Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Ухвалою суду від 13 травня 2014 року здійснено зміну неналежного відповідача належним, а саме зі [PERSON] на [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 14 травня 2013 року ним з аукціону була придбана квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На момент проведення аукціону в зазначеній квартирі за вказаною адресою були зареєстровані 3 (три) особи, дві з яких вже знялися з реєстрації. Добровільно знятися з реєстрації [PERSON] відмовляється. Фактично відповідач не проживає за місцем реєстрації більше шести місяців, така поведінка відповідача спричиняє позивачу незручності у зв'язку з чим останній просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та позбавити права користування відповідача житловим приміщенням (квартирою). В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва від 14 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за №457, квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] /а.с. 5-6/. З довідки № 216 від 31.01.2014 року, виданої Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №8" слідує, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] (відповідач) /а.с. 8, 17/. Реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС в Дніпропетровській області /а.с. 40, 42/. Слід відзначити, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України випливає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Як вбачається з інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013р. "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, членів його сім"ї. Судом встановлено, що Позивач набув права власності на квартиру [ADDRESS] згідно з акту про реалізацію майна з акціону від 14 травня 2014 року. Вказана квартира належала [PERSON], та була реалізована як арештоване майно, шляхом його продажу через ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція" /а.с. 5/. Також судом встановлено, що Відповідач, не будучи власником спірної квартири та членом сім'ї власника (Позивача) залишається зареєстрованим за попереднім місцем свого проживання. З моменту реалізації квартири через ПП "Спеціалізоване підприємство "Юстиція", Відповідач не виписався з відчуженої квартири, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю новим власником - Позивачем. Крім того, оскільки Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, на нього нараховуються комунальні послуги, які доводиться сплачувати Позивачу, що також порушує її права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, дослідивши матеріали та проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов в частині позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] підлягаює задоволенню. Також суд зазначає, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідачів з реєстрації в цьому приміщенні, а вимоги в цій частині є передчасними. До того ж, позивачем не доведено порушення його прав Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Криворізького МУ ГУ МВС України в м. Дніпропетровській області, а при виникненні спору він підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку наявні публічно-правові відносини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved