Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № VOXRRX14200045 від 11.09.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3617,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором. Станом на 07.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 31587,49 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2588,78 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 136,19 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 293,04 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором 28569,48 грн. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.09.2011 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута сума в розмірі 3818,01 грн. Залишок заборгованості становить суму в розмірі 27769,48 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1388,47 грн. (процентна складова). Отже, заборгованість становить 29657,95 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 29657,95 грн. за кредитним договором № VOXRRX14200045 від 11.09.2009 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском цього строку.. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії договору № VOXRRX14200045 від 11.09.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3617,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7- 9). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у відповідача станом на 07.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 31587,49 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 2588,78 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 136,19 грн.; по комісії за користування кредитом 293,04 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 28\~569,48 грн. (а.с. 5). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2011 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 3818,01 грн. заборгованості за кредитним договором № VOXRRX14200045 від 11.09.2009 року станом на 25.02.2011 року, а саме: 2888,78 грн. заборгованості за кредитним договором, 136,19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 293,04 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. пені (а.с. 4 ). Вказане рішення суду набрало законної сили. Вказане рішення суду було частково виконане, відповідачем в добровільному порядку 11.11.2014 року позивачу сплачено 300 грн. заборгованості (а.с.25). За таких обставин, суд вбачає, що позивач фактично просить суд стягнути з відповідача неустойку: пеню з 26.02.2011 року по 07.08.2015 року, нараховану за несвоєчасність виконання зобовязання у розмірі 27769,48 грн., штрафи фіксовану частину 500 грн. та процентну складову-1388,47 грн., а всього 29657,95 грн. Відповідачем подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, просив відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском цього строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З розрахунку, наданого позивачем, суд вбачає, що відповідач перестав виконувати свої зобовязання перед кредитором, ще з 1.01.2010 року. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд визнає, що звернення позивача до відповідача з позовом, на підставі якого було ухвалене судом рішення від 13.09.2011 року є перериванням строку позовної давності, та, що цього дня строк позовної давності почався заново. Суд також враховує, що позивач звернувся до суду 23.09.2015 року з вимогою до відповідача про стягнення неустойки, тобто з пропуском річного строку, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Суд критично відноситься до доводів представника позивача про збільшення позовної давності по всім вимогам до п'яти років на підставі [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), а саме пункту 5.5 (а.с. 9). Судом вказаний висновок зроблений на підставі наданих в судовому засіданні [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) в яких відсутні п.п. 5.4-5.6, щодо збільшення строку позовної давності до 5 років (а.с.42). Вказані [PERSON] відповідачем були отримані разом з позовною заявою при поданні попереднього позову позивачем до суду. Окрім того, надані позивачем [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 11 вересня 2009 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Крім того, на думку суду, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці [PERSON] надання споживчого кредиту погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що [PERSON] містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, а відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Також не заслуговують на увагу суду доводи позивача про переривання позовної давності у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості, оскільки відповідно до квитанції відповідач частково сплатив заборгованість 11.11.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності по заявленим вимогам. Так як позивачем не надано переконливих доказів існування зафіксованої у письмовій формі домовленості сторін про встановлення п'ятирічної чи більшої тривалості позовної давності і поважності причин пропуску ним спеціального річного строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач у своїй заяві та в судовому засіданні, у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору відсутні. На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 267, 526, 530, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed