Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

02.01.2014 року Позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 2 827,00 грн. та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/ 8526619 від 19.12.2010 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 06.12.2011 року в місті Києві по вул. Пушкінській, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням відповідача [PERSON], та автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під управлінням останнього. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначає, що автомобіль Hyundai Accent був пошкоджений з вини [PERSON], вина якого підтверджується довідкою про обставини ДТП № 8924152, виданою ВДАІ та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.01.2012 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у ДТП, що сталась 06.01.2012 року за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до рахунку-фактури № ПА-00433 від 17.01.2012 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 4 534 грн. 50 коп. Відповідно до автотоварознавчого дослідження від 19.01.2012 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля становить 4 949 грн. 95 коп. Також позивач зазначає, що ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" страхове відшкодування в сумі 2 872 грн. 00 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК "ВУСО" у відповідності до статей 25 ЗУ «Про страхування», 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі звернення ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", що сплатило страхове відшкодування потерпілій особі на підставі договору добровільного страхування № 025345 від 16.09.2011 року та страхового акту від 31.01.2012 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням. Посилається, що Відповідач не повідомив Позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів, та після виплати страхового відшкодування на користь ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", як особи, що здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. У зв»язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що представник позивача позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно з ст. 4 Закону України "Про страхування" страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/ 8526619 від 19.12.2010 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.10). 06.01.2012 року в місті Києві по вул. Пушкінській, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля Mercedes Benz, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням відповідача, та автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під управлінням останнього, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві № 8924152 (а.с.7-8). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.01.2012 року, [PERSON] визнано винним у ДТП, що сталась 06.01.2012 року за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Дана постанова набрала законної сили (а.с.9). Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2011 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за№11 від 29.12.1976 року "Про судове рішення" (з наступним змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в тому, що він спричинив ДТП, що сталася 06 грудня 2011 року в м. Києві по вул. Пушкінській, доведена. Відповідно до рахунку-фактури № ПА-00433 від 17.01.2012 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 4 534 грн. 50 коп. (а.с.12). Відповідно до автотоварознавчого дослідження від 19.01.2012 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля становить 4 949 грн. 95 коп. (а.с.13-18). Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" страхове відшкодування в сумі 2 872 грн. 00 коп. (а.с.36). Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК "ВУСО" у відповідності до статей 25 ЗУ «Про страхування», 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі звернення ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", що сплатило страхове відшкодування потерпілій особі на підставі договору добровільного страхування № 025345 від 16.09.2011 року та страхового акту від 31.01.2012 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням (а.с.11,29-30). Згідно з п.38.1.1 ст.38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону. Підпунктом 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено обов'язок водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідачем не надано доказів в підтвердження звернення до ПАТ СК «ВУСО» з повідомлення про ДТП, що мала місце 06.12.2011 року та з наявних матеріалів не вбачається виконання відповідачем даних вимог закону. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Як випливає зі ст.58,57 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в порядку регресу 2 827,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved