Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю " Кредитні ініціативи" в липні 2014 року звернулось до суду із позовом до відповідачів в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1289-Ф від 23.09.2008 року, в розмірі 12 133 840,33 грн. звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 365,60 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №1289-Ф/ІП-1 від 23.09.2008 р.) шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позову позивач вказує , що відповідно до укладеного з ПАТ "Сведбанк" договору № 1289-Ф від 23.09.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 000,00 Долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією. а також інші витрати. Згідно умов Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2012 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Публічне акціонерне товариство ""Сведбанк"" відступило, а Факторингова компанія ""Вектор Плюс"" прийняло право вимоги за кредитним договором № 1289-Ф від 23.09.2008 року укладеного між Публічне акціонерне товариство ""Сведбанк"" та [PERSON]. Разом з тим Факторингова компанія ""Вектор Плюс"", відповідно до Договору Факторингу відступила право вимоги за даним кредитним договором ТОВ ""Кредитні ініціативи"". У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом 01.07.2014 року має заборгованість - 12 133 840,33 грн., що складається з наступного: 5 892,749 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 4 575 685,54 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом; 176 445,88 грн. - комісія; 1 488 959,91 - пеня за останній рік. В підтвердження наявності заборгованості позивач послався на наданий до позову розрахунок. Позивач вказує, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ ""Сведбанк"" та відповідачем 23.09.2008 року уклали договір іпотеки №1289-Ф/ІП-1 згідно з яким надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 137,40 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задоволення. Відповідачі в судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до розпорядження Солом"янської райдержадміністрації м. Києва від 07.09.2006 року № 1552 на базі їх родини створено прийомну сім"ю у зв"язку із чим на виховання їх передано три малолітні дитини, які,крім їх чотирьох дітей, проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки. Посилаючись на проживання малолтніх дітей, відповідачі просили відмовити у задоволенні позову, оскільки у протилежному випадку,звернення стягнення призведе до порушення їх прав, так як іншого житла вони не мають. Третя особа- Служба у справах дітей Солом"янської райдержадмністрації у м.Києві, яка повідомлялась судом належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомлено, у зв"язку із чим судом ухвалено про проведення розгляду справи у відсутність представника третьої особи. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 23.09.2008 року було укладено кредитний договір №1289-Ф між ПАТ ""Сведбанк"" та [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% річних. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією. а також інші витрати. Згідно умов Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Публічне акціонерне товариство ""Сведбанк"" відступило, а Факторингова компанія ""Вектор Плюс"" прийняло право вимоги за кредитним договором № 1289-Ф від 23.09.2008 року укладеного між Публічне акціонерне товариство ""Сведбанк"" та [PERSON]. Разом з тим Факторингова компанія ""Вектор Плюс"", відповідно до Договору Факторингу відступила право вимоги за даним кредитним договором ТОВ ""Кредитні ініціативи"". В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ ""Сведбанк"" та відповідачем 23.09.2008 року укладено договір іпотеки №1289-Ф/ІП-1 згідно з яким надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок житловою площею 137,40 квадратних метрів, загальною площею 365,60 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Згідно умов Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року та у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Публічне акціонерне товариство ""Сведбанк"" відступило, а Факторингова компанія ""Вектор Плюс"" прийняло право вимоги за договором іпотеки №1289-Ф/ІП-1 від 23.09.2008 року укладеного між Публічне акціонерне товариство ""Сведбанк"" та [PERSON]. Разом з тим Факторингова компанія ""Вектор Плюс"", відповідно до Договору Факторингу відступила право вимоги за договором іпотеки №1289-Ф/ІП-1 від 23.09.2008 року ТОВ ""Кредитні ініціативи"". Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Але позичальником умови договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобов'язання по договору щодо надання кредиту виконав. Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом 01.07.2014 року має заборгованість - 12 133 840,33 грн., що складається з наступного: 5 892,749 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 4 575 685,54 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом; 176 445,88 грн. - комісія; 1 488 959,91 - пеня за останній рік. В підтвердження наявності заборгованості позивач послався на наданий до позову розрахунок .Для забезпечення погашення заборгованості, що утворилась перед банком, позивач звернуся до суду із позовом у якому просить звернути стягнення на належний відповідачам житловий будинок. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "" Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"" відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Отже, зважаючи на те, що житловий будинок відповідачами переданий в забезпечення виконання зобов'язань по поверненню отриманого кредиту від позивача в іноземній валюті, беручи до уваги , що договір по якому отримані кредитні кошти є споживчім, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у власності відповідачів іншого нерухомого майна, суд вважає, що дія даного Закону поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до Закону встановлено, що загальна площа такого нерухомого житлового майна, на яке не може бути звернуто стягнення (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна), не повинна перевищувати 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 08 квітня 2013 року в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] у м.Києві , загальною площею, 365,60 кв.м. по 1/2 частині за кожним. Таким чином, відповідно до вказаного вище рішення , кожному із відповідачів належить по 182,80 кв.м. житлового будинку , що становить 1/2 його частину. Таким чином, розмір площі житлового будинку ,з урахуванням частки кожного з відповідачів у праві власності на будинок, не перевищує ліміту встановленого Законом України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі , крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Відповідно практики Європейського Суду з прав людини ( Справа " Будченко проти України" ) встановлено, що за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ""Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі ""Бейелер проти Італії"" (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І). Суд також нагадує, що питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте Суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (див. рішення у справі ""Скордіно проти Італії (№ 1)"" (Scordino v. Italy (no. 1) [ВП], заява № 36813/97, пп. 190 та 191, ЄСПЛ 2006-V). При цьому суд приймає до уваги те, що відповідно до розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 21.09.2006 року № 913 ""Про направлення малолітній [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до прийомної сім'ї"", діти були влаштовані на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї, створеної на базі родини [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації від 28.12.2006 року №2489 ""Про призначення опіки над малолітньою [PERSON], [INFO]"", дитини була передана під опіку [PERSON], та згодом, відповідно до розпорядження Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації від 07.09.2012 року №530 ""Про влаштування малолітньої [PERSON], [INFO], в прийомну сім'ю"", дитина була влаштована на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї [PERSON] та [PERSON], а опіка над нею була припинена. Також, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] та перебувають на вихованні у сім'ї [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутового стану сім"ї відповідачів № 111-ПС/ДБСТ від 13.11.2014 року проведеним працівниками Соціальної служби для сім"ї, дітей та молоді Солом"янської райдержадміністрації м.Києвана утриманні відповідачів перебувають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно п. 3 ст. 17 Закону України ""Про охорону дитинства"" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України ""Про охорону дитинства"" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції ""Про права дитини"", схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Відповідно до ст. 27 Конвенції ""Про права дитини"" дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Отже, зважаючи на те, що положення Закону України "" Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"" чітко закріплює заборону національних органів щодо звернення стягнення на майно в період дії мораторію , виходячи із умов , що в ньому наведені та в даному випадку скасовує відповідальність відповідачів, беру до уваги вимоги Конвенції ""Про права дитини"" щодо соціального захисту дитини, суд вважає, що у позові слід відмовити, оскільки у протилежному випадку це призведе до порушення прав відповідачів, які закріплені у Конвенції та Конституції України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed