Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

23.06.2017 позивач [PERSON] звернувся до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування (а.с. 4-6). Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з*явився, до суду надав заяву в якій просить цивільну справу розглянути в його відсутності, позов задовольнити (а.с.42). Представник відповідача Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, просить розглянути справу в відсутності представника, рішення прийняти на розсуд суду, про що надав відповідну заяву (а.с. 39-41). Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані докази, всебічно і повно з*ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст. 15, 16, 328, 1217, 1225, 1233, 1268-1270 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України (ППВСУ) від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», положеннями узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України про розгляд цивільних справ про спадкування від 01.03.2013року. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.11.2007 року померла [PERSON], яка постійно мешкала в с. Торське Краснолиманського району Донецької області (а.с.12). Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з правилами ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 4.2340 га, кадастровий номер: 1423055700:03:001:0113. Дана земельна ділянка розташована на території Лиманської міської ради (колишня Кіровська селищна рада Краснолиманського району) Донецької області, цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 009079, який видано Кіровською селищною радою 07.04.2003 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 393 (а.с. 16). Спадкоємцями після смерті [PERSON], в рівних долях кожен були її чоловік (батько позивача у справі) [PERSON], який прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, та її син (позивач у справі) [PERSON], який прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України (на час смерті матері мешкав разом з нею). Відповідно ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак, прийнявши спадщину, [PERSON] не оформив за життя своїх спадкових прав та помер 12.03.2010 року (а.с. 13). [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON], який у встановленому законом порядку прийняв спадщину (ст. 1269-1270 ЦК України). Інших спадкоємців, які реалізували своє право на спадщину, не існує (а.с. 43). Постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області від 01.03.2017 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто на 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянки, в зв*язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а.с. 33). Крім того, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.05.2017 року було встановлено факт належності правовстановлюючого документу [PERSON], тобто вказаного вище державного акту про право власності на земельну ділянку, у зв*язку з невідповідністю по батькові власника відомостям, вказаним в актовому запису про смерть (а.с. 17-18). Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ч. 5 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно ( ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Так відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 182 ЦК України в редакції 2003 року передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Крім того, згідно п. 4 ст. 334 ЦК України - права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації відповідно до закону. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У свою чергу ст. 1297 ЦК України передбачено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім*я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання для чого звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення, дає можливість захистити порушене право. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи сукупність наведених обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки зазначене не заперечує закону та інтересам сторін.

Outcome: approved