спірне майно, окрім позивача, ніхто не претендує, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved