Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Великописарівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому зазначає, що 25.09.2015 в с.Велика Писарівка Сумської області помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається: із земельної ділянки сільськогосподарського призначення, на яку позивач отримав свідоцтво про право на спадщину, а також із житлового будинку з господарськими будівлями № 23 по вул.Молодіжній в смт.В.Писарівка Сумської області. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом як син померлого, але у звязку із втратою правовстановлювального документа на спадкове майно у вигляді вказаного житлового будинку оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить суд його задовольнити. Представник відповідача - Великописарівської селищної ради у судове засідання не зявився, однак надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.09.2015 в смт.Велика Писарівка Сумської області помер [PERSON], актовий запис №62 від 28.09.2015 (а.с.7). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46214400 від 19.12.2016 від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с.33). Згідно довідки-характеристики КП ОМР «БТІ та АПР» від 18.05.2016 року за № 354 згідно матеріалів інвентарізаційної справи право власності на домоволодіння по вул.Молодіжній,23 в смт.В.Писарівка Сумської області зареєстровано за [PERSON], що підтверджується також копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданим 13.03.1995 [PERSON] селищною радою Сумської області (а.с.17). Відповідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №46214496 від 19.12.2016 (а.с.32) вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 25.09.2015, заведена спадкова справа приватним нотаріусом [PERSON] за №56/2016 від 18.03.2016 та видано свідоцтво про право на спадщину НВХ № 340171 від 29.07.2016 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6938 га (а.с.9). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], який помер 25.09.2015, як рідний син померлого, їх родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження позивача (а.с.8). Відповідності до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач [PERSON] не має можливості через втрату оригіналу правовстановлюючого документу (Свідоцтва про право власності), що підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла» № 97 від 26.11.2016 (а.с.19-20). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст.\~213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved