Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позивач звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, однак йому було відмовлено, оскільки він не був зареєстрований та постійно не проживав разом з батьком і рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права на спадщину. В зв`язку з викладеним просить визнати право власності на спадковий житловий будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Сільченко О.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Про заочний розгляд справи не заперечує. Представник відповідача Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду листа про розгляд справи без їхньої участі. Проти задоволення позову не заперечують. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши письмові заяви сторін та матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.04.2019 р. (а.с.5) встановлено факт, що [PERSON] , який помер [INFO] був рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.6) [PERSON] помер [INFO] . Із довідки Літинської селищної ради за №96 від 28.02.2016 р. (а.с.7) судом встановлено, що батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] та проживав разом з ним. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.9) [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 0,1097 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] . Технічним паспортом (а.с. 10-12) зазначається технічна характеристика будинку розташованого по [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту (а.с.14) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1097 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] . Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 1127/02-17 від 16.07.2019 р. (а.с. 15) позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , по причині відсутності законних на це підстав. Відповідно до Витягу з рішення №857 від 16 вересня 2015 року (а.с.16) в [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. ( Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в нотаріальному порядку позивач [PERSON] не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок з по господарськими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , оскільки судом встановлено, що він є спадкоємцем за законом і має право на оформлення спадщини. На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved