Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що\~він є\~власником квартири\~ [ADDRESS] , однак,\~у вказаній квартирі зареєстрований крім нього, відповідач по справі, [PERSON] ,\~яка більше 1 року за вказаною адресою не проживає. Позивач вказує, що реєстрація відповідача у його квартиріобмежує його законні права. На підставі наведеного позивач прохав визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстрації за вказаною адресою. У судове\~засідання позивач\~ [PERSON] не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Чубенко Ж.А. в\~судове засідання\~не з`явилася,\~подала письмову заяву про розгляд справи за її з відповідачем відсутності, позовні вимоги визнала. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач, є власником квартириза\~адресою:\~ [ADDRESS] , зазначене підтверджується: - копією договору купівлі-продажу квартири від 22 липня 2011 року, посвідченого Березою Д.В., приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1848. Згідно цього документу Позивач із Відповідачем придбали у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] (2/3 частини [PERSON] та 1/3 частини [PERSON] ); - копією Технічного паспорта на квартиру від 01 липня 2011 року; \~ \~ \~ \~- копією рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2020 року, цивільна справа № 548/1109/20, за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Згідно рішення суду: 1) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів № 51, - розірвано. 2) Визнано спільним сумісним майном [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , нерухоме майно, в тому числі: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. 3) Проведено поділ спільного сумісного майна, в результаті якого [PERSON] виділено в особисту приватну власність в натурі трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У вище вказаній квартирі зареєстрований: відповідач по справі, [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка \~більше 1 року за вказаною адресою не проживає, що доводиться, актом комісії Хорольської міської ради Лубенськогорайону Полтавської області від 28.01.2021 року. Згідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 47 Конституції України\~проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до\~ст.150 ЖК\~Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Згідно із\~ст.156 ЖК України\~та\~ст.405 ЦК України\~право члена сім`ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цій квартирі. Частиною 1\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 3 СК України\~ визначено, що сім`ю складають особи, \~які спільно проживають,\~пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2\~ст. 64 ЖК України\~зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У рішенні Конституційного суду України\~у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6\~статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої\~статті 22 Закону України "Про міліцію"\~та частини шостої\~статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку"\~(справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї) від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сімї\~Конституційний Суд України виходить з обєктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сімї. Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням, дозволяє віднести до членів сімї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сімї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сімї; члени сімї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сім`ї колишнього власника житлового приміщення. Відповідно до ч. 2\~ст.\~405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбаченіглавою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей\~71,\~72 ЖК УРСР\~застосуванню не підлягають. Згідно з ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із\~ст. 391 ЦК України\~власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, суд приходить до висновку, що відповідача належить визнати втратившою право користування житловим приміщенням квартири. Крім того формальна реєстрація відповідача у квартиріпозивача перешкоджає йому вільно володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою, з огляду на що, вимога про визнання відповідача такою, що втратилаправо користування квартири, підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved