Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку з часом уточнив, до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Шило Ірини Вікторівни, в якій просив: -визнати довіреність від 24.10.2016 року, посвідчену Приватним нотаріусом Шило Іриною Вікторівною Харківського районного нотаріального округу Харківськоі обл., зареєстровану в реєстрі за №624 - недійсною; -визнати договір купівлі-продажу від 05 листопада 2016 року, що укладений між [PERSON] номер платника податку [NUMBER], який діяв від імені [PERSON] номер платника податку [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , номер платника податку [NUMBER] , посвідченого Приватним нотаріусом Шило Іриною Вікторівною Харківського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 652 -недійсним; -визнати нотаріальні дії Приватного нотаріуса Шило Ірини Вікторівни Харківського районного нотаріального округу по нотаріальному посвідченню довіреності від 24.10.2016 року, зареєстровану за №624 та договору купівлі-продажу від 05.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 652 - незаконними; -стягнути моральну шкоду з Приватного нотаріуса Шило Ірини Вікторівни Харківського районного нотаріального округу Харківської обл. на користь [PERSON] номер платника податку 3414207130 в сумі 8924,15 гривень; -скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] , [INFO] , номер платника податку [NUMBER] , а саме: на 2/3 житлового будинку, з надвірними будівлями, Загальна площа (кв.м): 38.3, житлова площа (кв.м): 24.5, матеріали стін: дерево обкл. б/бет. цеглою, Опис: житловий будинок літ. "А-1",веранда літ. "а", веранда літ."а1",сарай літ. "Б", погріб літ."П", гараж літ."В", вбиральня літ. "Д", ворота літ. "№1", огорожа літ. "№2",огорожа літ. "№3, розташованого за адресою в [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу від 05.11.2016 року, за № 652 приватний нотаріус Шило Ірина Вікторівна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл., що зареєстровано в реєстрі 05.11.2016 року за реєстраційним номером 1067999363251, номер запису про право власності 17356716,дата реєстрації 05.11.2016 року о 12:44:57, державний реєстратор- приватний нотаріус Шило Ірина Вікторівна, Харківський районний нотаріальний округ Харківської області; -стягнути солідарно з [PERSON] номер платника податку [NUMBER], [INFO] , та з [PERSON] , [INFO] , номер платника податку [NUMBER] на користь [PERSON] номер платника податку [NUMBER] моральну шкоду в сумі 48924,15 грн.; -вирішити питання про розподіл судових витрат між відповідачами, що сплачені позивачем при зверненні до суду з заявою в сумі 4610, 40 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з дитинства є сиротою, піклування та догляд за позивачем з дитинства здійснювала [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті батьків позивач успадкував 2/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На іншу частку житлового будинку [PERSON] склала заповіт від 22.10.2014, посвідчений Коротичанською селищною радою. Оформити спадщину на 1/3 частку будинку позивач не встиг, оскільки всі документи зникли. Після зникнення документів чоловік [PERSON] - [PERSON] запропонував позивачу допомогу у відновленні втрачених документів, у зв`язку з чим 24.10.2016 відвіз позивача до приватного нотаріуса Шило І.В. для оформлення довіреності запевнявши [PERSON] , що останній підписує довіреність для відновлення втрачених документів. В подальшому [PERSON] тривалий час не вчиняв дії щодо допомоги позивачу у відновленні документів, тому [PERSON] скасував довіреність від 24.10.2016. В грудні 2018 року [PERSON] та [PERSON] повідомили позивачу про необхідність звільнення 2/3 частки спірного домоволодіння, оскільки власником є [PERSON] . Звернувшись до приватного нотаріуса Шило І.В. позивачу 22.01.2019 надано копію нотаріальної справи, в якій містилась довіреність від 24.10.2016 видана позивачем на ім`я [PERSON] , а також договір купівлі-продажу 2/3 часток спірного житлового будинку, укладений [PERSON] з [PERSON] . В довіреності від 24.10.2016 поряд з повноваженнями [PERSON] на отримання дублікату свідоцтва про право власності за законом від 03.07.1999 та його подальшої реєстрації є повноваження на укладання договору дарування або купівлі-продажу 2/3 частин будівлі на користь [PERSON] , що було приховано від позивача під час підписання довіреності. Позивач вважає, що оспорювана довіреність видана позивачем під впливом обману, всупереч волі довірителя та закону, а коло наданих повноважень не відповідало волі довірителя. Визнання договору купівлі-продажу від 05.11.2016 недійсним обґрунтовується тим, що [PERSON] не міг укладати всупереч волі довірителя правочини, внаслідок чого набув у спільну сумісну власність подружжя частку позивача у спірному домоволодінні. Позивач вважає, що у даному випадку існують дві окремі самостійні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним згідно ст.ст. 232, 238 ЦК України, а саме зловмисна домовленість представника з іншою стороною, а також укладання договору купівлі-продажу за відсутності повноважень на його укладання. Позивач зазначає, що під час укладання довіреності приватний нотаріус Шило І.В. не роз`яснювала права позивача не попереджала про наслідки вчинюваних нотаріальних дій, як наслідок юридична необізнаність позивача була використана на шкоду останнього. Внаслідок постійних хвилювань, страху про залишення без помешкання, позивач поніс моральних втрат, розмір яких останнім обраховано виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (оскільки позивач боявся покинути будинок, у зв`язку з можливим виселенням), яка у 2018 р. становила 3723 грн, а у 2019 - 4173 грн., за період з 05.12.2018 по 12.02.2019, що склало 8924,15 грн, а також оцінки душевних страждань позивача в 40000 грн. [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що [PERSON] була її тіткою, яка мала у власності 1/3 частку будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншим власником 2/3 часток будинку був [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.1999р. Зазначає, що узгоджувала з [PERSON] продаж його частки в спірному будинку за суму 3500 доларів США в гривневому еквіваленті. Оскільки [PERSON] не мав документів на частку у домоволодінні, 24.10.2016 [PERSON] склав довіреність на ім`я [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Шило І.В. 24.10.2016. Довіреністю [PERSON] уповноважував [PERSON] представляти інтереси в різних організаціях з питань оформлення та державної реєстрації права власності на 2/3 частки в спірному домоволодінні, а також укладання від ім`я [PERSON] на користь [PERSON] договору дарування або купівлі-продажу. [PERSON] ознайомився зі змістом довіреності та підписав її. Після одержання [PERSON] правовстановлюючих документів на спірну частку в будинку належну позивачу, 05.11.2016 [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Шило І.В. За договором купівлі-продажу його вартість склала 93461 грн. Приїхавши до [PERSON] - [PERSON] та її чоловік передали позивачу грошові кошти в сумі 93461 грн. та копію договору купівлі-продажу та дозволили [PERSON] залишитись мешкати в будинку. Після смерті [PERSON] [INFO] відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршились, останній зловживав спиртними напоями, у зв`язку з чим [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення. Вважає, що були відсутні жодні порушення законодавства під час оформлення довіреності та договору купівлі-продажу. Окрім того, [PERSON] був уповноважений [PERSON] довіреністю на вчинення дій від імені довірителя у відношенні конкретизованої особи, та не мав жодних повноважень на вчинення правочину на користь іншої особи. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу 2/3 часток житлового будинку та скасування державної реєстрації, [PERSON] зазначила, що твердження позивача про зловмисну домоволеність не відповідають дійсності. Позивач стверджує, що [PERSON] уклавши договір купівлі-продажу покращив свої матеріальне становище, оскільки будинок став спільною сумісною власністю подружжя, що також не відповідає дійсності, оскільки кошти сплачені [PERSON] не були спільними [PERSON] та [PERSON] , а тому приватний нотаріус посвідчуючи договір купівлі-продажу не отримувала згоду [PERSON] . Вважає заявлений позивачем розмір моральної шкоди необгрутованим та абсурдним. [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому посилався на обставини викладені [PERSON] у відзиві на позовну заяву, зазначив, що вчиняв правочин в межах діючого законодавства в межах наданих [PERSON] повноважень, в задоволенні позову просив відмовити. Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Шило Ірина Вікторівна надала заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що 24 жовтня 2016 року нею було посвідчено довіреність від імені [PERSON] , за якою він надавав право [PERSON] розпоряджатися 2/3 частками житлового будинку в [ADDRESS] . Згідно п. 3 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, текст довіреності ним був прочитаний, зміст зрозумілий, про що є відповідна відмітка в тексті довіреності. Документ був підписаний ним власноручно у присутності нотаріуса згідно п.4 глави 9 розділу І Порядку. Відповідно до п. 7 глави 4 розділу II Положення, довіреність була зареєстровано в Єдиному реєстрі довіреностей 24 жовтня 2016 року за реєстраційним номером 44624569, витяг № 32415801 від 24.10.2016 року. 05 листопада 2016 року за реєстровим номером 652 нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу 2/3 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] . Від імені продавця [PERSON] діяв його представник [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 24.10.2016 року за реєстровим № 624, дійсність довіреності було перевірено 05.11.2016р. за даними Єдиного реєстру довіреностей, витяг № 32514163. Згідно статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом проводиться невідкладно після завершення нотаріальної. На підставі договору купівлі-продажу № 652 від 05.11.2016 року нотаріусом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , за набувачем [PERSON] . 14 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про скасування довіреності № 624 від 24.10.2016 року, на підставі якої було внесено відповідний запис до Єдиного реєстру довіреностей 14.08.2018 року, витяг № 37199127. [PERSON] вважає, що нею виконано всі вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 111/5 від 28.12.2006р., Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2015р. № 1127. Вважає, що позивачем жодного документа про його працевлаштування, знаходження на обліку в центрі зайнятості не надано, а тому вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди задоволенню не підлягають. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2019 р. застосовано заходи забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2019 р. виправлено описку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2019 р. справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2021 витребувано докази. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Шило Ірина Вікторівнав судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Шило І.В. 01.11.2016, [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , подарував [PERSON] 1/3 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . 24.10.2016 [PERSON] склав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Шило І.В., якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у всіх підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, в органах нотаріату, перед суб`єктами оціночної діяльності, у відповідних органах державної реєстрації прав, бюро технічної інвентаризації, ДП «Центр державного земельного кадастру, управлінні Держгеокадастру, відповідному відділі земельних ресурсів, землевпорядних організаціях, Держземагенстві, відповідному Центрі надання адміністративних послуг, всіх комунальних підприємствах та інших компетентних органах з питань оформлення та державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно - 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель в [ADDRESS] , а також продажу належної [PERSON] 2/3 частки вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за ціну та на умовах на свій розсуд, або подарувати вищевказану частку житлового будинку [PERSON] , [INFO] , на умовах на свій розсуд. 05.11.2016 [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Шило І.В., за яким [PERSON] передав [PERSON] 2/3 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В договорі зазначається, що продаж здійснюється за ціною 93461 грн. В ході судового розгляду допитано свідків: - [PERSON] , яка пояснила, що є сусідкою позивача, депутатом сільської ради. Дуже давно знайома з бабусею позивача [PERSON] , як голова опікунської ради знає, що [PERSON] була опікуном [PERSON] , посвідчувала її заповіт на ім`я [PERSON] . Бабуся виховувала [PERSON] . Свідок ніколи не бачила [PERSON] і ніколи від [PERSON] не чула про них. Закордонного паспорту у [PERSON] немає, їхати за кордон він не збирався. В разі продажу будинку йому не буде, де жити; - [PERSON] , який пояснив, що з позивачем разом працював. В середині жовтня 2016 року [PERSON] сказав, що до нього приїдуть родичі та йому необхідно відлучитися з роботи, на що свідок погодився. Від [PERSON] дізнався, що його родичі (тітка з дядьком) запропоновали йому допомогу в оформленні документів на житло, для чого він підписав довіреність, щоб вони допомогли відновити документи для оформлення на нього будинку. [PERSON] особисто свідок не бачив. За кордон їхати [PERSON] не збирався, закордонного паспорту в нього не було, він неофіційно працював підсобним робочим; - [PERSON] , яка пояснила, що є сусідкою позивача та добре знала його бабусю [PERSON] , яка з дитинства виховувала [PERSON] і була його опікуном. Інформації про те, що [PERSON] збирався продавати будинок і їхати за кордон, вона не чула. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2019 за адресою: [ADDRESS] , 2/3 часток домоволодіння належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Шило І.В., 1/3 частки домоволодіння належать [PERSON] на підставі договору дарування від 01.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Шило І.В. З листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 05.03.2019 вих.№Б-325/Б-416/01-20/02.01-06 убачається, що при посвідченні договору купівлі-продажу 2/3 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом Шило І.В. були порушені вимоги частини 3 статті 238 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що представник не може вчиняти правовий від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Суду надано копію заяви, посвідчену приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Шило І.В. 05.11.2016, за якою [PERSON] надав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю 2/3 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Позовні вимоги в частині визнання недійсною довіреності від 24.10.2016 позивач обґрунтовує вчиненням ним дій щодо видачі довіреності під впливом обману з боку відповідача 1 та відповідача 2, тобто порушенням при видачі довіреності вимог статті 230 ЦК України, частинами 1 та 2 якої визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При цьому згідно з частиною 1 статті 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Суд зауважує, що за змістом статті 230 ЦК України обман є підставою для визнання недійсним лише дво- або багатостороннього правочину, водночас односторонній правочин, яким є довіреність, не може бути визнаний недійсним на підставі вказаної статті. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, закріпленій у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно з яким норми статті 230 ЦК України не застосовуються до односторонніх правочинів. Принагідно суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Водночас належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту умисного введення позивача відповідачем 1 та відповідачем 2 в оману щодо змісту спірної довіреності позивачем суду не надано. Вказані обставини викладені лише у позовній заяві, допитані свідки не надали пояснень на підтвердження факту застосування відповідачами обману щодо позивача при укладанні спірної довіреності. Водночас інші особи, присутні при її укладанні (відповідач 1, відповідач 2 та відповідач 3) у своїх поясненнях по суті справи пояснили, що спірна довіреність видана позивачем добровільно, її зміст відповідав його дійсним намірам та внутрішній волі щодо відчуження належного йому нерухомого майна за допомогою відповідача [PERSON] Невідповідності змісту спірної довіреності положенням частини 3 статті 238 ЦК України, згідно з якою представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, судом не виявлено. Так, зі змісту довіреності випливає, що позивач уповноважив відповідача 1 представляти його інтереси, зокрема, з питань продажу належної йому 2/3 частки спірного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за ціну та на умовах на свій розсуд, або подарувати вищевказану частку житлового будинку [PERSON] на умовах на свій розсуд. Отже, з буквального тлумачення змісту довіреності випливає, що позивач уповноважив відповідача 1 продати належну йому частку житлового будинку будь-якій особі або подарувати [PERSON] . Оскільки згідно з пунктом 2 частини 1 статті 57 СК України майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю чоловіка, дружини, вимогам частини 3 статті 238 ЦК України зміст спірної довіреності не суперечить, оскільки у випадку дарування частки будинку [PERSON] право спільної сумісної власності на це майно у [PERSON] не виникає. Надаючи оцінку обгрунтованості позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.11.2016, суд виходить з наступного. Згідно з вказаним договором, [PERSON] , діючи від імені позивача, передав у власність своїй дружині [PERSON] за грошові кошти 2/3 частки спірного житлового будинку. За загальним правилом, визначеним частиною 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто діє презумпція спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу, яка може бути спростована у судовому порядку, зокрема, з підстав, що вказане майно придбано за особисті кошти одного з подружжя. Водночас належних, допустимих і достатніх доказів того, що вказане майно придбано [PERSON] за особисті кошти, у зв`язку з чим є її особистою приватною власністю, відповідачами 1 і 2 суду не надано, як і не надано рішення суду про встановлення цього факту. Натомість позивачем надано копію заяви [PERSON] про надання згоди своїй дружині [PERSON] на придбання спірного нерухомого майна на підставі спірного правочину. Таким чином, у даному випадку відповідачами 1 і 2 не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2016. Як зазначено вище, частиною 3 статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Отже, оскільки внаслідок вчинення [PERSON] спірного правочину у нього виникло право спільної власності на набуте майно, слід дійти висновку, що при укладанні вказаного договору він діяв у своїх інтересах, що суперечить приписам частини 3 статті 238 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 05.11.2016. Щодо позовних вимог про визнання незаконними нотаріальних дій відповідача 3 по нотаріальному оформленню спірних довіреності та договору купівлі-продажу частки житлового будинку суд зазначає наступне. Оскільки судом не встановлено порушень закону при посвідченні відповідачем 3 спірної довіреності, відсутні підстави для визнання нотаріальних дій щодо посвідчення даної довіреності незаконними. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання незаконними нотаріальних дій з посвідчення спірного договору купівлі-продажу, суд виходить з наступного. За змістом частини 2 статті 5 ЦПК України спосіб захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача повинен бути ефективним, тобто таким, що належним чином забезпечує захист і відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи. Виходячи зі змісту частини 2 статті 16 ЦК України, ефективним способом захисту і відновлення прав позивача, порушених унаслідок укладення спірного договору купівлі-продажу, є визнання вказаного правочину недійсним і відшкодування завданих збитків і моральної шкоди. Крім того, приватним нотаріусом при посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна вчиняється певний комплекс нотаріальних дій, водночас позивачем не зазначено, які конкретно нотаріальні дії щодо посвідчення спірного договору він просить визнати незаконними. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність правових і фактичних підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідача 3 щодо посвідчення спірного договору купівлі-продажу частки житлового будинку. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 - приватного нотаріуса Шило І.В. моральної шкоди в сумі 8924,15 грн. суд зазначає наступне. Відповідальність приватного нотаріуса врегульована статтею 27 Закону України «Про нотаріат», якою визначено, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі. Нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. При цьому частиною 1 статті 28 даного Закону передбачено, що для забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчиненої нотаріальної дії та/або іншої дії, покладеної на нотаріуса відповідно до закону, приватний нотаріус зобов`язаний до початку зайняття приватною нотаріальною діяльністю укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц сформульовано правовий висновок, згідно з яким покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Таким чином, оскільки відповідач 3 зобов`язаний в силу закону укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності, і доказів того, що вказаний обов`язок останнім не виконано, стороною позивача суду не надано, належним відповідачем у межах страхового відшкодування за вимогами про відшкодування заподіяної відповідачем 3 внаслідок укладення спірного договору шкоди є страховик, з яким приватним нотаріусом укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, а не приватний нотаріус. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 моральної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення з відповідачів 1 і 2 моральної шкоди суд виходить з наступного. Позовні вимоги в цій частині обґрунтовуються порушенням відповідачами 1 і 2 майнових прав позивача через зловмисну домовленість на укладання договору купівлі-продажу, обман щодо дійсних намірів відчуження нерухомого майна позивача без його згоди. Як раніше зазначено судом, належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження навмисного уведення відповідачами 1 і 2 позивача в оману щодо змісту спірної довіреності суду не надано, зміст спірної довіреності не суперечить приписам чинного законодавства. Судом встановлено невідповідність спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна вимогам частини 3 статті 238 ЦК України, водночас права позивача укладанням даного договору, на думку суду, не порушено, оскільки зі змісту виданої позивачем відповідачеві 1 довіреності вбачається, що позивач уповноважив [PERSON] продати належну йому частку житлового будинку будь-якій особі. Отже, оскільки укладанням спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна права позивача не порушено, а протиправність інших дій відповідачів 1 і 2 щодо позивача останнім не доведена, підстави для стягнення з відповідачів 1 і 2 на користь позивача моральної шкоди відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] , з останніх підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: partial