Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся заступник прокурора Приморського району м. Одеси з позовом в інтересах Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку та витребувати земельну ділянку з незаконного володіння на користь Одеської міської ради. В обґрунтування позову представник прокуратури зазначає, що відповідачем [PERSON] на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року, яке скасовано ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.05.2009 року, був отриманий державний акт на право власності серії ЯЕ № 670321 від 04.10.2007 року на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: Французький бульвар, 54/4, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501609. В ході проведення перевірки стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], частина спірної земельної ділянки у вигляді 0,05 га відчужена [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4, серії ЯЕ № 673021 від 29.10.2007 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501801. На думку представника позивача, на теперішній час, відсутні підстави для набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на земельні ділянки. Представники прокуратури Приморського району м. Одеси та Одеської міської ради у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі у судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, тому згідно з ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2007 року задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за зазначеними особами визнано право власності на земельні ділянки, розташовані по Французькому бульвару, 54/2, в м. Одесі, яке ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.05.2009 року за апеляційною скаргою прокуратури м. Києва скасовано, справа направлена на новий розгляд до того ж суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2009 року зазначена справа направлена за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, який ухвалою від 25.10.2010 року залишив зазначений позов без розгляду у зв'язку з неявкою в судове засідання позивачів. На підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4, серії ЯЕ № 670321, від 04.10.2007, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501609. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Як вбачається з вказаного державного акту, підставою видачі є рішення Печерського районного суду м. Києва по справі № 2-1225-1/07 від 07.09.2007 року. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], частина спірної земельної ділянки у вигляді 0,05 га була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] На підставі зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4, серії ЯЕ № 673021 від 29.10.2007 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501801. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Зазначеним актом, виданим та підписаним Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі, присвоєно кадастровий № земельної ділянки 5110137500:51:003:0352. Крім того, [PERSON] отримано новий державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4, серії ЯЕ № 673025, від 16.07.2008 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010850500945. Зазначеним актом, виданим та підписаним Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі, присвоєно кадастровий № земельної ділянки 5110137500:51:003:0353. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є територіальна громада в особі Одеської міської ради. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Тобто власником спірної земельної ділянки є Одеська міська рада. Згідно акту Державної інспекції сільського господарства в Одеській області про обстеження земельної ділянки від 20.12.2013 року, на момент візуального обстеження встановлено, що вказані земельні ділянки вільні від забудови (будівельні роботи не проводяться) неогороджені та фактично не використовуються. Частинами першою, другою\~статті 116 ЗК України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша\~статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку законодавчо прирівняний до інших титулів на право власності, тобто підстав виникнення цього права, а саме, до цивільно-правових угод та заповітів. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно із частиною третьою\~статті 152 ЗК України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2\~постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128,143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34\~ЦК України,статті 15 ЦПК України,\~статті 12 Господарського процесуального кодексу України\~судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Судом встановлено, що Одеська міська рада не приймала відповідного рішення про надання земельної ділянки у власність [PERSON],а рішення суду, на підставі якого він отримав державний акт на землю, як вище зазначалося, скасовано. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі\~статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Так, у главі 29 ЦК передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Стаття 216 ЦК України передбачає, що визнання угоди недійсною створює юридичні наслідки для всіх правочинів, пов'язаних з нею. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. В силу ч.1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу, належить власникові товару. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що договір купівлі-продажу від 05.10.2007, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON] року є недійсним, оскільки [PERSON] не був власником спірної земельної ділянки. На підставі вищенаведеного, відповідачами неправомірно отримані державні акти на право власності на земельні ділянки, у зв'язку з чим підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4 в м. Одесі, серії ЯЕ № 673025, від 16.07.2008 року, виданого [PERSON], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010850500945 та визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/4 в м. Одесі, серії ЯЕ № 673021, від 29.10.2007 року, виданого [PERSON], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501801. Припинення правовідношення власності відповідача на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії правового титулу, як підстави виникнення такого права, тобто визнанням недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. При цьому припинення правовідношення власності відповідача, як спосіб захисту цивільного права, можливе у разі реалізації позивачем свого права на звернення до суду відповідно до ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3 -рп/99 "інтереси держави"\~є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної, безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи. Відповідно до пункту 2\~ст. 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені,\~ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру",\~ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод інтересів держави. На підставі чого, суд погоджується з позицією представника прокуратури, що вказаний позов направлений на захист інтересів держави в особі Одеської міської ради, а саме права на земельну ділянку, що знаходиться на балансі державної установи. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вказані спірні земельні ділянки мають бути вилучені від відповідачів та повернуті у власність територіальної громади, у власності якої вони перебували до рішення суду, яке у подальшому було скасовано. Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню. Рішення суду про задоволення позову про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку є підставою для здійснення скасування запису про право власності в Державному реєстрі прав (ст.9 ч.2) відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved