Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

11 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Державного підприємства "Смоли", уточненого протягом судового розгляду його представником [PERSON], у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь недовиплачені йому внаслідок незаконної зміни істотних умов праці кошти у звязку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 3918 грн. 33 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01 липня 2014 року працює на посаді радниказ фінансово-економічної роботи державного підприємства "Смоли", а з 27 жовтня 2014 року на посаді заступника директора з фінансів та комерції (накази № 55/ОС від 01.07.2014 та № 99/ОС від 27.10.2014 року). При прийнятті на роботу йому був встановлений посадовий оклад і пятиденний робочий тиждень, відповідно із чим і здійснювалось нарахування заробітної плати, однак у звязку з тимчасовою непрацездатністю він знаходився на лікарняному з 29.12.2014 року по 27.01.2015 року, з 28.01.2015 року по 13.02.2015 року, з 14.02.2015 року по 10.03.2015 року, з 23.03.2015 року по 22.04.2015 року та з 23.04.2015 року по 30.04.2015 року. У березні 2015 року після виходу на роботу по закінченню перебування на лікарняному дізнався в усному порядку, що для нього без будь-яких підстав встановлено неповний робочий тиждень і згідно із цим проведено відповідний розрахунок заробітної плати, тобто компенсації у звязку з тимчасовою втратою працездатності. Оскільки в порушення вимог ст. 32 Кодексу Законів про працю України роботодавець завчасно не попереджав його про істотну зміну умов праці, вважає, що йому безпідставно недонараховані і недовиплачені кошти у розмірі 3918 грн., котрі просить стягнути з відповідача. Також діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди, оскільки він зазнав переживань, це порушило звичний порядок життя, тому просить стягнути у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задовольнити. Представником позивача уточнено позовні вимоги, наведено розрахунок боргу і надано письмові пояснення, долучені до справи, згідно яких відповідачем на думку сторони позивача раптово і на власний розсуд змінено істотні умови праці. У судовому засіданні представник позивача також зазначила, що у грудні 2014 року під час перебування позивача на лікарняному змінилось керівництво на підприємстві, про те, що нарахування компенсаційних виплат за лікарняні здійснювалось за неповний робочий тиждень позивач дізнався в березні 2015 року, письмово його ніхто не ознайомлював із змінами, підпису про це не ставив, раніше отримував заробітну плату за відпрацьований пятиденний робочий тиждень. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення та пояснення проти позову, в яких зазначено, що позовні вимоги не визнає повністю, робочий тиждень з понеділка по четвер для працівників заводоуправління встановлено наказом № 225 від 03.09.2013 року про зупинку виробництва", тобто ще до прийняття позивача на роботу, усіх працівників з наказом ознайомлено шляхом усного оприлюднення за принципом мовчазної згоди і вивішування у загальнодоступних місцях заводоуправління; про наказ позивач не міг не знати згідно своїх посадових обовязків, чому йому раніше обліковувався пятиденний робочий тиждень пояснити не може, однак доказів встановлення окремого графіку роботи він не надав. Підписи позивача є на графіках відпрацьованого часу підпорядкованих йому працівників, тому не знати про такий графік позивач не міг. Наведений представником позивача розрахунок не оспорює, оскільки заявлені позовні вимоги вважає необгрунтованими в цілому, завдання моральної шкоди не доведено будь-якими доказами, просить у позові відмовити. Суд, взявши до уваги позицію позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 32 Кодексу Законів про працю України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно ст. 103 Кодексу Законів про працю України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Як встановлено в судовому засіданні, позивач працював з 01 липня 2014 року на посаді радника з фінансово-економічної роботи державного підприємства "Смоли", а з 27 жовтня 2014 року на посаді заступника директора з фінансів та комерції, що підтверджують накази № 55/ОС від 01.07.2014 та № 99/ОС від 27.10.2014 року (л.с. 5, 6). При прийнятті на роботу йому був встановлений посадовий оклад і п`ятиденний робочий тиждень, відповідно із чим обліковувався відпрацьований ним робочий час, що видно з відповідних графіків (л.с.8-17) і здійснювалось нарахування заробітної плати (л.с.18-20). Підпис чи будь-який інший доказ ознайомлення позивача з наказом від 03.09.2013 року (л.с.34) про встановлення скороченої тривалості робочого тижня, що є істотною зміною умов праці згідно ч.3 ст. 32 КЗпПУ, відсутні. Доводи представника відповідача щодо ознайомлення позивача з даним наказом шляхом усного оприлюднення за принципом мовчазної згоди не підтверджені будь-якими належними доказами і не відповідають обставинам справи, оскільки на час прийняття позивача на роботу даний наказ існував, однак це не перешкоджало обліковуванню робочого часу, відпрацьованого позивачем, як п`ятиденний робочий тиждень з нарахуванням відповідної заробітної плати. Таким чином для позивача істотна зміна умов праці відбулась без попередження і на час, що співпадає з перебуванням його на листках непрацездатності. Відповідно до Закону України "Про оплату праці", затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 Інструкції зі статистики заробітної плати, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Розділ 3 Інструкції містить перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, серед іншого передбачені і допомоги та інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності. Згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності" допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Оскільки невиплата позивачу у повному обсязі допомоги по тимчасовій працездатності у відповідності з умовами трудового договору виникла через зміну відповідачем обліку відпрацьованого робочого часу у порушення вимог ст. 32 КЗпПУ , позов заявлено до відповідача і клопотань про притягнення до участі у справі органу Фонду державного соціального страхування під час судового розгляду не заявлено, недовиплачені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Розрахунок боргу відповідачем у суді не оспорювався, здійснений представником позивача у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266. При цьому згідно ст.ст. 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень; обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У даній справі під час судового розгляду встановлено порушення його законних прав на отримання в повному обсязі коштів з допомоги по тимчасовій непрацездатності, позивач доклав певних зусиль для звернення до суду, отримання правової допомоги, тому суд вважає необхідним стягнути на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача 300 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з Державного підприємства "Бар`єр" судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь держави. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial