Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки № 1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9345 га, земельної ділянки №2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0, 4288 га, що знаходяться на території Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, а також житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно спадкодавець [PERSON] заповіла їй та її братам - відповідачам по справі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті матері не приймали та на неї не претендують. У свою чергу до смерті матері вона постійно з нею проживала в [ADDRESS] та здійснювала її догляд, а тому вважає себе такою, що згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Звернувшись до нотаріальної контори нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Тому, за захистом своїх невизнаних прав позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надавши суду письмову заяву у якій просив справу розглянути у його відсутність. Вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання також не з'явилися. Разом із тим письмово повідомили суд щодо розгляду справи у їх відсутність, зазначивши при цьому, що будь-яких заперечень відносно позову вони не мають. За наведених вище обставин справа розглядається у відсутність сторін на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.09.2010р. (а.с. 14). Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.08.1961р. (а.с. 10) являлась донькою померлої [PERSON] Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на: - земельну ділянку площею 2,3633 га, яка складається з земельної ділянки №1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9345 га (кадастровий номер 0524885000040030155), та земельної ділянки №2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4288 га (кадастровий номер 0524885000040030194), що знаходяться на території Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, та які належали [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку на серії ЯД 396260 виданого 30 квітня 2005 року на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 14.07.2004 року №281; - житлового будинку, господарських будівель та споруд, до складу яких входять: житловий будинок літ. "А"; веранда літ. "а", сарай літ. "Б", сарай літ. "б", погріб літ. "п/б", криниця №1, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Ще за життя, 05.08.2008 року, [PERSON] склала два заповіти, відповідно до яких належне їй майно, а саме вищезазначені земельні ділянки та житловий будинок заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як слідує із відповіді Хмільницької районної державної нотаріальної контори від 11.08.2014р. № 631/01-16, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась та ніхто із спадкоємців померлої з заявами про прийняття та/або відмову від спадщини не звертався. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Довідкою Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 28.05.2014р. № 207 доведено, що позивач [PERSON] до дня смерті своєї матері [PERSON] постійно проживала з нею без реєстрації та доглядала її за адресою: [ADDRESS]. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а отже правомірно претендує на неї. Водночас, згідно роз'яснення № 138/01-16 від 24.06.2014р., наданого позивачу приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], слідує, що отримати свідоцтво про право на спадщину на належне спадкодавцеві нерухоме майно неможливо, так як відсутні правовстановлюючі документи на таке майно. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, вирішуючи даний спір суд керується наступним. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин пов'язаних із набуттям спадкодавцем [PERSON] права на житловий будинок [ADDRESS], діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана Інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та господарські будівлі побудовані на протязі 1964-1974 років, що підтверджується інформацією, яка міститься в технічному паспорті на вказаний житловий будинок. Його належність спадкодавцю [PERSON] доведена належними та допустимими доказами, а саме: довідкою Мар'янівської сільської ради Хмільницького району № 208 від 28.05.2014р. за з якою будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі за 1972-2010 роки; витягами з погосподарських книг с. Мар'янівка Хмільницького району Вінницької області за 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки із яких убачається, що у особистій власності господарства [PERSON] в [ADDRESS] з господарськими будівлями; технічним паспортом на одноквартирний (садибний) житловий будинок в [ADDRESS], виготовленим КП ВООБТІ станом на 15.08.2013р. у якому зазначено, що до складу будинковолодіння входить: житловий будинок літ. "А"; веранда літ. "а", сарай літ. "Б", сарай літ. "б", погріб "п/б", криниця №1, інвентаризаційною вартістю 79027 грн. При цьому суд враховує, що в матеріалах інвентаризації житловий будинок та господарські будівлі не відображені як самовільно побудовані, а наявний лише запис про відсутність правовстановлюючих документів, які [PERSON] не встигла оформити за життя. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець [PERSON] володіла, користувалася та розпоряджалася вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності, і вказане право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства. У зв'язку із цим дане нерухоме майно є об'єктом спадкових прав. Також із матеріалів справи слідує, що оригінал Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯД № 396260, який виданий [PERSON] 30.04.2005 року на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 14.07.2004 року №281, у даний час відсутній, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. Як вбачається із довідки Управління Держземагенства у Хмільницькому районі Вінницької області № 2669 від 02.08.2014р., видати дублікат вищезазначеного Державного акту неможливо, оскільки цивільна правоздатність [PERSON] припинена у зв'язку з її смертю. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК). У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність спадкодавцеві [PERSON] земельних ділянок згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку на серії ЯД 396260 виданого 30 квітня 2005 року на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 14.07.2004 року №281, підтверджується копією даного акта, повідомленням управління Держемагенства у Хмільницькому районі Вінницької області від 08.08.2014р. № 2669, а також витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на території Мар'янівської сільської ради № 2/783 від 25.10.2013р. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. А згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як уже зазначалося судом до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). А так як право спадкодавця [PERSON] на земельні ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку на серії ЯД 396260 від 30 квітня 2005 року та житловий будинок в [ADDRESS] не припинилося після її смерті, хоча правовстановлюючі документи на вищезазначене майно відсутні, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування вказане право має бути визнане за єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину - позивачем [PERSON] За таких обставин суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачем не ставиться, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останньою.

Outcome: approved