Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У січні 2015 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшов вказаний вище позов, в якому позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 04 вересня 1998 року № 180 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право приватної власності на земельні ділянки громадянам" в частині затвердження технічної документації по видачі державного акта на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, з них: 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану в [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, серії І-КВ № 088438, виданий виконкомом Ржищівської міської ради народних депутатів 04 вересня 1998 року №180, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 174, виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, з них: 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства та 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, розташовану по [ADDRESS], та скасувати його державну реєстрацію. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, розташована в [ADDRESS]. Спадкова справа відкрита Ржищівською міською держнотконторою 29 січня 2014 року за заявою про відмову від спадщини рідної сестри позивача - [PERSON] 19 лютого 2014 року він подав заяву про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила йому у оформленні спадкових прав, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлено з помилками. Указував на те, що при виготовленні державного акта допущені виправлення, також межі земельної ділянки не були встановлені в натурі (на місцевості). Наведені помилки землевпорядної організації призвели до прийняття виконавчим комітетом Ржищівської міської ради незаконного рішення від 04 вересня 1998 року № 180 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право приватної власності на земельні ділянки громадянам" в частині затвердження технічної документації по видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 0,25 га, з них: 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, що стало підставою для оформлення незаконного державного акта. Порядок фактичного користування земельною ділянкою позивача із зазначенням її розміру, меж та конфігурації, вказаний у кадастровій документації. Оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий з порушенням вимог закону, то і кадастровий номер на зазначену в ньому земельну ділянку присвоєний бути не може, а виготовлення нового державного акта неможливе без скасування реєстрації старого. Посилаючись на положення ст. ст. 116, 125, 152, 155, 158 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 393 ЦК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Представник третьої особи - реєстраційної служби Ржищівського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника, проти позову не заперечував. Представник третьої особи - управління Держземагенства у Кагарлицькому районі у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Листом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області від 11 грудня 2014 р. №10/02-14 [PERSON] відмовлено в оформленні спадщини після смерті його батька - [PERSON] на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] (а.с. 11). Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської Ради народних депутатів від 4 вересня 1998 року № 180 "Про затвердження технічної документації по видачі державних актів на право приватної власності на земельні ділянки громадянам" було затверджено матеріали технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності батькові позивача [PERSON] (а.с.12). 1 жовтня 1998 року на підставі рішення виконкому Ржищівської міської Ради народних депутатів від 4 вересня 1998 року № 180 [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, що розташована в [ADDRESS]. У вказаному державному акті внесено виправлення начальником відділу [PERSON] щодо розміру земельної ділянки на плані зовнішніх меж земельної ділянки згідно кадастрової документації (а.с. 13, 13 зворот). Згідно плану земельної ділянки [PERSON], розташованої в [ADDRESS], межі та конфігурація земельної ділянки у вказаному державному акті не відповідає межам та конфігурації цієї ж земельної ділянки у плані та схемі розміщення земельної ділянки (а.с. 13 зворот, 14, 15). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК 1990 р. право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Держкомзема від 15 квітня 1993 року №28 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 23 квітня 1993 року, чинної на час виготовлення спірного акта, (далі - Інструкція) роботи по складанню державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею виконуються в такому порядку: - підготовчі роботи; - встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - складання плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта. У відповідності до п. 1.6 Інструкції виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, постійного користування землею та колективної власності на землю, що видаються садівницьким товариствам, провадиться після винесення в натуру (на місцевість) меж земельних ділянок за проектами їх відведення. Відповідно до п. 2.4 вказаної вище Інструкції при заповненні бланків державних актів на право власності на землю, постійного користування землею і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) всі записи мають бути зроблені чітко і акуратно, помарки і виправлення не допускаються. Частина перша ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативи правовими актами. Згідно із частиною третьою ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України при розгляді цивільних справ № 6-33 цс13, 6-57 цс13, 6-83 цс13 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивачем доведено, що оспорюваний державний акт про право власності на земельну ділянку виготовлений з порушеннями земельного законодавства, фактична межа та конфігурація земельної ділянки по [ADDRESS] не відповідає плану зовнішніх меж земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю, серії І-КВ № 088438 (без кадастрового номера), загальною площею 0,25 га, з них: 0,15 га для ведення підсобного господарства та 0,10 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS], що виданий на ім'я [PERSON] 1 жовтня 1998 року відповідно до рішення виконкому Ржищівської міської Ради народних депутатів від 4 вересня 1998 року № 180. Зазначеним рішенням фактично затверджено допущені порушення при виготовленні оспорюваного державного акту. Таким чином, вбачається, що дане рішення є незаконним та підлягає скасуванню в оспорюваній частині. Крім того, начальником відділу [PERSON] внесено виправлення до державного акта щодо конфігурації і розміру земельної ділянки, що не допускається відповідно до Інструкції, отже, підлягає визнанню недійсним і спірний державний акт. Іншого способу захисту порушених прав позивача на даний час не вбачається.

Outcome: approved