Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь в порядку регресу збитки в розмірі 35508,51 грн., відшкодувати судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу в розмірі 3000, 00 грн. До суду надійшла заява представника позивача ФОП [PERSON] - [PERSON] про слухання справи за відсутності позивача та його представника із зазначенням щодо підтримання позовних вимог та ухвалення у справі рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.06.2016 року в м. Харкові за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль [NUMBER], отримав механічні ушкодження. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] [PERSON]була застрахована ПрАТ "СК "ВУСО", що засвідчується полісом № АЕ/7875542 від 29.03.2016 року. У зв'язку з настанням страхового випадку ПрАТ "СК "ВУСО" сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 35 508, 51 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14993 від 12.09.2016 року. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 зазначеного закону. Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 зазначеного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності про настання дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що [PERSON] не повідомив ПрАТ "СК "ВУСО" про настання дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON]суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 35 508, 51 грн. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що між ПрАТ "СК "ВУСО" та ФОП [PERSON] 27.12.2017 року було укладено договір № 27/12/2017 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПрАТ "СК "ВУСО" відступило на користь ФОП [PERSON] право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АЕ/7875542 від 30.03.2016 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визнається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права. Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу та того, що ці витрати були пов'язані з розглядом цієї, конкретної справи, надано належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги № 14/03/18 від 14.03.2017 року та додаткової угоди до нього № 1. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved