Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

16.03.2016 року (згідно штемпеля на конверті) [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Мотивував наступним. 31.05.1982 року його прийнято на роботу на посаду рибалки та до членів Градизького рибколгоспу «Прибій», який з 1995 року перейменовано в Риболовецько-сільськогосподарське колективне господарство «Прибій». 20.12.2000 року призначено на посаду підмінного охоронника колгоспного двору. 23.02.2016 року, під час виконання обовязків охоронника, йому вручили трудову книжку та розпорядження голови правління РСГКГ «Прибій» і повідомили про звільнення у звязку із закінченням строку контракту. Як вбачається із записів трудової книжки, 22.11.2015 року він (позивач) був звільнений у звязку із скороченням штату працівників, а 23.11.2015 року прийнятий охоронником господарства на контрактних умовах. 23.02.2016 року звільнений у звязку із закінченням строку контракту. Про вказані зміни в трудових відносинах йому стало відомо лише із записів трудової книжки, оскільки про скорочення штату і звільнення його не повідомляли. Жодного контракту він не укладав і до лютого 2016 року був упевнений, що працював підмінним охоронником колгоспного двору. За весь період роботи свої обов»язки виконував сумлінно, не порушував внутрішнього розпорядку господарства, завжди враховував інтереси рибколгоспу у своєму житті. Голова правління рибколгоспу незаконним звільненням фактично позбавив його права на працю, зганьбив та принизив в очах рибалок, з якими він працював, та перед жителями селища Градизьк, тобто спричинив моральну шкоду. Внаслідок цього у нього (позивача) погіршився стан здоров»я. Ще в 2013 році йому зробили операцію на хребті по видаленню хребцевої грижі, та було встановлено третю групу інвалідності. В результаті незаконних дій щодо нього зі сторони голови правління у нього погіршився стан здоров»я, відновилися болі в районі оперованих хребців, які незважаючи на лікування не проходили, бо мали емоційну причину. Посилаючись на викладене, [PERSON] прохав: - поновити його на роботі підмінним охоронником колгоспного двору Риболовецько-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій»; - стягнути на його користь з Риболовецько-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій» заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 1619 грн. 05 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4899 грн. 84 коп. та моральну шкоду в розмірі 40000 грн. 00 коп. У судове засідання позивач не з»явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник позивача - [PERSON], у судовому засіданні позов підтримувала, посилаючись на підстави та обставини зазначені в ньому. Під час судового розгляду справи неодноразово збільшувала позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і в остаточному варіанті прохала стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 4 жовтня 2016 року (включно) у сумі 13094.40 грн.. Також стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 1619 грн. 05 коп. Вказала, що незаконне звільнення [PERSON] відповідь керівника на його скаргу, на підставі якої було порушено кримінальне провадження. У останнє судове засідання представник відповідача - [PERSON], не з»явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В засіданнях, що відбувалися раніше, позовні вимоги не визнав. Пояснив, що 22.09.2015 року за його розпорядженням, як голови правління РСГКГ «Прибій», охоронників [PERSON] та [PERSON] було повідомлено про скорочення штату працівників у звязку із виробничою необхідністю. Назване розпорядження оголошено та вручено його копії, проте, [PERSON], на відміну від працівника [PERSON], свій підпис про ознайомлення з ним ставити відмовився. 22.11.2015 року [PERSON] було звільнено і цього ж дня прийнято на посаду охоронника господарства з 23.11.2015 року строком на три місяці. Останній підписувати контракт відмовився, хоча 23.11.2015 року фактично приступив до виконання трудових обовязків і отримував відповідну заробітну плату. Як працівника, [PERSON] характеризував [PERSON] негативно. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] у задоволенні позову прохав відмовити, посилався на ті ж підстави, що і голова правління [PERSON]. Крім цього, зазначив, що ще до подачі позовної заяви із [PERSON] було проведено повний розрахунок по заробітній платі. Заборгованість перед ним відсутня, що підтверджується платіжними документами, тому правових підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає. Оскільки права відповідача господарство не порушувало, то і вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною. Прохав застосувати позовну давність, оскільки місячний строк оскарження розпорядження від 22.11.2015 року про звільнення з посади підмінного охоронця колгоспного двору [PERSON] пропустив. Свідок зі сторони позивача, його син - [PERSON], у суді пояснив, що [PERSON] працював у рибколгоспі спочатку рибалкою, потім охоронником. 23 лютого 2016 року батько зателефонував йому і повідомив, що його звільнили. Трудову книжку передали рибалки. Після звільнення у батька знову появилися симптоми подагри. Всі неприємності розпочалися після того, як він написав скаргу на голову правління. Допитані у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що 23.02.2017 року о 9-00 год. відбулися збори працівників РСГКГ «Прибій» на яких обговорювалася заява [PERSON] до поліції, та мали вручити йому трудову книжку в зв»язку з закінченням строку контракту. [PERSON] на збори не з»явився. Прийшов на територію близько 12-00 год. цього ж дня. В їх присутності [PERSON], за дорученням голови правління, передав трудову книжку позивачу. Свідки характеризували [PERSON] , як працівника, негативно: на його зміні пропадав бензин з мотоциклів, гроші з автомобілів, були сторонні люди на території, гулянки, згорів коптильний цех. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON], досліджених у засіданні, 31.05.1982 року його було прийнято на роботу на посаду рибалки та до членів Градизького рибколгоспу «Прибій». Названий рибколгосп з 25.12.1995 року перейменовано в Риболовецько-сільськогосподарське колективне господарство «Прибій». 20.12.2000 року, на підставі розпорядження № 173, [PERSON] призначено на посаду підмінного охоронника колгоспного двору. 22.11.2015 року він був звільнений з вказаної посади у звязку із скороченням штату працівників, а 23.11.2015 року прийнятий охоронником господарства на контрактних умовах. 23.02.2016 року звільнений на підставі п.2 ст. 36 КЗпПУ - у звязку із закінченням строку контракту. В тексті розпорядження голови правління РСГКГ «Прибій» [PERSON] від 22.09.2015 року № 26 зазначено: «у зв»язку із виробничою необхідністю доводимо до відома працівників РСГКГ «Прибій» про скорочення штату з 22.09.2015 року, а саме: 1) [PERSON] охоронника господарства 2) [PERSON] охоронника господарства». Під текстом розпорядження підпис [PERSON] про ознайомлення з ним - відсутній. Будь-яких застережень про те, що працівник відмовився від ознайомлення з вказаним документом немає. Крім цього, і це має істотне значення, згідно запису в трудовій книжці станом на 22.09.2015 року [PERSON] працював не охоронником, а підмінним охоронником колгоспного двору. Відповідачем, в якості доказу на обґрунтування заперечення проти позову, надано текст Трудового договору від 23 листопада 2015 року, укладеного між РСГКГ «Прибій» в особі голови правління [PERSON] та працівником [PERSON]. Згідно його умов, [PERSON] приймається на роботу у РСГКП «Прибій» на посаду охоронника. Термін дії договору з 23 листопада 2015 року по 23 лютого 2016 року. Трудовий договір підписано лише головою правління [PERSON], підпис [PERSON] під ним відсутній. Відсутній також підпис позивача під розпорядженням голови правління від 22 листопада 2015 року № 29 про його звільнення з посади охоронника на підставі розпорядження від 22.09.2015 року, та прийняття охоронником господарства на контрактних умовах. Будь-якого застереження про відмову працівника від ознайомлення з вказаними документами під їх текстом також немає. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1, ч.3\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В ч.1 ст. 21 КЗпПУ дано визначення трудового договору, як угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст. 21 КЗпПУ) . Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників , затверджене Постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170. Пунктами 7-9 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що контракт укладається у письмовій формі, у двох примірниках, які зберігаються у сторін і мають однакову юридичну силу. Він підписується роботодавцем та працівником, якого приймають на роботу за контрактом. Контракт набуває юридичної сили з моменту його підписання або з дати визначеної у контракті і є підставою для видання наказу про прийняття працівника на роботу. П.3 Постанови КМУ від 19 березня 1994 року № 170 містить вказівку, що приймання на роботу працівників шляхом укладення з ними контракту власником або уповноваженим ним органом може здійснюватися лише у випадках прямо передбачених законами. Згідно ст.23 КЗпПУ трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 24 КЗпПУ додержання письмової форми при укладенні контракту є обов'язковим: Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпПУ підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. У зв'язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi допускається змiна iстотних умов працi при продовженнi роботи за тiєю ж спецiальнiстю, квалiфiкацiєю чи посадою. Про змiну iстотних умов працi - систем та розмiрiв оплати працi, пiльг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, сумiщення професiй, змiну розрядiв i найменування посад та iнших - працiвник повинен бути повiдомлений не пiзнiше нiж за два мiсяцi (ч.3 ст. 32 КЗпПУ).\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до припису ч.1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпПУ встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.1 ст. 233 КЗпПУ \~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Ч.1,2,5 ст. 235 КЗпПУ встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. «а» ч. 2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» від 22.06.1982 року, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] України від 04.02.1994 № 3933-ХІІ, набрала чинності для України 16.05.1995 року, \~тягар доведення наявності законних підстав для звільнення лежить на роботодавцеві. Досліджені у судовому засіданні документи (трудова книжка позивача, розпорядження голови правління) свідчать, що позивач, починаючи з 20.12.2000 року працював у риболовецько-сільськогосподарському колективному господарстві «Прибій» підмінним охоронником колгоспного двору на умовах безстрокового трудового договору (укладеного на невизначений строк). Переводячи його на контрактні умови, роботодавець при цьому змінив характер трудового договору на строковий, тобто погіршив становище працівника, змінивши істотні умови праці. При цьому відповідач не дотримався порядку встановленого законодавством: - не попередив працівника за два місяці про зміну істотних умов праці ( як слідує із тексту розпорядження від 22.09.2015 року № 26, працівника про скорочення штату з 22.09.2015 року попереджали саме 22.09.2015 року); - не надав [PERSON] умов контракту; - не ознайомив його із розпорядженнями, які стосувалися скорочення штату працівників, звільнення з посади підмінного охоронника та прийому на роботу охоронником на контрактних умовах ( докази протилежного відповідачем не надано, наприклад, направлення розпоряджень, контракту поштою в разі відмови [PERSON] від ознайомлення чи отримання); - рішення про скорочення штату працівників (а саме, розпорядження від 22.09.2015 року № 26) не довів до відома державної служби зайнятості . Крім цього, голова правління [PERSON] вийшов за межі своїх повноважень. Так, зі Статуту риболовецько-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій», зареєстрованого Глобинською райдержадміністрацією 12.01.1996 року, вбачається , що питання пов»язані з трудовими відносинами (припинення трудових відносин, членства у колгоспі) віднесені до компетенції загальних зборів (зборів уповноважених членів колгоспу), питання умов праці до компетенції правління колгоспу. Жодних доказів про те, що [PERSON], як голові правління, названими органами самоврядування були делеговані повноваження по вирішенню питань скорочення штату працівників відповідач не надав. З огляду на це, розпорядження від 22.09.2015 року № 26 не можна вважати легітимним. В зв»язку з цим є незаконним і інше розпорядження голови правління [PERSON] - від 22 листопада 2015 року № 29, що витікає з нього. Також відповідач не довів перед судом , що станом на 22.09.2015 року у РСГКГ «Прибій» відбувалися зміни в організації виробництва чи праці, тобто , що були підстави для зміни істотних умов праці, і що приймання охоронників на роботу за контрактом передбачене законом. Суд також не може вважати трудовий договір (контракт) від 22.11.2015 року укладеним, а отже, таким, що тягне за собою юридичні наслідки у вигляді прийняття працівника [PERSON] на роботу на визначений в контракті строк та його звільнення з підстав закінчення строку контракту. Так, відсутність підпису працівника у контракті свідчить про відсутність волевиявлення сторони на його укладення та відсутність згоди за всіма істотними умовами договору. З огляду на викладене, звільнення відповідача [PERSON] з роботи у Градизькому риболовецько-сільськогосподарському колективному господарстві є незаконним, а тому він підлягає поновленню на роботі підмінним охоронцем колгоспного двору Градизького риболовецько-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій» з 22 листопада 2015 року. При цьому суд, діючи в межах позовних вимог, не вирішує питання про скасування незаконних розпоряджень голови правління [PERSON] від 22.09.2015 року № 26, від 22.11. 2015 року № 29, від 23.02.2016 року № 3, так як такі вимоги в позові відсутні. Роботодавець не позбавлений можливості скасувати ці розпорядження самостійно з тим, щоб анулювати незаконні записи № 4, №5, № 6 у трудовій книжці позивача. При звільненні [PERSON] роботодавець не сплатив всіх сум, що належали йому від підприємства. Протилежне твердження представників відповідача сприйнято судом критично, оскільки спростоване письмовими доказами. Так, залучена до участі у справі в якості спеціаліста [PERSON] начальник Глобинської районної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, шляхом аналізу документів, у своєму письмовому висновку підтвердила що заявку від Риболовецько-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій» на оплату [PERSON] лікарняного листа за період з 16.01 по 25.01.2016 року відділення Фонду отримало лише 2.03.2016 року (тобто вже після звільнення позивача). Із нарахованих до сплати 560 грн. 90 коп., які були перераховані Фондом 14.03.2016 року, позивач 16.03.2016 року виплатив лише 90,21 грн.. Це є підтвердженням того, що сума лікарняних в повному обсязі не сплачена з вини роботодавця. Крім цього, згідно відомості від 14.03.2016 року заробітна плата, лікарняні, вихідна допомога - виплати на загальну суму 3232 грн. 26 коп., перераховувалися відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» вже після звільнення позивача, що вказує на те, що остаточний розрахунок у день звільнення з ним не було проведено. Це тягне за собою відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні. Разом з цим суд погодився з доводами представників відповідача, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 14.03.2016 року відсутня, тому підстав для стягнення на його користь заборгованості у сумі 1619 грн. 05 коп. (як про це зазначено у позовних вимогах ) немає. Вказана обставина визнана і представником позивача, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. В пункті 32\~постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року\~Пленум Верховного Суду України роз»яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N100. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). [PERSON] звільнено з роботи 23 лютого 2016 року. Його нарахована заробітна плата, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Управлінням Пенсійного Фонду України в Глобинському районі та довідок за підписом голови правління РСГКГ «Прибій» у грудні 2015 року склала 2000 грн., у січні 2016 року 1548 грн. 20 коп. Відповідач не надав на вимогу суду відомості про фактично відпрацьовані позивачем дні в грудні 2015 та в січні 2016 року, пославшись на втрату первинних бухгалтерських документів, тому для підрахунку суд використовує офіційні дані. Відповідно до листів Мінсоцполітики, які стосувалися розрахунків норм тривалості робочого часу на 2015 та на 2016 роки, у грудні 2015 року було 23 робочі дні, у січні 2016 року 19 робочих днів. Тому середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням склала 84.48 грн. ((2000+1548.20): (23 дн. + 19 дн.); 3548.20 : 42 = 84.48 грн.). Її розмір стороною відповідача не заперечувався. Сума оплати вимушеного прогулу за період з 24 лютого по 4 жовтня 2016 року (включно) становить 13094 грн. 40 коп. Розрахунок такий: -лютий 2016 року : 4 дні х 84.48 = 337.92 грн. -березень 2016 року: 22 дні х 84.48 грн. =1858.56 грн. -квітень 2016 року: 21 день х 84.48 грн. =1774.08 грн. -травень 2016 року: 19 днів х 84.48 грн. = 1605.12 грн. -червень 2016 року: 19 днів х 84.48 грн. = 1605, 12 грн. -липень 2016 року: 22 дні х 84.48 грн. =1858,56 грн. -серпень 2016 року: 22 дні х 84.48 грн. = 1858, 56 грн. -вересень 2016 року: 22 дні х 84.48 грн. = 1858, 56 грн. -жовтень 2016 року: 4 дні х 84.48 грн. = 337.92 грн. (337,92 +1858.56 +1774.08+1605.12 +1605.12+1858.65+1858.56+1858.56+337.92 = 13.094 грн. 40 коп. ). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст.237-1 КЗпПУ). Встановивши, що трудові права позивача були порушені внаслідок незаконного звільнення, суд дійшов висновку, що це спричинило його моральні страждання, було для нього стресовою подією, внаслідок чого він втратив зв»язки з членами колективу, в якому пропрацював більше 30 років, був позбавлений можливості заробляти гроші для утримання сім»ї, опинився в центрі підвищеної уваги в зв»язку із звільненням. Це не могло не викликати підвищеної емоційної напруги. Зважаючи на характер порушень трудового законодавства, допущених відповідачем, глибину моральних страждань працівника, втрату ним можливості реалізації конституційного права на працю, судову практику, що склалася, суд визначив розмір спричиненої моральної шкоди у сумі 4000 грн. Суд не взяв до уваги доводи про погіршення стану здоров»я позивача, так як не доведений причинно-наслідковий зв»язок між діагностованими у нього захворюваннями та звільненням із роботи. Таким чином, позов задоволено повністю в частині вимоги про поновлення на роботі, частково в частині стягнення моральної шкоди, відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованої суми заробітної плати. Заперечення відповідача на позов висновків суду не спростовують. Не вбачається і підстав для застосування позовної давності. Так, згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно чинного трудового законодавства про накази, розпорядження роботодавця щодо нього працівник має бути ознайомлений під підпис. Відповідачем не надано жодного доказу про ознайомлення [PERSON] із розпорядженнями щодо нього, та що йому пропонувалося підписати контракт. З огляду на викладене, перебіг позовної давності суд рахує від дня, коли [PERSON] було вручено трудову книжку, із записів якої він дізнався про порушення свого права. Це відбулося 23 лютого 2016 року, з оскарженням незаконного звільнення до суду позивач (згідно штемпеля на конверті) звернувся 16.03.2016 року, тобто у місячний строк, встановлений законом. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На час звернення до суду з позовом [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1\~ст. 5 Закону УКраїни "Про судовий збір". Сплату судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди за ухвалою суду йому було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі. \~\~\~\~\~\~ В абз. 1 ч. 3\~ст. 6 Закону України «Про судовий збір»\~, зазначено, що\~\~за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~\~пп.1 п.1 ч.2\~ст. 4\~ЗУ"Про судовий збір"\~ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру на дату звернення до суду для фізичних осіб складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно\~пп.2 п.1 ч.2\~ст. 4\~ЗУ "Про судовий збір"\~ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру на дату звернення до суду для фізичних осіб складала 0,4 розміру мінімальної заробітної плати; ставка судового збору за позовну заяву про відшкодування моральної шкоди становила 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати пп.5 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». З огляду на викладене, підлягає стягненню з Риболовецько-сільськогосподарського колективного господарства «Прибій» (вул. Гвардійська, 27, с. Градизьк, Глобинський район, Полтавська обл., 39070, код ЄДРПОУ 02798506) на користь держави судовий збір у сумі 2450 грн. 40 коп. ( 551.20+ 551.20 +1378 грн. ).

Outcome: partial