Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом в якому із врахуванням уточнень просила скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3221255500:01:045:0004 із цільовим призначенням для будівництва та овування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1500 га, видалити з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3221255500:01:045:0004 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1500 га; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3221255500:01:045:0005 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2797 га;видалити з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3221255500:01:045:0005 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,2797 га; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 070895 від 29.07.2004 року на ім`я [PERSON] на земельну ділянку кадастровим номером 3221255500:01:045:0004 із цільовим призначенням длябудівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1500 га; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 070896 від 29.07.2004 року на ім`я [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221255500:01:045:0005 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2797 га. Свій позов обґрунтовувала тим, що вона єдиний власник домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-5119 від 21.11.2000 року видане Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області та договором дарування частини житлового будинку № 10556 від 27.12.2004 року виданий Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В. підтвердженням чого є Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2018 року. Вказане вище також підтверджується, довідкою Виконавчого комітету Калитянської селищної ради від 07.12.2018 № 328 з якої вбачається, що позивач є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельних ділянках 0,1500 га та 0,2797 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію трава власності. Позивач зазначила, що у неї виникла необхідність виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та вона дізналася, що земельні ділянки, які відносяться до її домоволодіння та перебувають у її постійному користуванні з 2001 року, зареєстровані на праві власності за [PERSON] кадастровий номер земельної ділянки 3221255500:01:045:0004 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0, 1500 га та площею 0,2797 га кадастровий номер земельної ділянки 3221255500:01:045:0005 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 12.07.2018 року позивач звернулась до Державного земельного кадастру щодо надання їй відомостей про державну реєстрацію земельних ділянок. З витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягів НВ 3212056052018 та НВ 3212055162018 вбачається, що на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221255500:01:045:0004 та3221255500:01:045:0005 право власності належить громадянці [PERSON] , документ, що посвідчує право власності Державні акти серії КВ № 70895 від 29.07.2004 року та серії КВ № 070896 від 29.07.2004 року, а також орган який зареєстрував земельну ділянку Управління Держкадастру у Броварському районі Київської області. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Виконкомом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області від 10.08.2004 року серія [NUMBER] . Позивач зазначає, що враховуючи вищенаведене зазначені земельні ділянки, які що відносяться до її домоволодіння, та які сформовані Державним земельним кадастром та зареєстровані Управлінням Держкадастру у Броварському районі Київської області не відповідають існуючим характеристикам об`єкту та помилково виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] . 15 квітня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 19 грудня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. 17 липня 2019 року до суду надійшов відзив на позов в якому представник відповідача міськрайонного управління у Броварському районі та м.Бровари Головного управління Держгеокадастру у Київській області просить суд відмовити у задоволенні позову виходячи із наступного. Статтею 125 Земельного кодексу України, встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно Закону України "Про державний земельний кадастр", статтею 1 визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " (далі - Закон), статтею 2 визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з позовної заяви, позивач відповідно до права на спадщину за заповітом отримав право власності на оспорювані земельні ділянки. Стаття 1225 Кодексу визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Однак, відповідно до позовної заяви, вбачається що згідно витягів з Державного земельного кадастру право власності на оспорювані земельні ділянки належать померлій [PERSON] . Відповідно до ст. 27 Закону України ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката. Стаття 26 Закону визначає, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення за заявою власника чи іншого правонабувача про державну реєстрацію прав. Також варто зазначити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Закону України ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад. Територіальні органи Міністерства юстиції України - територіальні органи Міністерства юстиції України, шо забезпечують реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі. Отже, скасовувати державну реєстрацію оспорюваних земельних ділянок та видаляти з Державного земельного кадастру відомості про оспорювані земельні ділянки не є доцільним, виходячи також з наступного. Відповідно до пункту 4 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор:здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей;перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства;формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг;здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні;здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до статті 24 Закону, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою згідно з пунктом 109 Порядку:особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). Згідно статті 16 Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, виключно у разі:поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання;коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника. Відповідно до статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр": земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний будь якій іншій земельній ділянці. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації:зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Іншого порядку скасування державної реєстрації земельної ділянки або скасування та поновлення кадастрових номерів, законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно-правовими актами - не передбачено. Представник відповідача зазначає, що позивачем не враховані вимоги встановлені чинним законодавством, а саме те, що скасування Державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не призведе до скасування права власності на земельну ділянку, а також те, що виправлення відомостей про земельну ділянку не є тотожним до внесення змін чи доповнень до Реєструречових прав. Отже, виходячи з вищенаведеного, скасування реєстрації права власності земельної ділянки призведе до відновлення та задоволення порушеного права позивача, однак кадастрові номери земельних ділянок присвоєні відповідно до чинного законодавства та відповідають всім документам. Межі даних оспорюваних земельних ділянок, їх конфігурація та місце розташування не змінюються. А отже, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не можуть бути скасовані в Державному земельному кадастрі. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. До суду подали заяву про можливість розгляду у їх відсутності, просили позов задовольнити. Представник відповідача Калитянської селищної ради Броварського району Київської області подав до суду заяву про можливість розгляду справи у відсутності представника. Представник міськрайонного управління у Броварському районі та м.Бровари Головного управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази у справі, встановив відповідно обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи із наступного. У відповідності до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 10 серпня 2004 року виконкомом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис за № 51. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 19.11.2018 року, вбачається, що згідно договору дарування частини житлового будинку від 27.12.2004 року, серія та номер: 10556, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В., свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії та номер: 2-5119, виданого 21.11.2000 року видавник Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області, за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та господарській будівлі та споруди: погріб - В,сарай -Д, сарай -Б, сарай - Б1, сарай -Г, вбиральня-В, колодязь-К, огорожа - N. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 листопада 2000 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на наступне майно, що складається з Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала померлому на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Калитянської селищної ради 10 вересня 1982 року, зареєстрованого в Бориспільському бюро технічної інвентаризації за реєстром №359 від 10.09.1982 року. Право власності на вказану частку зареєстровано у МБТІ 18.12.2000 року згідно запису у реєстрі: р № 2-5119 за № 359. Згідно договору дарування частини житлового будинку від 27 грудня 2004 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] даруватель подарував, а обдарована прийняла в дар, належну дарувателю на праві власності, п`ять шостих частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відчужувана частина житлового будинки, що відчужується за цим договором, належить дарувателю на підставі Договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районну нотаріального округу Репою С.В., від 09.01.2003 року за реєстровим і зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації за №359. На вказане домоволодіння оформлений технічний паспорт в якому власником зазначена [PERSON] . Вказане також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Калитянської селищної ради від 07.12.2018року за № 328 з якої вбачається, що позивач є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельних ділянках 0,1500 га та 0,2797 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . З витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягів НВ-3212056052018 та НВ-3212055162018 вбачається, що на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221255500:01:045:0004 та3221255500:01:045:0005 право власності належить громадянці [PERSON] , документ, що посвідчує право власності Державні акти серії КВ № 70895 від 29.07.2004 року та серії КВ № 070896 від 29.07.2004 року, а також орган який зареєстрував земельну ділянку Управління Держкадастру у Броварському районі Київської області. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 9070896 право власності на земельну ділянку площею 0,2797 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства зареєстрованого за [PERSON] , на підставі рішення виконкому Калитянської селищної ради від 27.04.2000 року № 94. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 21 від 29 липня 2004 року. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 9070896 право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд зареєстрованого за [PERSON] , на підставі рішення виконкому Калитянської селищної ради від 27.04.2000 року № 94. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 22 від 29 липня 2004 року. Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до частини 10 статті 79-1 ЗК України, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно частини 2 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державний кадастровий реєстратор є державним службовцем. Відповідно частини 8 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). У пункті 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року зазначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Пунктом 5 Порядку зазначено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр", порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до пункту 5 статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр", виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Відповідно до пункту 5 Порядку ведення Державного земельного кадастру до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Відповідно до пункту 9 Порядку, до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належать здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації. Відповідно до пункту 57 Порядку, поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 1562 цього Порядку. У частині 4 пункту 1562 Порядку зазначено, що державний кадастровий реєстратор для виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації земельної ділянки з порушенням вимог цього Порядку, здійснює закриття (у разі зміни площі або меж земельної ділянки) Поземельної книги згідно з пунктом 58 цього Порядку. Відповідно до пункту 156 Порядку, виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що за таких обставин, позовні вимоги в частині скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером3221255500:01:045:0004 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0, 1500 га та скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 321255500:01:045:0005 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,2797 га підлягають задоволенню, а в частині видалення відомостей про земельні ділянки з Державного земельного кадастру у відмові в їх задоволенні. Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК Українидо особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норми статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду і передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною першою статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно із частиною десятою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною другою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким порушено цивільні (у даному випадку земельні) права особи; застосування інших, передбачених законом, способів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 070895 від 29.07.2004 року на ім`я [PERSON] на земельну ділянку кадастровим номером 3221255500:01:045:0004 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,2797 га, а також Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 070896 від 29.07.2004 року на ім`я [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221255500:01:045:0005 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1500 га.

Outcome: partial