Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON]. Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати разом з матір'ю, яка її повністю утримує. Батько дитини не приймає участі у її вихованні, не цікавиться станом її здоров'я, не дбає про її утримання, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки та не виявляє щодо неї батьківського піклування. У зв'язку з цим позивач просить суд позбавити батька дитини батьківських прав та стягнути з нього на її користь аліменти на дитину в розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача подав до суду заяву про розгляду справи у його відстуність. Відповідач подав до суду відзив в якому вказав, що згодний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. щомісячно, в іншій частині вимоги про стягнення аліментів просив відмовити за необґрунтованістю, при цьому просив суд врахувати відсутність постійного доходу, а також здійснення ним догляду за хворою матір'ю. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідач просив врахувати те, що він бажає приймати участь у вихованні дочки, на утримання якої він раніше неодноразово надсилав позивачу кошти. Будучи повідомленим у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник органу опіки і піклування Липовецької райдержадміністрації Вінницької області подала до суду заяву в якій вказала на обґрунтованість позовних вимог, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Враховуючи відсутність підстав визначених законом для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних в ній матеріалів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що [INFO] народилася [PERSON], батьком якої в Свідоцтві про народження записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Дитина проживає разом із матір'ю, що підтверджується даними наведеними в акті обстеження матеріально-побутових умов від 07.09.2017 року (а.с. 13). Судом встановлено (а.с. 11-12, 14), що дитина відвідує Зозівківський ДНЗ "Сонечко", при цьому вихованням дитини займається матір, яка відвідує батьківські збори, приймає активну участь у житті дитини. Батько дитини жодного разу не був в садочку, участі в профілактичному огляді дитини в закладі охорони здоров'я не приймав, утримання не надає. Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] було предметом розгляду Липовецької райдержадміністрації 22.03.2018 року, за наслідками чого було складено висновок, відповідно до якого орган опіки і піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки [PERSON], [INFO]. Зі змісту ст. 164 ч.1 п.2 СК України слідує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (пункт 16), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені нею в позовній заяві та факти того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки [PERSON] Зазначену поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від виховання дитини та виконання покладених на нього законодавством обов'язків. Оскільки батько дитини бажає виховувати дочку, про що вказує в письмовому відзиві, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 ч.2 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом вважає необґрунтованими доводи відповідача про здійснення догляду за хворою матір'ю, оскільки вказаний факт не підтверджується будь-якими доказами. Відповідач є особою працездатного віку, що дозволяє йому заробляти на життя та утримання дитини. Інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів, відповідач суду не надав. Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць станом на 1 січня 2018 року становить 1 492 грн. Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що відповідач, будучи особою працездатного віку, спроможний заробляти на життя, а відтак сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Розмір аліментів визначений судом, з урахуванням обов'язку матері на надання утримання дитині, покликаний забезпечити створення умов життя, які необхідні для розвитку дитини. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial