Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулась до суду з позовом до відповідача Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" (далі по тексті - відповідач) з позовом про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно Наказу №60-К від 27.06.2014 року позивач з 01.07.2014 року звільнена з посади головного спеціаліста проектно-конструкторського бюро Дирекції з будівництва об'єктів енергетики, яку займала в Українській державній корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД", оскільки перебувала з відповідачем у трудових відносинах. На дату звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 11157,20 грн. Розрахунок щодо виплати належних позивачу грошових сум у зв'язку зі звільненням, відповідач в день звільнення позивача не провів. Заробітну плату за травень 2014 року у розмірі 3736,84 грн. відповідач виплатив позивачу лише 25.07.2014 року, а заробітну плату за червень 2014 року та відпустку у розмірі 7420,86 грн. відповідач виплатив позивачу лише 29.08.2014 року. Тобто, остаточний розрахунок у зв'язку зі звільненням позивача, відповідач провів лише 29.08.2014 року, хоча позивач була звільнена із займаної посади ще 01.07.2014 року. Зважаючи на те, що відповідачем були порушені права позивача у виплаті їй належних коштів, [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно якого просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8619,38 грн. Крім того, оскільки, безпідставна виплата позивачу грошових сум при звільненні обмежила позивача в можливості повноцінно жити та працювати, що спричинило їй моральну шкоду у розмірі 17238,76 грн., яку позивач також просить стягнути з відповідача. В процесі розгляду справи сторона позивача уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 12038,57 грн. та моральну шкоду у розмірі 17238,76 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з урахуванням уточнень. Представник відповідача Шеховцова Є.С. в судовому засіданні, яке відбулося 25.11.2014 року, визнала позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В задоволенні іншої частини вимог просила відмовити, наголосила, що представником позивача не доведено як наявність моральної шкоди, так і її розмір. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді головного спеціаліста проектно-конструкторського бюро Дирекції з будівництва об'єктів енергетики, наказом №60-К від 27.06.2014 року з 01.07.2014 року позивача звільнено із займаної посади. Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в судовому засіданні, під час роботи позивача у відповідача, в день звільнення [PERSON] відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі. Станом на травень 2014 року наявна заборгованість по виплаті позивачу належних йому коштів у розмірі 3736,84 грн., яка нарахована, відповідно до довідки про середню заробітну плату (а.с. 9), та не була виплачена до 25.07.2014 року, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 10), станом на червень 2014 року наявна заборгованість по виплаті позивачу належних йому коштів у розмірі 7420,86 грн., яка нарахована, відповідно до довідки про середню заробітну плату (а.с. 9), та не була виплачена до 29.08.2014 року, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 10), та про що не заперечив представник відповідача в судовому засіданні. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Проте, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, стороною відповідача протягом всього часу розгляду справи в суді не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що затримка в проведенні остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, відбулася не з вини відповідача. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 12038,57 грн. підлягають задоволенню, враховуючи розмір середньоденної (годинної) заробітної плати відповідно до п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995р. №100 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Не проведення розрахунків по заробітній платі при звільненні позивача завдало їй моральної шкоди, оскільки право на оплату праці, яке гарантоване ст. 43 Конституції України, було порушено, що безсумнівно призводить до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд з огляду на необхідність дотримання принципів справедливості, розумності та співмірності, вважає, що розмір завданої моральної шкоди має бути зменшений до 1000,00 грн. На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial