Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.07.2018 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 13.02.2006 року по 08.08.2013 року, було звільнено на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України в зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. 23.04.2013 року 08.12.2015 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов'язків, а саме він отримав тяжку травму: ВЧМТ, Струс головного мозку. Обширна забита рана з частковим травматичним відривом лівої вушної раковини. Забій, садна вісочної та потиличної областей. Забій відділу хребта. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 11 грудня 2015 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5. Згідно довідці МСЕК позивачу за наслідками трудового каліцтва було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, дата чергового переогляду 01.11.2014 року. 28.08.2014 року та 31.08.2017 року при повторному огляді МСЕК була встановлена третя група інвалідності та 50% втрати працездатності, останнього разу строком до 31.08.2020 року. Внаслідок виробничої травми позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що змінився нормальний образ його життя, він позбавлений можливості повноцінно спілкуватися зі своєю сім'єю, друзями, став дуже дратівливим, його постійно турбують сильні болі, він вже не може вести повноцінний спосіб життя, оскільки протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, психологічний дискомфорт і значне порушення спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. В зв'язку з одержанням інвалідності і втратою працездатності у нього змінилися умови життя, що потягло за собою зниження життєвої активності, він постійно відчуває систематичне послаблення організму, хвилювання з приводу погіршення відносин з оточуючими, став критично ставитися до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього з'явилось почуття відчаю, тривого перед майбутнім. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 50 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, обставин, при яких його було травмовано, тяжкості травми, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання травми, а також незворотності значного погіршення стану його здоров'я. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» Петренко Н.О. позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись а те, що позивачем не надано доказів того, в чому полягає протиправність поведінки відповідача. Позивач замовчує, що згідно з висновком, зазначеним в актах за формою Н-1 та Н-5, нещасний випадок стався саме з причин порушення позивачем технологічного процесу, вимог нормативно-правових актів з охорони праці.. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та пояснення до позову. Заслухавши представника відповідача, з'ясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» з 13.02.2006 року по 08.08.2013 року, його було звільнено на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України в зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я (а.с. 5-8). 23.04.2013 року 08.12.2015 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов'язків, а саме він отримав тяжку травму: ВЧМТ, Струс головного мозку. Обширна забита рана з частковим травматичним відривом лівої вушної раковини. Забій, садна вісочної та потиличної областей. Забій відділу хребта. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 11 грудня 2015 року та Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (а.с. 22-30). Згідно довідці МСЕК від 08.08.2013 року позивачу вперше за наслідками трудового каліцтва було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, дата чергового переогляду 01.11.2014 року (а.с. 11). 28.08.2014 року та 31.08.2017 року при повторному огляді МСЕК позивачу була підтверджена третя група інвалідності та 50% втрати працездатності, останнього разу строком до 31.08.2020 року (а.с. 9-12). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Висновком МСЕК позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю інвалідності за наслідками трудового каліцтва (а.с. 9-12). В зв'язку цим 26.07.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 50% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Лікування за наслідками травми, отриманої при виконанні трудових обов'язків, позивач продовжує і зараз. Стан його здоров'я залишається досить тяжким, в зв'язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування. Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травми, а також в подальшому він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок отримання травми він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно позначаються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з'явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоров'я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Наслідки травмування призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з травмою на виробництві згідно висновку МСЕК втрачена на 50 %, він визнаний інвалідом третьої групи. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial