Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом, позовні вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори Полтавської області 25.02.2020 року [PERSON] , [INFO] , є власником земельної ділянки розміром 2,8194 га, кадастровий номер : 5322684400:00:003:0729, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка раніше належала колишньому чоловікові [PERSON] та батькові [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . Як стало відомо позивачу, після отримання вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 15.05.2015 року [PERSON] уклав з приватною агропромисловою фірмою "Воля" Типовий договір оренди землі, за яким передав в оренду земельну ділянку загальною площею 2,82 га, нормативною грошовою оцінкою 78718,16 грн. Даний договір складено на десять років. Розмір орендної плати згідно вказаного договору мав би переглядатися один раз на рік, в разі невнесення орендної плати справляється пеня в розмірі облікової ставки НБУ. 20.03.2020 року [PERSON] як представник неповнолітньої [PERSON] звернулася до відповідача по справі з заявою про належне виконання ним умов вказаного вище договору і згідно відповіді ПАФ "Воля" від 26.03.2020 року заборгованість перед орендодавцем [PERSON] за 2015-2018 роки відсутня; 2015 рік- нараховано і виплачено 3935,91 грн., 17.08.2015 року; 2016 рік - нараховано і виплачено 4723,09 грн., 23.08.2016 року, 2017 рік - нараховано і виплачено 6612,33 грн., 13.10.2017 року; 2018 рік - нараховано і виплачено 7556,94 грн., 07.09.2018 року. Позивач вважає, що об"єм виплат орендної плати не відповідає п. 9 договору, яким передбачено 4% від нормативної грошової оцінки земельного паю. За 2019 рік, всупереч умовам вказаного договору, орендна плата орендарем не виплачена зовсім. Як пояснює позивач, вказаний договір оренди не було підписано орендарем, про що свідчить відсутність підпису біля прізвища [PERSON] - як у Типовому договорі так і в Акті приймання передачі земельної ділянки від 15.05.2015 року. В реквізитах орендаря вказано місцезнаходження "с. Білогорілка", в відповіді на запит [PERSON] зазначено "с.Лука". Підпис [PERSON] в паспорті та в договорі оренди не є ідентичними. Дане викликає сумнів у позивача щодо дійсності договору. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсним Типовий договір оренди землі від 15.05.2015 року, згідно якого [PERSON] передав в оренду ПАФ "Воля" в користування земельну ділянку площею 2,82 га строком на 10 років; витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння та зобов"язати відповідача усунути перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою, яка належить [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач по справі в судове засідання не з"явилася, представник позивача по справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що підставою для визнання недійсним Типового договору оренди землі між ПАФ "Воля" та [PERSON] є порушення належного йому права власності та передачі в оренду належної спадкодавцеві земельної ділянки, яке виникло після укладення 15.05.2015 року [PERSON] договору оренди земельної ділянки строком на десять років. Типовий договір оренди землі від 15.05.2015 року підписаний від імені орендодавця не [PERSON] , а іншою особою, не містить всіх передбачених Законом істотних умов. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача по справі Панченко О.В. в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та незаконними, зважаючи на наступне. Орендар належно виконував істотні умови договору оренди землі, орендодавець постійно отримував орендну плату у розмірі, згідно договору, позивачем та її представником не надано жодного доказу, який свідчив би про те, що [PERSON] не підписував оскаржуваного договору. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи позивачем та її представником не заявлялись. В позові просить відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, дійшов переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори Полтавської області 25.02.2020 року [PERSON] , [INFO] , є власником земельної ділянки розміром 2,8194 га, кадастровий номер : 5322684400:00:003:0729, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка раніше належала колишньому чоловікові [PERSON] та батькові [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . Як стало відомо позивачу, після отримання вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 15.05.2015 року [PERSON] уклав з приватною агропромисловою фірмою "Воля" Типовий договір оренди землі, за яким передав в оренду земельну ділянку загальною площею 2,82 га, нормативною грошовою оцінкою 78718,16 грн. Даний договір складено на десять років. Розмір орендної плати згідно вказаного договору мав би переглядатися один раз на рік, в разі невнесення орендної плати справляється пеня в розмірі облікової ставки НБУ. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Вказаний правовий висновок викладено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дотримується зобов`язань, передбачених умовами Договору, та виплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, що належить позивачу на праві власності. Нормами статтей 16, 18 та 19 вказаного Закону встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до ч. 1 ст.20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що державна реєстрація спірного договору оренди землі відбулась. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача, тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним. Позивач не надав до суду доказів про порушення орендарем ПАФ "Воля" умов договору оренди землі передбачених ст. 15 Закону "Про оренду землі". Як пояснює в письмовому додатковому обгрунтуванні до позову позивач, в договорі оренді та в паспорті її чоловіка [PERSON] і в оригіналі військового квитка та договорі про надання послуг населенню по газопостачанню - підпис не є ідентичним. Позивач вважає, що в Типовому договорі оренди від 15.05.2015 року підпис орендодавця зроблено іншою особою, а не її чоловіком, а тому договір підлягає повному скасуванню. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року при розгляді справи №145/2047/16-ц відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо визнання недійсним непідписаного орендодавцем договору оренди землі, визначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнаню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладання ним договору оренди земельної ділянки, у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Суд з`ясував, що орендодавець отримував від ПАФ "Воля" орендну плату, що підтверджується відповідними відомостями про видачу орендної плати. Факт отримання орендної плати стороною позивача не заперечується. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи позивачем та її представником не заявлялись. Отже, відсутні підстави визнання правочинів недійсними, передбачені ч.1 ст.215 та ч.3 ст.203 ЦК України щодо вільності волевиявлення учасника правочину та відповідності волевиявлення його внутрішній волі. Також, вільність волевиявлення учасника правочину та відповідність волевиявлення внутрішній волі за ч.3 ст.203 ЦК України полягає не лише в формальному викладені підпису, а наявності фактичних обставин, які свідчать про відповідність внутрішній волі укладеному правочину, наявність бажання отримання правових наслідків та вільне отримання таких наслідків. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу, який свідчив би про невідповідність внутрішній волі орендодавця. Інших підстав які б могли слугувати для визнання недійсним Типового договору оренди землі позивачем не вказано і не доведено, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed