Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. В лютому 2021 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Депт фінанс», Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», треті особи - [PERSON] , Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання недійсними правочинів. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до укладеного Договору №1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього Івано-Франківська філія АТ «Брокбізнесбанк» (правонаступник ПАТ «Брокбізнесбанк») надала для ТзОВ «Беркут ЛТД» кредит у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 22.01.2011 року. Сторони погодили суму ліміту в розмірі 1 500 000 грн., для поповнення обігових коштів. Погашення основної суми кредиту ТзОВ «Беркут ЛТД» зобов`язалось здійснювати згідно графіку. Для забезпечення кредитних зобов`язань банком прийнято іпотечний договір №37-Д від 02.02.2006 р. зареєстрований ПН ІФНО Кочан М.В. з додатковими угодами до нього, за яким ТзОВ «Беркут ЛТД» передало в іпотеку нерухомість, а також договір поруки №1825/1 від 01.03.2010р., поручителем якого виступив [PERSON] . Рішенням Косівського районного суду Івано- Франківської області від 13.07.2012 року в справі № 0910/2-103/2011 кредитний договір № 1825 від 13.01.2006 р. було розірвано та стягнуто в солідарному порядку з ТОВ «Беркут ЛТД» та [PERSON] на користь АТ «Брокбізнесбанк» кредитну заборгованості на суму 1 677802 (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн. 76 коп., 1700,00 грн. держмита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 15.04.2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" укладено Договір № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги до ТОВ «Беркут ЛТД» з розміром заборгованості на суму 1 677 802 (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн. 76 коп. Загальна сума заборгованості без пені (колонка 9 Додатку № 1) по 775 боржникам становить більше 22 млрд. грн. 10.04.2019 року ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" сплатила за пул активів згідно протоколу електронних торгів від 22.03.2019 р. 14.05.2019 між року ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований ПН КМНО Апатенко М.А. під № 662. 06.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та [PERSON] було укладено Договір № 01/03-20 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії між Івано-Франківською філією АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» № 1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього. 11.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований ПН КМНО Івановою О.П. під № 98. 20.03.2020 року на адресу Позивача надійшла вимога про погашення заборгованості в розмірі 1 677 802 (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн. 76 коп. та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення заборгованості, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В обґрунтування вимог щодо недійсності правочинів, які є предметом спору позивач стверджував, що його право, як споживача банківських послуг, порушене внаслідок укладення даних договорів, що суперечать вимогам закону, оскільки за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги №01/03-20 від 06.03.2020 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Депт фінанс» та [PERSON] є договором факторингу. В свою чергу, відсутність реєстрації фізичної особи [PERSON] у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладення ним договорів про надання фінансових послуг та порушує вимоги законодавства щодо форми, змісту і суб`єктивного складу договору факторингу, що є підставою для визнання договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. В судовому засіданні позивач та його представник в частині вимоги визнання недійсним договору № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15.04.2019 року укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" в частині передачі права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії між Івано-Франківською філією AT «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» № 1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього (пункт № 398 в Додатку № 1 до Договору № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15.04.2019 року) просилили залишити без розгляду. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву, ствердив, що Договір відступлення прав вимоги було укладено 15 квітня 2019 року між АТ «Брокбізнесбанк» (який перебував в стані ліквідації) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» з ТзОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» за результатами проведення 25 березня 2019 року електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується. Крім того такий договір не є договором факторингу, як про те, стверджує позивач, оскільки у вказаному договорі сторони договору визначили, що жодне з положень цього договору, а також будь які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку Новим кредитором. Щодо вимоги позивача про визнання договору про відступлення права вимоги №01/03-20 від 06.03.2020 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Депт фінанс» та [PERSON] , то відповідач ствердив, що відповідач не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю- продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення нього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких, мав первісний кредитор. А отже доводи позивача в цій частині є неспроможним, оскільки за своєю правовою природою, оспорюваний договір є договором про відступлення прав вимоги, а не договором факторингу, а відтак однією із сторін вказаного договору може бути фізична особа. А тому, з цих підстав, представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити повністю. У відповіді на відзив, позивач ствердив, що і в договорі 1 і 2 предмет договору - передача права вимоги за ціною договору, що складає менше 1 % суми вимог права за якими передаються. Це і характеризує їх як договори факторингу. Також в Договорах 1 і 2 порушено суб`єктний склад (банк через фінкомпанію змінено на фізичну особу). Порушення вимог до змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Договори 1 та 2 укладено з порушенням вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу, що на думку позивача відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює їх недійсність (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16). В судовому засіданні учасники справи надали пояснення аналогічні в письмових заявах. Протокольною ухвалою суду, без виходу до нарадчої кімнати, позовну вимогу щодо визнання недійсним договору № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15.04.2019 року укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" в частині передачі права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії між Івано-Франківською філією AT «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» № 1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього (пункт № 398 в Додатку № 1 до Договору № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15.04.2019 року) - залишено без розгляду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 15.04.2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" укладено Договір № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги (а.с. 66-67, 113-116, 124-127) на умовах зазначених в додатку 1 до вказаного договору (а.с.68-69). 14.05.2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. під № 662 (а.с. 112). 06.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та [PERSON] було укладено Договір № 01/03-20 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги на умовах що визначені цим договором з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку 1 до цього договору (а.с. 120-127). 11.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. під № 98 (а.с. 117-118). Зміст спірних правовідносин, норми права які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. У п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України вказано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року справа № 909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)). Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)). Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)). Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 року по справі N 910/7038/17 дійшов висновку, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільно процесуального судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed