Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «САТС» про стягнення заборгованої, але не виплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Свої позовні вимоги в позовній заяві мотивує тим, що у період з 24 травня 2016 року по 10 серпня 2018 року він, [PERSON], знаходився у трудових відносинах з ТОВ «САТС», що підтверджується записами у трудовій книжці. Зазначає, що під час його знаходження у трудових відносинах із відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата від лютого місяця і до моменту звільнення, а також відпускні. За час, що пройшов частина боргу була сплачена і на кінець вересня борг складав 61947 грн. 7 коп.. Підтвердженням факту існування заборгованості є розрахунковий листок за вересень 2018 р. Після цього, 4 жовтня 2018 р. було виплачено 19686 грн. 78 коп. На даний час вказує, що борг становить 42260 грн. 29 копійок. 10 серпня 2018 року він був звільнений за угодою сторін, згідно наказу №0908-к від 09.08.2018 року. Вказаним наказом, була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку. Зазначає, що статочний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов'язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак в день звільнення позивача відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що вважає грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Стверджує, що для отримання довідки про заборговану заробітну плату 27.09.2018р. директору ТОВ «САТС» Єлагіну Анатолію Миколайовичу була подана відповідна заява, після чого отримана копія наказу про звільнення і замість довідки про заборговану заробітну плату головним бухгалтером [PERSON] виданий розрахунковий лист за вересень 2018 р., завірений директором, головним бухгалтером, печаткою ТОВ «САТС». В позовній заяві зазначив, що за вищевикладених обставин, з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку 42260,29 грн. Згідно виписки по картковому рахунку середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 9789,50 грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 455,32 грн . У зв'язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення (10 серпня) до моменту звернення до суду (30 жовтня) пройшло 57 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 25953,24 грн. Таким чином, вважає, що його конституційне право на отримання заробітної плати у встановлені законом строки порушено та підлягає захисту. Обов'язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Зазначає, що ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. У зв"язку із вищенаведеним позивач звернувся до суду з позовною заявою. Просив в позовній заяві стягнути з ТОВ "САТС" на його користь заборгованої, але не виплаченої заробітної плати 42260,29 грн.; стягнути з ТОВ "САТС" на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позивач та його представник в судовому засіданні 27.12.2018 року позовні вимоги, викладені в позовній заяві уточнили та зазначили, що 21.12.2018 року відповідач погасив заборгованість перед [PERSON] в повному обсязі, а тому просить стягнути із ТзОВ "САТС" на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день погашення заборгованості відповідачем по заробітній платі тобто 21 грудня 2018 року, що складає прострочення виплати 89 робочих днів, подавши відповідний розрахунок. А також просив стягнути судові витрати в розмірі 1500 грн. за надання послуг адвоката. Представник відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив, що у них виникла заборгованість перед позивачем, оскільки ТзОВ "САТС" на даний час переживає тимчасові фінансові труднощі, які зумовлені затриманням їм оплати іншим підприємство-боржником за рядом правочинів, про що відповідач зазначив також у поданому ним на адресу суду 23.11.2018 року відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено наступне. Із копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] із 24.05.2016 року по 10.08.2018 року знаходився у трудових відносинах з ТОВ «САТС». Згідно запису в трудовій книжці вбачається, що 10.08.2018 року [PERSON] звільнено з посади наукового співробітника за угодою сторін згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Із копії наказу ТзОВ "САТС" № 0908-К від 09.08.2018 року "Про звільнення з роботи і про внесення змін у штатний розпис" вбачається наступне: 1. Звільнити з роботи [PERSON] з посади наукового співробітника сектору 223 відділу 200 з 10.08.2018 року за угодою сторін згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України; 2. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з [PERSON] та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 24.05.2017 року по 10.08.2018 року. 3. Скоротити посаду наукового співробітника сектору 223 відділу 200 - одна штатна одиниця. 4. Внести зміни у штатний розпис. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем дійсно була нарахована, але не виплачена заробітна плата від лютого місяця і до моменту звільнення позивача, а також відпускні дні, однак в судовому засіданні 27.12.2018 року встановлено, що відповідач виплатив позивачеві всю суму заборгованості, що також стверджується наданими суду в процесі розгляду справи платіжними дорученнями. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. За таких підстав суд робить висновок про те, що відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, з відповідача підлягає до відшкодування середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, що складає прострочення виплати за 89 робочих днів. Згідно з розрахунком, наданими позивачем, який усно уточнений ним в судовому засіданні 27.12.2018 року, заборгованість відповідача перед [PERSON] за середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день погашення заборгованості по заробітній платі (21.12.2018 року)становить 41 375, 21 грн. Доказів неправильності проведеного розрахунку або власного розрахунку відповідачем суду не подано. Такий розрахунок не спростований відповідачем, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача судових витрати в розмірі 1500 грн. за надання адвокатських послуг, то, на думку суду, в задоволенні такої вимоги слід відмовити, оскільки відсутній розрахунок винагороди адвоката. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача . Згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, з відповідача необхідно стягнути 1762 грн. 00 коп. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved