Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

28 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист часті, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимоги посилається на те що, [INFO] під час проведення першої сесії Новомосковської міської ради VII скликання в будівлі Новомосковської міської ради відповідач особисто публічно в присутності новообраних депутатів і великої кількості осіб - громадян м. Новомосковська, телебачення та представників друкованих засобів масової інформації поширив про нього інформацію, що зафіксовано відеозаписом, а саме: 180 об'єктів, які належали місту Новомосковську, депутат [PERSON] поділив разом з іншою особою. Також наголосив на тому, що міліція та прокуратура проявила бездіяльність з цього приводу, тому вказані злочини досі не розкриті. Позивач вважає, що обвинувачення [PERSON] в його адресу є безпідставними, не містять в собі взагалі ніякої правдивої інформації і лише спрямовані на те, щоб принизити його честь, гідність та ділову репутацію, як публічної людини. Позивач вважає, що в даному випадку інформація, яка публічно розповсюджена відповідачем, містить твердження, висловлювання та негативну інформацію, які не відповідають дійсності, зачіпає його інтереси оскільки є неправдивою, та шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність в громадській думці. Позивач зазначає, що публічно розповсюджена відповідачем інформація на сесії Новомосковської міської ради, має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню тим же способом, у який була розповсюджена, а саме відповідач має особисто та публічно спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію на найближчий сесії Новомосковської міської ради. Діями відповідача позивачу завдано моральних страждань та переживань. Він вважає, що компенсація за завдану моральну шкоду складає 80 000 грн. Позивач просить суд визнати недостовірною інформацію, що була особисто публічно поширена відповідачем [INFO] під час проведення першої сесії Новомосковської міської ради VII скликання в будівлі Новомосковської міської ради, що розташована за адресою м. Новомосковськ, вул. Радянська, 14, відносно нього, та зобов'язати відповідача особисто і публічно на найближчий сесії Новомосковської міської ради спростувати поширену ним недостовірну інформацію. Стягнути з відповідача на користь позивача 80 000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.а.с.1-5, 25-28). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист часті, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - задоволенні частково. Визнано інформацію недостовірною і такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] слова [PERSON] на 1 сесії Новомосковської міської ради 7 скликання, яка відбулася [INFO] про те, що «180 об'єктів нерухомості, які належали місту Новомосковську депутат [PERSON] поділив разом з іншою особою, а міліція та прокуратура проявила бездіяльність з цього приводу, тому вказані злочини досі не розкриті». Зобов'язано [PERSON] на найближчій сесії Новомосковської міської ради, в присутності депутатів міської ради вибачитися перед [PERSON] за вказане висловлювання. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 500 (п'ятсот) грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.79-83). В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 86-89). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що [INFO] відповідачем в сесійній залі Новомосковської міської ради під час виступу допущені висловлювання, наведені у позовній заяві, відносно колишнього депутата Новомосковської міської ради [PERSON] Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що [INFO] в сесійній залі Новомосковської міської ради під час виступу відповідача відносно колишнього депутата Новомосковської міської ради [PERSON] була поширена інформація, яка є недостовірною та спотвореною, і є відвертим звинуваченням позивача у вчиненні особливо тяжкого злочину, чим було принижено його честь, гідність та ділову репутацію. При цьому суд дійшов висновку про необхідність спростування поширеної інформації у спосіб - публічне вибачення, та стягнення моральної шкоди у сумі 500 грн. Однак з вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Зі справи вбачається, що відповідачем було сказано: «180 об'єктів нерухомості, які належали місту Новомосковську депутат [PERSON] поділив разом з іншою особою, а міліція та прокуратура проявила бездіяльність з цього приводу, тому вказані злочини досі не розкриті». Дане твердження не містить фактичних даних, як щодо самих об'єктів, так і щодо їх поділу, які до того ж не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, а отже не є фактичним твердженням, а є оціночним судженням Крім того відповідач висловлюючись відносно позивача, зазначав [PERSON], не як фізичну особу, а як кандидата на посаду міського голови м. Новомосковська. Згідно з п. 21 постанови, визначено наступне: при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Зі справи вбачається, що інформація щодо [PERSON], яка була розповсюджена на 1 сесії Новомосковської міської ради сьомого скликання, яка відбулась [INFO], стосувалась критики політичного діяча - колишнього депутата Новомосковської міської ради та кандидата на посаду міського голови, та є оціночним судження, що містить особисту думку відповідача, його переконання та критичну оцінку певних фактів, та до того ж є не конкретною та такою, що неможливо перевірити, а тому висновки суду щодо її недостовірності, приниження честі, гідності та ділової репутацію позивача та спричинення йому моральної шкоди, є безпідставними. Крім того, слід зазначити, що зобов'язання відповідача щодо публічного вибачення за поширення недостовірної інформації не ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до роз'яснень викладених в п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Зважаючи на те, що судом 1 інстанції, було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи і висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з вищезазначених підстав.

Outcome: dismissed