Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову [PERSON], до відповідача, мотивуючи його тим, що 11.10.2013 померла його заповідач мати [PERSON], яка заповіла йому земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,3575 га, що розташована на території Ксаверівської сільської ради. Позивач зазначив, що спадщину фактично прийняв, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, мотивуючи своє рішення відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку, який, як зазначив позивач, його мати втратила за життя, а дублікат отримати не встигла. Тому позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву від 14.04.2016 (а. с. 28), в якій просив справу розглядати без його участі, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явився, виконком Ксаверівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області подав до суду довідку від 04.05.2016 про те, що [PERSON] не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у даній справі (а. с. 36). Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав, про слухання справи повідомлявся належним чином, свідченням чого в матеріалах справи наявне поштове повідомлення (а. с. 25) про вручення судової повістки. Крім того, в матеріалах справи наявні довідки, видані виконкомом Ксаверівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, аналізуючи які суд приходить до висновку, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] померла 11.10.2013 в с. Ксаверівка Черняхівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.02.2014 (а. с.\~6). Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 10.04.2008 (далі заповіт) (а. с. 8), [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку розміром 2,3575 га, яка розташована на території Ксаверівської сільської ради Черняхівського району, своєму сину [PERSON]. В матеріалах справи відсутні докази скасування або зміни заповіту у порядку, визначеному положеннями ст. 1254 ЦК України. Тому, відповідно, спадкування за [PERSON] здійснюється за заповітом. Позивач 25.02.2014 з дотриманням вимог ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1269 ЦК України подав до Черняхівської ДНК заяву про прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 25.02.2014 [PERSON], державним нотаріусом Черняхівської ДНК Житомирської області (а. с.\~4). Відділом РАЦС Черняхівського РУЮ Житомирської області (а. с.\~30) відомості про дітей, батьків, іншого з подружжя [PERSON] суду не надано. Відповідно до листа Ксаверівської сільської ради Черняхівського району від 21.04.2016 (а. с. 29) [PERSON], яка померла 11.10.2013, за життя не була опікуном, піклувальником чи усиновлювачем. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про осіб, що відповідно до ч. 1 ст.\~1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині [PERSON], а також докази того, що [PERSON] за життя була усиновлювачем, тому суд не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ст. 1260 та ч. 1 ст. 1241 ЦК України. З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, [PERSON] у заповіті розподілила спадщину, заповівши земельну ділянку позивачу, суд, враховуючи положення ст. 1273 ЦК України, приходить до висновку, що позивач має право на спадщину [PERSON], визначену у заповіті. Як зазначено позивачем у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] за заповітом входить земельна ділянка загальною площею 2,3575 га, кадастровий № 1825685000:02:000:0105 (далі земельна ділянка), що розташована на території Ксаверівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Належність земельної ділянки [PERSON] підтверджується наступними доказами, що наявні в матеріалах справи: -витягом з проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по реформованому КСП "КОМУНАР" від 17.04.2014 (а. с. 5); -витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу: НВ-1800993812014, дата формування: 14.04.2014 (а. с. 11, 12); -копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ № 029334 (а. с.\~10). Станом на момент розгляду справи право власності на земельну ділянку кадастровий №\~1825685000:02:000:0105 за будь-якими особами не зареєстроване, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 05.05.2016 (а. с.\~31) та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта від 05.05.2016 (а. с.\~32). Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, суд згідно з ч. 5 ст.\~1268 ЦК України приходить до висновку, що земельна ділянка належить позивачу з часу відкриття спадщини з 11.10.2013. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 25.02.2014 [PERSON], державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.\~с.\~4), та оголошення у виданні "НОВЕ ЖИТТЯ" (а. с. 13) суд приходить до висновку про втрату правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] та неможливість з огляду на це отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом згідно зі ст. ст. 1296-1298 ЦК України. Земельна ділянка є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право на спадщину є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачем права власності на земельну ділянку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved