Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, обґрунтувавши свої вимоги наступним. У період з 01.08.2019 року по 31.10.2019 року він знаходився у трудових відносинах з ДП "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця". Під час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 21 620,83 грн. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 21 620,83 грн. 2. Представник відповідача ДП "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своє неявки не повідомив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 3. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 5. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 01.08.2019 року по 31.10.2019 року він знаходився у трудових відносинах з ДП "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (а.с.2). 7. Згідно довідки за № 02/1964 від 01.11.2019 року, виданої відповідачем ДП "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає у сумі 21 620,83 грн. (а.с.4). V. Оцінка суду. 8. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. 9. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 10. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 11. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. 12. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. 13. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». 14. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. 15. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 16. Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 17. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. 18. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 19. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. 20. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. 21. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону- суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. 22. Відповідно до вимогст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 23. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих до суду документів [PERSON] дійсно працював в ДП "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця". 31 жовтня 2019 року позивач був звільнений з роботи, за угодою сторін, що підтверджено копією трудової книжки. 24. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач [PERSON] перебував з відповідачем в трудових відносинах до 31 жовтня 2019 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав усі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. 25. Враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, щодо виплати позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 21 620 грн. 83 коп., що підтверджується наданою довідкою (а.с.4), тому суд вважає, що вказану заборгованість необхідно стягнути з ДП "Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на користь [PERSON] VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 26. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 27. Згідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019рік», встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2019 року у сумі 1921 грн. 28. Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 01.11.2019 року, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved