Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що 01.03.1993 року вона була прийнята в колгосп ім..Горького Котовського району Одеської області, де працювала поваром. 25.04.1993 року була прийнята в члени КСП «Муроване», який є правонаступником колгоспу ім..Горького. В подальшому працювала в СВК «Муроване», який є правонаступником КСП «Муроване» та була звільнена за власним бажанням 30.07.2003 року. Влітку 2017 року, вона звернулась до виконкому Любомирської сільської ради з приводу уточнення місця розташування її частки (паю), де їй пояснили, що такою інформацією вони не володіють та рекомендували звернутись до відділу Дергеокадастру. При зверненні до вказаного відділу нею було отримано інформацію що вона не була включена до писків пайщиків та сертифікат їй не видавався. Позивач зазначила, що [INFO] року КСП «Муроване» отримало Державний акт на право колективної власності на землю відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і в момент отримання державного акту вона працювала в КСП, тому має право на земельну частку (пай) як член колгоспу. Просить суд винести рішення, яким визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Муроване» на території Любомирської сільської ради Подільського району Одеської області, як члену колишнього КСП «Муроване». В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник Подільської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутності представника. Проти заявлених вимог позивача [PERSON] не заперечують. Вважають подану позовну заяву обґрунтованою, а надані матеріали достатніми для визнання за [PERSON] право на земельну частку пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Муроване» та території Любомирської сільської ради Подільського району Одеської області, як члену колишнього КСП «Муроване». Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішенні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, позивач дійсно працювала у КСП «Муроване» і мала право на пай, її помилково не внесли до списків, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] року народження 01.03.1993 року була прийнята у колгосп ім..Горького Котовського району Одеської області, де працювала до 25.04.1993 року, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER]. 25.04.1993 року [PERSON] була прийнята в члени КСП «Муроване», який є правонаступником колгоспу ім..Горького, про що свідчить архівна довідка №257 від 21.09.2017 року. В подальшому позивач працювала в СВК «Муроване», який є правонаступником КСП «Муроване» та була звільнена 30.07.2003 року за власним бажанням. Згідно відповіді відділу у Подільському районі Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області 1758/175-17 від 27.10.2017 року вбачається, що згідно технічної документації по видачі державних актів КСП «Муроване» Котовського району Одеської області на право колективної власності на землю і на право постійного користування землею [PERSON] не включена в списки пайщиків КСП «Муроване». Сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався. Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Муроване" серії [NUMBER] , зареєтровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №9 від 25.06.1996 року. Позивач із членів колективного сільськогосподарського підприємства на час проведення розпаювання земель не виключалася, її прізвище помилково було пропущено в списках осіб, які мали право на земельну частку (пай), і вона не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай). Згідно ч.2 ст. 14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до Закону. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 паюванню підлягали сільськогосподарську угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно з пунктом 2 даного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом статей 22 та 23 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) та вищенаведеного Указу Президента України від 08 серпня 1995 року, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Таким чином, до вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які на ній працювали і були членами цього КСП, та працівниками інших сільськогосподарських утворень. Всі працівники колишніх господарств, у тому числі й пенсіонери, які залишились членами нових підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Тобто право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Як вбачається з матеріалів справи, КСП «Муроване», членом якого позивачка була отримало державний акт на право колективної власності на землю 25.06.1996 року. На підставі вищенаведених положень законодавства суд приходить до висновку, що оскільки позивач [PERSON] на той час перебувала в членах КСП, тому є особою, яка має право на земельну частку (пай) незважаючи на відсутність її в списках громадян, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі вона має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) є, в тому числі, рішення суду про визнання права на земельну частку. Відповідно до положень ст.5 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права на земельну частку (пай) законні і належним чином обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved