Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Селищанський гранітний кар'єр". Позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, в кінцевій редакції позовних вимог просить визнати відсторонення від роботи незаконним, визнати недійсним та скасувати наказ № 8-к від 02.02.2009 року, поновити його на роботі, посилаючись на те, що станом на день звільнення дисциплінарних стягнень не мав, 4 грудня 2008 року був відсторонений від роботи, його робочий кабінет було опечатано. Просить стягнути з відповідача за період з 4 грудня 2008 року по день поставлення рішення суду середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди. Також просить поновити строк позовної давності щодо наступних позовних вимог та визнати недійсним і скасувати наказ по ТОВ „Селищанський гранітний кар'єр" № 208-л від 04.12.2008 року; визнати недійсним та скасувати висновок тимчасової дисциплінарної комісії, затверджений 17.12.2008 року директором ТОВ „Селищанський гранітний кар'єр" Ютовець Ф.Ф., стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги повністю, просить позов задовольнити, дав пояснення згідно заяви. Вказав, що відповідачем при видачі наказу були допущені порушення ст.ст. 43, 46, 148, 147-1, 149 КЗпП України - звільнення здійснене після спливу місячного строку після виявлення проступків, він безпідставно був відсторонений від роботи 4 грудня 2008 року, у нього не відбирались письмові пояснення, наказ про звільнення не був оголошений йому під розписку в трьохденний строк, він являється членом діючих на підприємстві первинних профспілкових організацій - профспілки працівників ТОВ "Селищанський гранітний кар'єр" та його дочірніх підприємств та профспілки працівників гірничо-видобувних та переробних підприємств Сарненського району, а також членом виборних органів цих профспілок, про що позивачу було відомо, однак згоди на звільнення у виборному органі та вищому органі профспілок власник не запитав. Крім цього, директор підприємства не уповноважений статутом без попереднього письмового погодження із Спостережною радою товариства приймати рішення про звільнення осіб, які належать до адміністрації товариства. Просить стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди грудня 2008 року - січня 2014 року в сумі 79192,55 грн. а також моральну шкоду в сумі 20 000 грн. в зв'язку із перенесеними стражданнями через відсутність можливості тривалий час задовольняти потреби в придбанні необхідних речей. В судове засідання відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, 25.12.2013 року та повторно 22.01.2014 року не з'явився в судове засідання. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач причину неявки суду не повідомив. Заява від нього про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, у разі неповідомлення суду причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. На підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд дійшов висновку, що відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно наказу відповідача № 8-К за підписом директора Ютовець Ф.Ф. від 02.02.2009 року позивач [PERSON] звільнений з посади юрисконсульта у зв'язку із систематичним порушенням трудової дисципліни у вигляді невиходу на роботу 25 листопада 2008 року, 26 листопада 2008 року, 28 листопада 2008 року, в т. ч. 2 жовтня 2008 року згідно п. 4 ст. 40, ст. 43 КзпП України на підставі висновку тимчасової дисциплінарної комісії та відсутності обґрунтованого рішення (заперечення) виборного органу первинної профспілкової організації, яка зареєстрована на товаристві. Згідно копії наказу по товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" № 208-л від 04.12.2008 року п.1 створено тимчасово дисциплінарну комісію, п.2 наказано провести службове розслідування по факту систематичного порушення трудової дисципліни у вигляді прогулів , допущених юрисконсультом [PERSON] 02.10.2008 р., 25,26 та 28 листопада 2008 року, п.3 на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання посадових обов»язків за посадою юрисконсульта ТзОВ "Селищанський гранітний кар'єр" [PERSON]; згідно п.п.4,5,6 заборонено адмінперсоналу товариства надавати інформацію про фінансово-господарську діяльність [PERSON], доводиться наказ до відома всіх працівників адмінперсоналу товариства, виконання наказу покладено на інспектора відділу кадрів Ревич О.Г. Відповідно до висновку комісії відповідача, затвердженого 17.12.2008 року, встановлена неповажність причин відсутності на робочому місці юрисконсульта [PERSON] 25, 26, та 28 листопада 2008 року, що кваліфіковано як прогул, оскільки [PERSON] посадових осіб відповідача до відома не поставив, дозволів на відсутність не отримував. У висновку зазначено, що вказані факти підтверджені письмовими актами про відсутність на робочому місці. Згідно наданого позивачем [PERSON] витягу з протоколу № 1 від 27 січня 2005 року зборів трудового колективу ТзОВ "Селищанський гранітний кар'єр" та його дочірніх підприємств [PERSON] обраний головою профспілкового комітету професійної спілки працівників ТзОВ „Селищанський гранітний кар'єр" та його дочірніх підприємств. Витягом з протоколу № 1 від 22 серпня 2008 року установчих зборів профспілки працівників гірничо-видобувних та переробних підприємств Сарненського району підтверджується членство у цій профспілці [PERSON] як голови профспілкового комітету та голови профспілки. З пояснень позивача [PERSON] вбачається 25, 26, та 28 листопада 2008 року він викликався в судове засідання Сарненського районного суду, вибував до відділення Національної служби посередництва та примирення в Рівненській області, прокуратури Сарненського району. В підтвердження своїх доводів надав суду копію повістки про виклик до суду 25 листопада 2008 року, заяву керівнику НСПП про вирішення трудового спору, з відміткою про прийняття її адресатом 26 листопада 2008 року а також заяву про злочин в прокуратуру Сарненського району із реєстрацією 28 листопада 2008 року. Судом приймаються до уваги доводи позивача про невідповідність його відсторонення від виконання посадових обов'язків умовам, визначеним ст. 46 КЗпП України, зазначена у наказі мета відсторонення недопущення вчинення дій на шкоду інтересам підприємства через систематичне порушення трудової дисципліни, не передбачена чинним законодавством. Обґрунтованими є доводи [PERSON] про неправомочність директора Ютовець Ф. Ф. одноосібно приймати рішення про звільнення працівника, та порушення в зв'язку з цим вимог ст. 147-1 КЗпП України. Положеннями Статуту товариства, зареєстрованого 24 грудня 2008 року, встановлено, що директор підприємства не уповноважений без попереднього письмового погодження із Спостережною радою товариства приймати рішення про звільнення осіб, які належать до адміністрації виконавчого органу товариства (Т. 1 а.с. 276-277). На підтвердження належності займаної посади до підрозділу адміністрації [PERSON] надав суду список членів профспілки а також розрахункові листи за жовтень, листопад, грудень 2008 року, січень, лютий 2009 року про нараховану і виплачену заробітну плату. Відповідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. ТОВ "Селищанський гранітний кар'єр" не надав жодних належних доказів, що звільнення позивача відбулось з повним дотриманням норм законодавства, тим самим не довівши своє твердження про законність звільнення, зазначені позивачем обставини не спростовані, доказів про уповноваження Спостережною радою директора товариства на звільнення позивача не надано. Ч.1 ст.148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. КЗпП України не передбачає зупинення чи переривання встановленого строку, протягом якого особа може бути притягнена до дисциплінарної відповідальності за винятком часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням у відпустці. З врахуванням того, що з часу затвердження висновку дисциплінарної комісії 17 грудня 2008 року до видачі спірного наказу 2 лютого 2009 року минуло більше одного місяця, то встановлений законом строк для застосування дисциплінарного стягнення за це порушення минув. Обставин звільнення [PERSON] від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці протягом вказаного періоду, які визначені в законі як виключні, відповідач не навів. Натомість позивач надав відомості про нарахування заробітної плати працівникам товариства протягом цього періоду. З врахуванням вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Згідно статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Відповідачем в обґрунтування письмових заперечень надане подання № 1209 від 18.12.2008 року профкому профспілки працівників ТзОВ „Селищанський гранітний кар'єр" та його дочірніх підприємств з клопотанням про згоду на звільнення [PERSON] за допущені прогули, а також витяг із книги запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень про вручення [PERSON] відповідної поштової кореспонденції 23 грудня 2008 року. Проте даних про направлення обґрунтованого письмового подання будь-якому виборному органу первинних профспілкових організацій, членом яких є позивач, відповідач не надав. Відповідно до вимог ч. 9 ст. 43 КЗпП України судом направлявся запит голові профкому діючої на підприємстві профспілці працівників гірничо-видобувних та переробних підприємств Сарненського району для з'ясування згоди на звільнення з ТзОВ "Селищанський гранітний кар'єр" [PERSON] на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням № 10 від 19 серпня 2010 року профспілковий комітет зазначеної профспілки повідомив про прийняте на своєму засіданні рішення про відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON] у зв'язку із порушенням власником вимог трудового законодавства. Тим самим, при звільненні відповідачем порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 40, ст. 46 Кодексу законів про працю України, [PERSON] відсторонений від посади та звільнений з роботи незаконно. Враховуючи, що посада юриста, на якій працював позивач, згідно штатного розпису, на підприємстві скорочена, слід визнати звільнення позивача неправомірним та визначити працівника звільненим за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Оскільки позивачеві під розписку не вручалася копія наказу по товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" № 208-л від 04.12.2008 року та висновку тимчасової дисциплінарної комісії, затвердженого 17.12.2008 року директором товариства Ютовець Ф.Ф., клопотання про поновлення строку позовної давності в частині їх оскарження підлягає задоволенню. У зв'язку з вищенаведеним слід визнати незаконним відсторонення [PERSON] від роботи на товаристві з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" на посаді юриста, як таке, що проведене директором без попереднього письмового погодження із Спостережною радою товариства та у зв'язку з цим скасувати п. 3 наказу по товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" № 208-л від 04.12.2008 року та визнати незаконним звільнення [PERSON] з роботи на товаристві з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" та визначити його звільненим з роботи з посади юриста з 2 лютого 2009 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. В решті позовних вимог щодо скасування інших пунктів наказу по товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" № 208-л від 04.12.2008 року 1,2, 4-6 слід відмовити , оскільки вони видані в межах повноваження директора підприємства та відповідають вимогам його Статуту. Також слід скасувати висновок тимчасової дисциплінарної комісії, затверджений 17.12.2008 року директором товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" Ютовець Ф.Ф., оскільки в ньому не враховано причин відсутності позивача на робочому місці 25, 26, та 28 листопада 2008 року, які викладені вище та оцінені судом як поважні. Оскільки звільнення позивача було здійснено не на підставі та не у відповідності до вимог трудового законодавства, підлягає задоволенню вимога про стягнення середнього заробітку за заявлений період вимушеного прогулу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Відповідно пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. № 13, при визначенні суми середньої заробітної плати слід керуватись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, що нарахування виплат обчислюється шляхом множення середньоденного (або годинного) заробітку, на число робочих днів (годин), або на число календарних днів. Розрахунковими листками відповідача, наданими 19.08.2013 року, стверджується, що заробітна плата [PERSON] з врахуванням тарифу та кількості відпрацьованих робочих днів за листопад 2008 року становить 700,47 грн., з яких враховується для розрахунку середньої заробітної плати сума 66,32 грн., при одному робочому дні; за грудень 2008 року становить 802,53 грн., з яких враховується для розрахунку середньої заробітної плати сума 720,87+65=785,87 грн. при 20 робочих днях. Заробітна плата за останні два календарні місяці роботи становить 852,19 грн. (66,32+785,87), кількість відпрацьованих робочих днів - 21, середньоденна заробітна плата становить 40,58 грн. (852,19/21). Із врахуванням Листів Мінсоцполітики від 30.09.2008 N 10338/0/14-08/13, №9681/0/14-07/13, від 25.08.2010 р. №9111/0/14-10/13, від 23.08.2011 р. №8515/0/14-11/13, No 9050/0/14-12/13 вiд 21.08.2012 р. кількість робочих та календарних днів в період вимушеного прогулу з 2.02.2009 року по 23.01.2014 року становить 1242 дні. Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати, оплата вимушеного прогулу за цей період складає 1242х40,58=50400,36 грн. З врахуванням даних розрахункового листка за лютий 2009 року, борг підприємства перед позивачем складає 2281,38 грн. Сума, що підлягає стягненню, становить 50400,36+2281,38=52681,74 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи винність відповідача у незаконному звільненні позивача, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що порушено його нормальні життєві зв'язки, він пережив нервовий стрес, було порушено ритм його життя. Враховуючи масштабність вимушених змін, що відбулися у звичному способі життя [PERSON], які потребують від нього додаткових зусиль фізичного та психологічного характеру для організації його способу життя, суд, враховуючи обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, втрату душевного спокою, перебування під негативним впливом вчинених відносно нього відповідачем порушенням законних прав працівника, приходить до висновку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] 2500 гривень в рахунок відшкодування завданої ним моральної шкоди в результаті неправомірних дій. Враховуючи, що незаконне звільнення перешкоджало своєчасному працевлаштуванню [PERSON], позивач був позбавлений можливості протягом тривалого часу отримувати державну допомогу в центрі зайнятості як безробітний, суд відповідно до ч. 2 ст. 235. КЗпП України знаходить підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день винесення рішення суду, оскільки заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. Відповідно до п.2 ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 770,42 грн. (526,82+243,60). На підставі викладеного, ст.ст. 43, 46, 147-1, 148, 235, 237-1, 252 КЗпП України, п.п. 24, 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів",

Outcome: partial