Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилалась на те, що в період часу з 11.02.2012 року по 16.12.2014 року перебувала у трудових правовідносинах із приватною установою "Санаторій "Металург", який є правонаступником ТОВ ПСП "Азовінтекс" та отримувала заробітну плату у розмірі згідно із штатним розкладом підприємства. Також зазначила, що з 16.12.2014 року вона звільнена з вказаного місця роботи за власним бажанням. В день звільнення відповідач зобов'язаний був видати заповнену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти, однак в порушення вимог трудового законодавства відповідач цього не зробив. Таким чином, перед позивачем у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі. Під час розгляду справи позивачка декілька разів змінювала позовні вимоги, збільшуючи кінцеву суму позову. Надавши судові остаточні доповнення позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 773,24 гривень, заборгованість середнього заробітку за весь час затримки розрахунку вказаного нею - 215 днів, що становить 44,46 грн/день та складає 9 558,90 грн. Також позивачка просить суд про зобов'язання відповідача до сплати моральної шкоди, що становить 5000 грн., оскільки несвоєчасна сплата заробітної плати відповідачем призвело до її душевних страждань, порушення нормального укладу життя, внаслідок не виплати відповідачем заробітної плати, що потребувала від неї та її родини додаткових зусиль для організації свого життя. Просила стягнути суму відшкодування збитків за затримку виплати заробітної плати, в розмірі 2 903,03 грн. на підставі п. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України. Позивачка до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги думку позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.12.2014 року звільнена з установи "Санаторій "Металург" за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с. 5-6). З довідки № 307 від 19.12.2014 року, виданої відповідачем, заборгованість за підприємством по заробітній платі перед [PERSON] за період часу 01.09.2014 року по 01.12.2014 року становить 3 579,39 гривень. За твердженням позивачки частину боргу - 806, 15грн відповідачем було погашено. Таким чином, фактична сума заборгованості становить 2 773, 24 грн. (а.с.7). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом також встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 773, 24 грн, за період часу з 01.09.2014 року по 01.12.2014 року, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то суд виходить із останнього розрахунку наданого позивачем із застосуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 44,46 гривень, яка розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02. 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", з яким суд погоджується (а.с. 8). Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Отже визначаючи кількість робочих днів, суд проводить розрахунок з наступного дня після звільнення позивачки, тобто з 17.12.2014 року і таким чином у грудні 2014 року - 11 робочих днів, січні 2015р. - 20 робочих днів, лютому 2015 року - 20 робочих днів, березні 2015 року - 21 робочий день, квітні 2015 року - 21 робочий день, травні 2015 року - 18 робочих днів, червні 2015 року - 21 робочий день, липні 2015 року - 23 робочих днів, серпні - 13 робочих днів, що складає 168 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 17.12.2014 року по день ухвалення рішення складає: 168 днів х 44,46 гривень та становить 7 469,28 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного, що протягом тривалого часу після звільнення позивачка не отримувала повний та остаточний розрахунок по заробітній платі, отже, в результаті порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань. За положенням ст. 237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань на які посилається позивач, засади розумності і справедливості, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень є достатньою сумою для компенсації завданої шкоди. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення суми відшкодування збитків за затримку виплати заробітної плати позивачці, в розмірі 2 903,03 грн. на підставі п. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, суд вважає, що ця вимога є безпідставною, з наступних підстав. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. За своєю правовою природою упущена вигода компенсується у цивільних (зобов'язальних) правовідносинах (ст. 22, 623 ЦК України). Правовідносини позивача і відповідача є трудовими, які не передбачають можливості стягнення збитків у формі упущеної вигоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивачка звільнена від сплати, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 343,11 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial