Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що з 17.06.2011 року перебувала з [PERSON] (далі - відповідач) у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.08.2014 року. У шлюбі з відповідачем народився син - [PERSON] [PERSON] ([INFO]). Після розлучення син залишився проживати разом з позивачем, яка повністю утримує його. Батько дитини після розлучення участі в утриманні та вихованні сина не приймає, не цікавиться станом його здоров'я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з ним, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина та не виявляє щодо нього батьківського піклування. У зв'язку з цим, позивач просить суд позбавити батька дитини батьківських прав, а також стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 800 гривень щомісячно до його повноліття. В судовому засіданні позивач просила суд позов задовольнити. Відповідач подав до суду письмові заперечення в яких вказав, що позов визнає в частині сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 300 гривень щомісячно, в іншій частині заявлених вимог, в тому числі про позбавлення батьківських прав, просив відмовити за необґрунтованістю. Обґрунтовуючи заперечення відповідач зазначив, що після розірвання шлюбу він продовжував спілкуватись з сином і мав можливість бачити його лише за згоди матері, як правило раз в декілька місяців, а також на новорічні свята. Відповідач привозив дитині подарунки, приділяв увагу і турботу, а також надав позивачу на руки кошти на утримання дитини в сумі від 1 000 до 3 000 гривень. Починаючи з літа 2015 року позивач перешкоджає зустрічатись з сином і налаштовує дитину проти нього. За таких обставин відповідач вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав, що є крайнім заходом впливу, не має. При вирішенні питання про сплату аліментів відповідач просив суд врахувати, що він має нерегулярний заробіток, хворіє, а також надає утримання дитині жінки з якою проживає однією сім`єю. До суду відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник органу опіки і піклування Липовецької райдержадміністрації Вінницької області в судовому засіданні вказала на обґрунтованість позовних вимог, а також подала до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина - [PERSON], оскільки він ухилялася від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Свідок [PERSON] показала суду, що проживає по сусідству з [PERSON], яка проживає разом зі своїм сином. Батько дитини проживає окремо, участі у вихованні сина не приймає, не відвідує і не телефонує йому, не турбується станом його здоров'я. Востаннє вона бачила [PERSON] в травні 2015 року. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народився [PERSON] [PERSON], батьком якого в Свідоцтві про народження (а.с. 5) вказаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON] В серпні 2014 року сторони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір'ю (а.с. 8-11, 15-16). У якості доказів своїх вимог, позивач посилався на письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які посвідчені головою Брицької сільської ради. Проте порядок допиту свідків, встановлений статтею 180 ЦПК України, передбачає безпосередню дачу пояснень свідками в суді з попередженням їх про відповідальність за дачу неправдивих показань. За правилами статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказані пояснення не є свідченням наданими в порядку ЦПК України, разом з тим, суд оцінює їх як письмовий доказ, який є неналежним і недопустимим, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази свідків. Також суд вважає неналежним і недопустимим доказом по справі довідку директора Дошкільного навчального закладу "Сонечко" (а.с. 6) в с. Брицьке, Липовецького району Вінницької області, а також довідку завідувача Фельшерсько-акушерським пунктом (а.с. 7), оскільки зазначені документи не містять дати їх видачі, а також відомостей про період за який їх видано. З показів свідка [PERSON] судом встановлено, що впродовж півтора року батько дитини участі у його вихованні не приймає, не спілкується з сином та не проявляє ініціативи до такого спілкування, не турбується станом його здоров'я. Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина було предметом розгляду 21.12.2016 року, за наслідками чого було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його сина - [PERSON] Зі змісту ст. 164 ч.1 п.2 СК України слідує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (пункт 16, далі - Постанова № 3/2007), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що батько дитини неповноцінно виконує покладені на нього обов'язки, оскільки спілкуються з дитиною в обсязі, який є недостатнім для її нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання. Зазначену поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від виховання дитини та виконання покладених на нього законодавством обов'язків. Оскільки батько дитини бажає виховувати сина, про що вказує в своїх запереченнях, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що 26.05.2016 року сімейний стан відповідача змінився, підтвердженням цього є Свідоцтво про шлюб (а.с. 38), який зареєстровано з [PERSON]. Оскільки обов'язок утримувати дітей покладається на батьків дитини, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо його обов'язку утримувати дочку дружини - [PERSON] ([INFO]), батьком якої в Свідоцтві про народження (а.с. 40) записаний [PERSON]. Також суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо погіршення його матеріального стану через фінансове утримання дочки дружини - [PERSON], оскільки вказані обставини не підтверджуються належними і допустимими доказами. В березні 2015 року відповідачу було встановлено попередній діагноз: язва 12-перстной кишки в анамнезі* (*анамне?з - основний суб'єктивний метод дослідження хворого, що полягає в отриманні інформації про хворого та його недугу шляхом розпитування). У зв'язку з обстеженням стану здоров'я, відповідач витратив кошти в сумі 3 633,00 грн. Оскільки діагноз є попереднім, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів витрат на своє лікування, суд не враховує стан його здоров'я як обставину, яка впливає на можливість сплати ним аліментів та їх розмір. Відповідач є особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований, займається тимчасовими заробітками, у зв'язку з чим отримує нерегулярний, мінливий дохід, що дозволяє йому надавати утримання сину. Інших обставин, які мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів, відповідач суд не повідомив. Враховуючи те, що обов'язок утримувати дітей покладається на обох батьків, в тому числі і на позивача, беручи до уваги встановлені судом обставини, а також те, що з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць, згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" становить 1 355 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 677,50 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, тобто з 21.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial