Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить суд стягнути з відповідача ПАТ "ПІВДГЗК" на свою користь на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому у зв'язку з ушкодженням здоров'я, внаслідок нещасного випадку на виробництві, 100 000 гривень. Представники відповідача вважають позовні вимоги необґрунтованими, та просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - ВВД ФССНВУ м.Кривого Рогу, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, заперечень не надав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, надав довіреність на представництво своїх інтересів в суді представнику [PERSON] Представник позивача [PERSON]- [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що позивач [PERSON] з 2011 року по теперішній час працює машиністом крану автомобільного на ПАТ "ПВДГЗК". 02.07.2014 року під час роботи на підприємстві ПАТ"ПІВДГЗК" стався нещасний випадок, внаслідок чого [PERSON] отримав травми, та йому було діагностовано такі ушкодження: закрита черепно-мозкова травма; забій головного мозку 1 ступеню, епідуральний крововилив малого обсягу в правій лобовій частці, перелом лобної кістки справа, закритий перелом правої променевої кістки. Довідкою МСЕК серії 12 AAA №001251 [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15 % з 03.11.2014 року. Протоколом засідання комісії з охорони праці ПАТ "ПІВДГЗК" встановлена ступень вини позивача у нещасному випадку у розмірі 5%. Внаслідок нещасного випадку та погіршення здоров'я, позивач був змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв'язку з травмою було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього виникають складнощі у зв'язку загальною слабкістю, втомою, постійними фізичними болями. Позивач не має можливості займатися спортом. Його морально пригнічує те, що коли його колеги, друзі, ровісники мають можливість вести повноцінний образ життя, він у свої 23 роки, такої можливості не має. Крім того, перебуваючи на лікуванні, позивач не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував та відчуває фізичні страждання, сильний фізичний біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані позивача. Крім того, внаслідок трудового каліцтва, позивачу необхідно весь час лікуватися, купувати дорогі ліки, йому потрібно посилене харчування, постійне дороге лікування, медичні процедури, що впливає на його матеріальний стан. Представник позивача вважає , що за таких обставин з боку роботодавця позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Посилаючись на норми ст.ст.153,173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167-1168 ЦК України, представник позивача просить суд винесити рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку представника позивача саме зазначена сума в розмірі 100000 грн., буде належною коменсацією моральних страждань позивача, який є молодою людиною, а отримане каліцтво та стійка втрата професійної працездатності обмежує його у звичайному активному спосбі життя, змушує його докладати додаткових зусиль для організації своєї праці та відновленню свого морального стану та фізичного здоров,я. Представники позивача ВАТ "ПІВДГЗК" проти позову заперечують, вважають позовні вимоги необґрунтованими. При цьому вважають безпідставним посилання позивача при зверненні з позовом на положення ст.ст.237-1, 153 КЗпП України, оскільки працівники підприємства підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню. Ст.9 Закону України "Про охорону праці" покладає обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності на Фонд соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Положення вищезазначеного Закону встановлювали, що в разі настання страхового випадку, відшкодування моральної шкоди відноситься до обов'язку Фонду, а не роботодавця, тому звернення з позовом до работотавця представники відповідача вважають необґрунтованим. Крім того, на думку представників відповідача, позивачем у позові та його представником у судовому засіданні не доведені загальні підстави для настання цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Не доведена і наявність вини посадових осіб ПАТ "ПІВДГЗК" у нещасному випадку, який стався 02.07.2014 року, оскільки будь-які рішення з цього питання відсутні. Просять врахувати, що як вбачається з актів загальної форми Н-5 та Н-1, нещасний випадок з позивачем [PERSON] стався з вини самого потерпілого, який приступив до виконання ремонтних робіт без одержання наряду, чим порушив п. 1.8 Інструкції з охорони праці №19-02 для слюсаря по ремонту автомобілів, та п. 3.1. Інструкції з охорони праці №19-02 для слюсаря по ремонту автомобілів, яким передбачено, що працівник повинен виконувати тільки ту роботу, яка поручена йому начальником дільниці, колони; п.п.3.35 вищезазначеної інструкції, яким передбачено, що при виконанні ремонтних робіт на висоті понад 1,3м працівник зобов'язаний страхуватися запобіжним поясом. Зазначають, що [PERSON] в період з 11.06.2014 по 27.06.2014 проходив інструктаж з охорони праці за спеціальністю. Тому п.10 Акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 07.08.2014 року та розділом 6 Акту проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 07.08.2014 року визначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зокрема, є [PERSON], машиніст крана автомобільного автотранспортного цеху ПАТ "ПІВДГЗК". Оскільки підприємством виконано вимоги Закону України "Про охорону праці" в повному обсязі, то вина відповідача у травмуванні позивача відсутня. Крім того, представники відповідача вважають, що позивачем не доведений розмір моральної шкоди у сумі 100000грн., який є необгшругнтовано завищеним. Просять в позові відмовити. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] працює на підприємстві відповідача з 05.12.2011 року і по цей час -машиністом крану автомобільного автотранспортного цеху/а.с.7-8/. Під час виконання трудових обов'язків 02.07.2014 року приблизно о 13год. 30хвил.з позивачем стався нещасний випадок на виробництві. Так, відповідно до Акту №3 форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, [PERSON] під час виконання ним трудових обов'язків машиніста крану автомобільного, а саме при виконанні монтажу стріли у зв'язку з необхідністю поправити ковзаючи планку, не застосувавши захисної каски та монтажного поясу під час спуску зі стрем'янки впав з висоти 1,5 м на бетонну площадку, в результаті чого отримав виробничу травму у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; забоїв, садин м'яких тканин голови; закритого перелому правої променевої та правої ліктьової кісток, травма тяжка. Після отримання травми [PERSON], безпосереднє керівництво належним чином не відреагувало на цей випадок, та [PERSON] відпросився з роботи, та пішов додому. В цей же день о 16год.50хвил. він звернувся до приймального відділення КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня №2" ДОР" з приводу травми, яку трактував, як побутову. А 07.07.2014 року до ПАТ "ПІВДГЗК" надійшла заява від [PERSON] з вимогою розслідування нещасного випадку, що стався з ним на виробництві 02.07.2014 року. Причинами нещасного випадку у Акті Н-1 зазначено: основна - невиконання вимог інструкції з охорони праці, супутні- невиконання посадових обов,язків. Особами, які допустили порушення вимолг законодавства про охорону праці зазначені: [PERSON], який порушив п.1.8 "Інструкції з охорони праці " 19-02 для слюсаря по ремонту автомобілів", та [PERSON] - старший механік автоколони №3 АТЦ ПАТ "ПІВДГЗК", який не забезпечив контроль за виконанням підлеглим персоналом правил та норм охорони праці, чим порушив п.2.30 "Посадової інструкції старшого механіка автоколони №19-19" від 06.06.2007 року/а.с.9-7/. Відповідно до Акту форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 07.07.2014 року, нещасний випадок з машиністом крану автомобільного [PERSON] 02.07.2014 року визнано таким, що пов'язаний з виробництвом /а.с.13-17/. Згідно виписки з медичної кртки стаціонарного хворого №У-8605 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 04.07.по 24.07.2014 року, продовжує хворіти. В медичній картці зазначений діагноз: закрита черепно-мозкова травма; забій головного мозку 1 ступеню, епідуральний крововилив малого обсягу в правій лобовій долі, перелом лобної кістки справа, закритий перелом правої променевої кістки. При обстеженнях виявлено: ЗЧМТ.СГМ. Забій, садна м'яких тканин голови, з/перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням. Перелом лобної кістки справа, з ушкодженням стінок лобної пазухи. Рекомендовано медикаментозне лікування, фіксація в гіпсі. По випісці зі стаціонару - амбулаторне лікування у невропатолога та травматолога, продовжити курс відновлювальної терапії, медикаментозне лікування /а.с.19/. Згідно виписки з історії хвороби [PERSON] продовжував лікування з 23.09.2014 року по 10.10.2014 року. При цьому в нього виявлено: скарги на головний біль, запаморочення, болі. Застосовувалося медикаментозне лікування, рекомендовано: гідротерапія, механотерапія, медикаментозне лікування. Лікарняний лист по 16.102014 року продовжує хворіти /а.с. 20/. Згідно обстеження спіральної комп'ютерної томографії, висновок: епідуральний крововилив у правій лобній долі, перелом лобної кістки справа з пошкодженням стінок лобної пазухи /а.с.21/. Відповідно до довідки МСЕК серії 12 AAA №001251 [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15 % з 03.11.2014 року по 01.11.2015 року, причина втрати працездатності - трудове каліцтво. Встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, ВМП /а.с.18/. Вищезазначеним підтверджується зміна стану здоров'я позивача, звичайного способу його життя, необхідності постійно лікуватися, обмеження в праці, що на думку суду впливає на моральний стан позивача, на свідчить про наявність моральних страждань, а відтак і морально шкоди. Ст.153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст.173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Відповідно до ст.ст.21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" обов'язок по своєчасному та повному відшкодуванні шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров"я покладався на ВВД ФСС НВВ України. Але відповідно до вимог ст.77 Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" дію положень вказаного закону стосовно відшкодування моральної шкоди - призупинено. Законом України №717 від 23.02.2007р. було внесено зміни до Закону про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та виключені норми щодо обов'язку Фонду виплачувати Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. А тому твердження представника відповідача, щодо невизначеності порядку відшкодування моральної шкоди працівнику, та неналежності відповідача, не обґрунтовані. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як зазначено в актах нещасного випадку форми Н-1, Н-5, нещасний випадок стався, як з вини потерпілого [PERSON], так і з вини керівництва підрозділу підприємства, де працював позивач. Відповідно до протоколу засідання комісії з охорони праці ПАТ "ПІВДГЗК" від 07.11.2014 року встановлена ступень вини позивача у нещасному випадку у розмірі 5% /а.с.22/. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає доведеним, що у нещасному випадку, який трапився з позивачем, є і вина відповідача, посадові особи якого, належним чином не організували виробничий процес, не здійснювали контроль за працівниками під час виконання ними трудових обов,язків. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особі, зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, через стан здоров'я, змінився його звичний спосіб життя, він вимушений докладати додаткових зусиль до організації праці та життя, оскільки він особа молодого віку ( йому 23 роки), яка на цей час втратила можливість вести активний спосіб життя, займатися спортом, що впливає на його моральний стан негативно та призводить до порушення його звичайного способу життя. Позивач відчуває і по цей час моральні страждання та переживання через постійний головний біль, швидку втому, слабкість. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на сгнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, розмір втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, також і вину позивача в нещасному випадку, що з ним стався. Суд враховує, що [PERSON] має стійку втрату професійної працездатності 15%, не має можливості через травму вести активний здоровий спосіб життя, потребує постійного медикаментозного лікування, відновлювальних профілактичних заходів. Постійно відчуває швидку втому, головний біль, запаморочення, стрес від перенесеної тяжкої травми, яку він отримав при виконанні трудових обов'язків. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, обсяг наданих суду доказів, суд вважає, що зазначений в позові розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн. безпідставно завищений. Сума моральної шкоди, яку суд вважає співмірною моральним стражданням позивача [PERSON], суд вважає 8 000 грн.. Цю суму суд вважає достатньою та справедливою для відшкодування моральної шкоди позивача, з врахуванням і його вини у нещасному випадку. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі. В даному випадку, оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Outcome: partial