Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 136\~929,79 гривні заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2\~102,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву без номера від 13.09.2010 року, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. 13.10.2010 року [PERSON] також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", чим підтвердила своє ознайомлення з фінансовими умовами використання такої кредитки та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. На підставі укладеного договору Банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 4 000,00 гривень. Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту, свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань умови договору належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 31.03.2020 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 136\~929,79 гривень, з них: по тілу кредиту 3\~678,31 гривень, по нарахованих відсотках 123\~163,90 гривень, по пені 3\~090,92 гривень, по фіксованому штрафу 500,00 гривень, по процентному штрафу 6\~496,66 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 25.08.2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримала 07.09.2020 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 25.08.2020 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №\~958, відповідач відзиву на позов не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 13.09.2010 року [PERSON] як клієнт Банку підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вказано її згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею і Банком договір надання банківських послуг. Відповідач в той же спосіб підтвердила факт ознайомлення і погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданій їй для ознайомлення у письмовому вигляді; зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Відповідач виявила бажання отримати платіжну картку кредитка "Універсальна". 13.10.2010 року відповідач своїм підписом посвідчила ознайомлення з довідкою про умови кредитування за карткою типу "VISA Classic" (далі Умови). Цими Умовами встановлено: - базову процентну ставку 3,0 % в місяць, що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році; - обов`язковий щомісячний платіж в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним; - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості двох видів: 1) базова процентна ставка за договором/30 за кожний день прострочення кредиту; 2) 1% від заборгованості, але не менше 10 гривень, що нараховується раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів на суму більше 50 гривень; - штраф в розмірі 500 гривень плюс 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Згідно з довідкою Банку про видані кредитні картки відповідачу була видана лише одна кредитна картки: дата видачі 13.10.2010 року, номер картки [NUMBER] , термін дії 07/14. Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування відповідачу з 13.10.2010 року відповідачу на кредитну картку був встановлений кредитний ліміт в сумі 500,00 гривень, який у цей же день зменшений до 0,00 гривень, з 23.11.2010 року збільшений до 600,00 гривень, в подальшому неодноразово збільшувався в останнє 31.05.2013 року до 4\~000,00 гривень, з 09.10.2015 року зменшений до 3\~680,00 гривень, з 17.01.2020 року становив 0,00 гривень. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України (у чинній на час підписання анкети-заяви редакції) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: … 3) сплата неустойки; … У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді пені та штрафу, а також порядку їх нарахування. Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором від 13.09.2010 року в загальній сумі 136\~929,79 гривень, яка згідно із заявленими вимогами Банку складається із наступних сум: тіла кредиту 3\~678,31 гривень, нарахованих відсотків 123\~163,90 гривень, пені 3\~090,92 гривень, фіксованого штрафу 500,00 гривень, процентного штрафу 6\~496,66 гривень. На підтвердження таких вимог, окрім копій підписаних відповідачем анкети-заяви та умов кредитування, довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, Банк надав Умови та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунок заборгованості за договором без номера від 13.09.2010 року, виписку по картковому рахунку відповідача. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір у відповідності до положень ст.ст.207, 626, 628, 1054 ЦК України становлять підписані відповідачем 13.09.2010 року анкета-заява та 13.10.2020 року умови кредитування. У них сторони досягли згоди щодо відсоткової ставки за користування кредитним лімітом, терміну і розміру щомісячних платежів за кредитом, комісії за зняття готівкових коштів, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафу за порушення термінів платежів. Як на підставу заявлених вимог Банк у позовній заяві також посилається на Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємною частиною укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі №\~342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №\~1-12/2013, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "Приватбанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому існує лише припущення, що відповідач погоджувалась на їх застосування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, а відтак відсутні підстави приймати в якості складової укладеного між сторонами договору вищевказані Умови та Правила. Зазначене одночасно виключає можливість застосування положень ст.1066 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування укладення з відповідачем змішаного типу договору. Як встановлено по справі відповідачу видавалась лише одна кредитна картка зі строком дії 07/14. Відтак, починаючи з 01 серпня 2014 року відповідач не мала фактичної можливості користуватись кредитними коштами, а продовження існування кредитного ліміту та його встановлення з 09.10.2015 року на рівні 3\~680,00 гривень, як вбачається з виписки по кредитному рахунку відповідача, здійснене Банком лише з метою автоматичного списання нарахованих відсотків, пені та штрафів. Оскільки у підписаних відповідачем анкеті-заяві та умовах не обумовлено строку кредитування, тому відсутні підстави вважати, що цей строк є більшим від терміну дії виданої відповідачу кредитної картки (липень 2014 року). Із банківської виписки по кредитному рахунку вбачається, що в останнє відповідач використовувала кредитні кошти (здійснювала покупку) 16.06.2014 року на суму 8,08 гривень. Всього відповідач використала кредитних коштів на загальну суму 7\~005,32 гривень, погасила кредиту на суму 11 012,37 гривень, з яких: 5\~204,60 гривень в межах дії кредитної картки (включно по липень 2014 року); 5\~807,77 гривень з серпня 2014 року по лютий 2018 року. В межах строку кредитування (терміну дії кредитної картки) Банк згідно з випискою нарахував 2\~221,75 гривень відсотків за користування кредитними коштами, 38,38 гривень відсотків за прострочення кредиту, 300,00 штрафу за прострочення кредиту. Всього цих складових на суму 2\~560,13 гривень. Отже, всього відповідач зобов`язана була повернути Банку 9\~565,45 гривень (7\~005,32 + 2\~560,13), що в повному обсязі покривається внесеними нею коштами на погашення кредиту (11\~012,37 гривень). З огляду на викладене суд встановив відсутність у відповідача заборгованості за укладеним із Банком кредитним договором від 13.09.2010 року. В той же час по справі встановлено невідповідність заявлених Банком складових позовних вимог вимогам чинного законодавства і умовам укладеного з відповідачем договору. Так, із банківської виписки встановлено, що, незважаючи на закінчення терміну кредитування, з серпня 2014 року Банк продовжував нараховувати і списувати проценти за кредитом за рахунок кредитних коштів, а також пеню і штрафи, розмір яких не відповідає укладеному договору, тим самим необґрунтовано збільшуючи суму заборгованості. Велика Палата Верховного Суду неодноразово у постановах від 28.03.2018 року по справі №\~444/9519/12, від 31.10.2018 року у справі №\~202/4494/16-ц, від 04.07.2018 року у справі №\~310/11534/13-ц, від 26.05.2020 року по справі №\~638/13683/15-ц, від 23.06.2020 року по справі №\~536/1841/15-ц вказувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed