Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення будинку, посилаючись на те, що попередня власниця будинку [PERSON], яка успадкувала його від [PERSON] не оформила належним чином своє право на земельну ділянку, на якій розташований будинок по вул.Шевченко, 111 в с.Мот.Слобідка, тому при продажу будинку право на земельну ділянку до покупця, тобто [PERSON]Б не перейшло. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Крім того, представник позивачки [PERSON] під час судових дебатів звернулась до суду з клопотанням застосувати наслідки нікчемності правочину до договору купівлі - продажу будинку укладеному в 15.02.1992 року між [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що при його нотаріальному засвідченні були допущені процесуальні порушення. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали та звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи : Мотовилівськослобідська сільська рада, управління Держземагенства у Фастівському районі, Реєстраційна служба Фастівського МРУЮ про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в с.Мотовилівська Слобідка Фастівського по вул.Шевченка,111, скасування деяких рішень та документів органів державної влади та місцевого самоврядування з питань власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, посилаючись на те, що право власності на спірну земельну ділянку невід"ємно пов"язано із правом власності на будинок, який на ній розташований, а той, в свою чергу, після багаторічних судових розглядів визнаний власністю відповідачки за первісним позовом [PERSON] Представник Мослобідської сільської ради суду пояснив, що на час виділення земельної ділянки [PERSON] вона була власником житлового будинку по ву. Шевченко, 111 в с.Мот.Слобідка і в сільської ради не було підстав для відмови у виділенні земельної ділянки для обслуговування даного будинку. Сільсько рада знала про існування судового спору між сторонами, однак будь-яких рішень суду про заборону приватизації земельної ділянки до сільської ради не надходило. Що стосується реєстрації договору купівлі продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] в 1992 році, то дійсно існують певні порушення, однак причини їх представник пояснити не може, оскільки на той час ще не працював в сільській раді і не був відповідальним за вчинення сільською радою нотаріальних дій. Представник Управління Дерземагенства у Фастівському районі в судове засідання не з"явився, направив до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що технічна документація з приватизації земельної ділянки по вул.Шевченко, 111 виготовлена у відповідності до вимог чинного законодавства, тому зустрічний позов не підтримує і просить справу розглянути у їх відсутності. Реєстраційна служба Фастівського МРУЮ направила до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд вислухавши пояснення учасників судового розгляду дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину (а.с. 124) [PERSON] успадкувала від [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Мотовилівська Слобідка, вул.Шевченко,111, розташований на земельній ділянці колгоспного фонду. При цьому розмір земельної ділянки не визначений. Вказане свідоцтво про право на спадщину на час розгляду справи у суді є чинним. 15.02.1992 року [PERSON] (Позивач) купила у [PERSON] будинок із надвірними будівлями, якийрозташований на присадибній земельній ділянці розміром 1200 кв.м. , та знаходитьсяза адресою - вул. Шевченка 111, с. Мотовилівська Слобідка Фастівського району Київськоїобласті. Відповідно до діючого на той час законодавства, договір купівлі-продажу зареєстрованийу Мотовилівськослобідській сільській раді. Проте, належним чином, у порядку державної реєстрації, не зареєстрований у Фастівському МБТІ. [PERSON] та члени її родини протягом 1992 та 1993 року користувалися будинком як дачею, періодично проживали у ньому, обробляли присадибну ділянку, користуючись цією земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку за цільовим призначенням. Приблизно восени 1993 року [PERSON] на прохання своєї подруги дозволила знайомій подруги - [PERSON]( Позивач за первісним позовом) проживати у належному [PERSON] будинку, адреса розташування якого зазначена вище, та користуватися земельною ділянкою для обслуговування цього будинку. Такий дозвіл був пов'язаний з тим, що, як пояснила подруга [PERSON]Б , [PERSON] має квартиру та прописана у м. Києві, але у її квартирі крім сім'ї [PERSON], також проживає сім'я її сина, двом сім'ям в одній квартирі замало місця, тому [PERSON] хотіла би тимчасово пожити окремо від дітей , у сільській місцевості. Але грошей на купівлю будинку [PERSON] не має, може тільки сплачувати орендну плату за користування житловим будинком та земельною ділянкою біля нього. Дозвіл на проживання [PERSON] у належному [PERSON]Б будинку, користування ним та присадибною земельною ділянкою був наданий в усній формі, жодних письмових документів, в тому числі про оренду житла та земельної ділянки, між [PERSON]Б, та [PERSON] укладено не було. При цьому термін користування будинком та присадибною ділянкою обумовлений не був. Передавши [PERSON] будинок та земельну ділянку у 1993 році, [PERSON] не приїздила у с. Мот. Слобідка до 2008 року, спілкуючись із [PERSON] деколи телефоном, та особисто у м. Київ. [PERSON]Г та [PERSON] 17.12.2005 року, оформили договір купівлі-продажу зазначеного будинку, при цьому [PERSON] виступала продавцем, а [PERSON] - покупцем цього нерухомого майна. У подальшому, на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду 26.02.2010 року по справі № 2-80/2010, вищезгаданий договір купівлі-продажу будинку від 17.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було скасовано, рішення суду вступило у законну силу ( а.с.161-164). Довідавшись у 2008 році про те, що [PERSON] оформила на себе право власності на будинок, [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, 22.08.2013 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 2/381/788/13 визнано право власності [PERSON] на зазначене домоволодіння , скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на будинок із надвірними спорудами, витребувано це домоволодіння із незаконного володіння [PERSON], та зобов'язано [PERSON] виселитися із будинку та передати його [PERSON]Б.( а.с. 7-10). Зазначене рішення Фастівського міськрайонного суду вступило у законну силу, оскільки залишене без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.10.2013 року , провадження № 22-ц/780/5671/13 (а.с. 179-187). У свою чергу, зазначене рішення апеляційного суду Київської області залишене без змін ухвалою від 18.12.2013 року Вищого спеціалізованого;суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ( а.с. 188-190). Зазначені рішення судів стосуються права власності [PERSON] на будинок. Стосовно земельної ділянки для обслуговування цього будинку можна зазначити, що у Відповідності до запису № 343 у по господарській книзі Мотовилівськослобідської сільської ради по земельно- кадастровій книзі № 190, [PERSON] М І. ( який помер 1990 року) був васником домоволодіння № 111 по вул. Шевченка у с. Мот.Слобідка. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці колгоспного земельного фонду , площею 0,21 га станом на 01.06.1990 року. Як відомо, після реорганізації колгоспів, землі, розташовані у межах населених пунктів, перередані у комунальну власність місцевих громад. Відповідно, розпорядником земель комунальної власності у межах с. Мотовилівська Слобідка є Мотовилівськослобідська сільська рада. Відповідно до довідки Мотовилівськослобідської сільської ради від 14.05.2014 року за № 95, дані про нового власника земельної ділянки площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку в с. Мот. Слобідка по вул. Шевченка, 111, після померлого [PERSON], відсутні. Запис про нового власника домоволодіння - [PERSON], занесені до погосподарської книги в 2011 році на підставі договору купівлі-продажу цього будинку від 07.12.2005 року. У другій половині 2011 року [PERSON] звернулася із заявою до Мотовилівськослобідської сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою - вул. Шевченка, 111, посилаючись саме на те, що вона є власником названого будинку, а на підтвердження надала витяг з державного реєстру прав власності, який був долучений до технічної документації для виготовлення державного акту (а.с.98-111). Рішенням Мотовилівськослобідської сільської ради від 21.07.2011 року зазначена земельна ділянка передана [PERSON] у власність , надано дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації, та зобов'язано використовувати за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Землевпорядною організацією на ім'я [PERSON] виготовлено Державний акт, серія ЯМ № 449416, на право власності на земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, площа земельної ділянки - 0,2260 га. Рішенням №6 09 сесії 06 скликання Мотовилівськослобідської сільської ради від 25.11.2011 року затверджено тех. документацію , що посвідчує право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, та передано їй у власність цю земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка по вул. Шевченка, 111) загальною площею 0,2260 га. Зазначений Державний акт зареєстровано у управлінні Держкомзему у Фастівському районі ( тепер - Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області) від 06.04.2012 року за № 332490001002649. Право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку також зареєстровано у Реєстраційній службі Фастівського МРУЮ. На думку суду, у час коли [PERSON] була власникомжитлового будинку з господарськими спорудами , який розташований за адресою - с. Мот.Слобідка, вул. Шевченка 111, рішення по передачі їй у приватну власність земельної ділянки для обслуговування цього будинку (присадибної ділянки) мали під собою юридичне підґрунтя. Хоча, за півтора року до вищезазначених рішень Мотовилівськослобідської сільської ради, рішенням Фастівського міськрайонного суду від 26.02.2010 рокупо справі № 2-80/2010 договір купівлі-продажу зазначеного будинку між [PERSON]та [PERSON] скасовано, в цій частині рішення суду набуло законної сили, однак цимже судовим рішенням визнано за [PERSON] право власності на цей будинок на підставі набувальної давності (а.с.161-164). Апеляційний суд Київської області своєю ухвалою від 25 березня 2011 року залишив це рішення в силі (а.с.165-169), однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 лютого 2012 року вказане рішення та ухвала апеляційного суду Київської області скасовані в цій частині і направлені на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 170-172). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 07.09.2012 року даний позов залишено без розгляду, ухвала не оскаржувалась і вступила в законну силу ( а.с.197). Як зазначалося вище, 22.08.2013 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Киської області у справі № 2/381/788/13, провадження № 381/1985/13-цвизнано право [PERSON] на зазначене домоволодіння , скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на будинок із надвірними спорудами, витребувано це володіння із незаконного володіння [PERSON], та зобов'язано [PERSON] виселитися із будинку та передати його [PERSON] За таких обставин суд вважає, що рішення відповідних органів місцевого самоврядування документи, видані [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, підлягають скасуванню, як наслідок того, що права власності на цей житловий будинок [PERSON] у судовому порядку позбавлена Адже, набуття права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку із господарськими спорудами, розташованого у с. Мот.Слобідка по вул. Шевченка 111, невід'ємно було пов'язаним із правом приватної власності [PERSON] на сам будинок із господарськими спорудами. Зазначена земельна ділянка була відведена із цільовим призначенням саме для обслуговування розташованого на ній житлового будинку із господарськими спорудами. Ця ділянка перебувала у власності колгоспу, була надана у користування бувшому власнику будинку [PERSON] М [PERSON] реорганізації колективного господарства земельна ділянка перейшла у власність територіальної громади с.Мот.Слобідка, та повинна була бути переданою у користуванням наступними власникам будинку - [PERSON], потім - [PERSON] Мотовилівськослобідська сільська рада, без оформлення права на користування присадибною земельною ділянкою, надала згоду [PERSON] на приватизацію присадибної земельної ділянки , виходячи саме з того, що на присадибній земельній ділянці розташований житловий будинок, який згідно наявних на час документів, належав [PERSON], а не з якихось інших підстав. На теперішній час, а саме з часу набрання законної сили рішення суду, право власності на будинок [PERSON] позбавлена. Власник будинку - [PERSON], аземельна ділянка продовжує мати статус такої, що надана для обслуговування житлового будинку по вул. Шевченка, 111. Використати цю земельну ділянку за іншим призначенням неможливо, про що попереджалася [PERSON] Мотовилівськослобідської сільською радою рішенням від 21.07 2011 року № 18-07- VI, та рішенням № 06 від 25.11.2011 року 9 сесії 6 скликання . Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний суд виходить зі змісту та системного аналізу ст.120 Земельного Кодексу України. Зі змісту ч.1 названої статті вбачається, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Загальна характеристика. Положення коментованої статті спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані. Цей принцип випливає із самої природи речей: незалежно від того, хто "на папері" є власником земельної ділянки, фактично володіє, користується і навіть розпоряджається ділянкою той, кому належить право власності на відповідний будинок, будівлю або споруду. Тому допускати "розщеплення" власності на земельну ділянку та розташовані на ній об'єкти нерухомості означає просто називати речі не своїми іменами, а водночас - і породжувати масу практичних проблем. Зміни у правовому регулюванні земельних відносин при відчуженні будинків, будівель та споруд. Правила про долю земельної ділянки у разі відчуження розташованих на ній будинків, будівель або споруд протягом останніх двох десятиліть змінювалися неодноразово. Зокрема, при відчуженні нерухомого майна під час дії ст. 30 ЗКУ в ред. 1992 року відбувався "автоматичний" перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення переходу права. Відчуження об'єктів нерухомого майна в період з 01.01.2002 року по 20.06.2007 року (під час дії ст. 120 ЗКУ в ред. від 25.10.2001 року) не тягнуло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами. Існує думка, за якою після 01.01.2004 року автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будинку, будівлі або споруди відбувався в силу ст. 377 діючого ЦКУ, що набув чинності із вказаної дати. Даний підхід отримав відображення у правозастосовчій практиці, хоча існує позиція, за якою він спростовується положеннями ст. 9 ЦКУ. Згідно із цією статтею, ЦКУ застосовується до земельних відносин лише тоді, якщо вони не врегульовані спеціальними актами законодавства. Таким спеціальним актом є ЗКУ, ст. 120 якого у первісній редакції не передбачала автоматичного переходу прав на земельну ділянку. З іншого боку, з точки зору кола врегульованих відносин і ст. 377 ЦКУ, і ст. 120 ЗКУ регулювали однакове коло суспільних відносин, і незастосування прийнятої пізніше ст. 377 ЦКУ, яка, до того ж, передбачала більш адекватні існуючим відносинам правила, суперечило б, на наш погляд, уявній волі законодавця. З огляду на це, застосування до відносин, що виникли після 01.01.2004 року, положень ст. 377 ЦКУ є виправданим. Наступна редакція ст. 120 ЗКУ (ред. Закону України N 997-V від 27.04.2007) знову передбачила "автоматичний" перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди (якщо доля земельної ділянки не вирішена у договорі), фактично продублювавши ст. 377 ЦКУ. Нарешті, поточна редакція статті (привнесена Законом України від 05.11.2009 N 1702-VI) дещо видозмінила правила про "автоматичний" перехід. Перше речення ч.1 ст.120 ЗК України слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без "оформлення" припинення права будь-якими актами та документами. Варто наголосити, що ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Друге реченняцієї частини передбачає виняток із загального правила, передбаченого ст. 125 ЗКУ, про виникнення права власності з моменту "державної реєстрації права" (а також "тимчасового" правила, передбаченого п. 3 розд. II Закону України від 05.03.2009 N 1066-VI, про виникнення права з моменту "державної реєстрації земельної ділянки", що на даний час заміщає положення ст. 125). Тобто в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об'єкти. Подальша "реєстрація земельної ділянки" (ст. 202 ЗКУ) та права на земельну ділянку (Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") повинні бути здійснені з метою запобігання спорам та створення можливості для наступного відчуження земельної ділянки за договором. Якщо ж право власності на жилий будинок, будівлю або споруду переходить з якихось інших підстав (наприклад, в порядку спадкування), слід вважати, що за загальним правилом в силу закону до набувача нерухомого майна переходить право власності на усю земельну ділянку. Виняток складають ситуації, коли на земельній ділянці розташоване інше нерухоме майно. У таких випадках необхідно виходити із того, що право на певну земельну ділянку (частину первинної земельної ділянки), на якій розміщене нерухоме майно, перейшло в момент переходу права власності на будинок, будівлю або споруду. В подальшому може виникнути необхідність у "формальному" формуванні земельної ділянки та посвідченні права на неї державним актом (див. ст. 56 Закону України "Про землеустрій"). У разі виникнення спору щодо того, яка саме земельна ділянка (частина первинної земельної ділянки) перейшла до набувача нерухомого майна, він може бути вирішений судом (вважаємо, що рішення має прийматися на підставі технічної документації, яка ідентифікує земельну ділянку). При вирішенні спору слід виходити зі змісту чинних будівельних норм та правил, санітарних норм та правил, інших нормативних документів та містобудівної документації. Особливо слід звернути увагу на необхідність застосування ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень", ДБН Б.2.4-3-95 "Генеральні плани сільськогосподарських підприємств". Далеко не завжди земельна ділянка перебуває у власності чи хоча б користуванні власника будинку, будівлі або споруди. На переконання суду, у таких випадках все рівно відбуватиметься перехід права на земельну ділянку відповідно до положень ч. 1 статті 120 ЗК України (на правильність такого тлумачення вказує, серед іншого, і формулювання абз. 3 ч. 6 ст. 120, ч. 3 ст. 121 ЗКУ). Вбачається, що це буде цілком правильним, адже "формальний" власник земельної ділянки фактично вже втратив реальну можливість володіти, користуватися і розпоряджатися нею - така можливість є лише у власника будинку, будівлі чи споруди. Отже, правові титули лише приводяться у відповідність до реального стану речей. Що стосується, позиції представника позивачки за первісним позовом в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянку, то суд вважає іі необґрунтовано та безпідставною з викладених вище підстав та приписів земельного законодавства. Крім того, застосування судом наслідків недійсності провочину від 1992 року з підстав встановлення судом процесуальних порушень з боку сільської ради при засвідченні цього правочину, суд вважає це неприпустимим з ряду причин. По-перше, після винесення судом окремою ухвали (а.с.142-145) згідно відповіді Фастівської міжрайонної прокуратури кримінальне провадження не відкрито (а.с.160). По-друге, представник позивача жодним чином не пояснив суду яким чином вищеназваним правочином від 1992 року були порушені права її довірительки і яким саме способом. По-третє, як вбачається з матеріалів справи, ні позивачка, ні її представник не заявляли суду вимогу про визнання правочину недійсним. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved