Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Представник Публічного Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 30393,76 грн. за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.05.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" (надалі позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач ) укладено кредитний договір №230079-CRED, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. на термін до 13.05.2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Однак, відповідач не виконав належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого, станом на 25.04.2016 року виникла заборгованість на загальну суму 30393,76 грн. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, а також заява про зменшення позовних вимог до 22303,46 грн., оскільки рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22.11.2010 р. вже стягнуто заборгованість по основному боргу, відсоткам та штрафам станом на 15.09.2009 року, а тому просить стягнути з відповідача лише відсотки, які виникли після ухвалення судового рішення. Від відповідача до початку розгляду справи надійшло заперечення проти позову, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, а справу розглянути без його участі. У поданому запереченні зокрема вказує, що 22.11.2010 року рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області вказану заборгованість за даним кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року вже стягнуто, і присудженні рішенням кошти він сплатив, а отже подвійне стягнення коштів є недопустимим. Також просить застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача та оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.05.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №230079-CRED, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. на термін до 13.05.2010 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач ПАТ КП "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, видавши відповідачу кредитні кошти. Проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року, не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка, як вбачається із долучених представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року (а.с.5,7), станом на 25.04.2016 року становить 30393,76 грн. та складається з наступного: 5003,07 грн. заборгованість за кредитом; 23705,27 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1435,42 штраф (процентна складова). Як вбачається із копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22.11.2010 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості із відповідача за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року стягнуто заборгованість у розмірі 11368,68 грн. (а.с.34). У зв'язку з ухваленим Дубровицьким районним судом Рівненської області рішенням від 22.11.2010 року, представник позивача у поданій заяві, просить зменшити суму позовних вимог до 22303,46 грн., яка складається із нарахованих відсотків та виникла після ухвалення судом вищевказаного рішення. Відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верхового Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Окрім того, у правовій позиції Верхового Суду України, яка викладена у постанові від 25 травня 2016 року № 6-157цс16 також зазначеного, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зазначені правові висновки відповідно до\~\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для всіх судів України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки заборгованість за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року, після ухвалення Дубровицьким районним судом Рівненської області рішення від 22.11.2010 року відповідачем не погашена, тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а твердження відповідача, що у зв'язку із ухвалення зазначеного рішення до нього не може бути повторно пред'явлений вказаний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року, суд вважає безпідставними. З долучених відповідачем до заперечення копій квитанцій вбачається, що за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року на рахунок відповідача ним сплачено наступні платежі: 03.04.2014 року в сумі 1000,00 грн.; 14.05.2014 року в сумі 1000,00 грн.; 22.09.2014 року в сумі 1000,00 грн.; 16.10.2014 року в сумі 1000,00 грн.; 22.01.2015 року ві сумі 2000,00 грн.; 24.04.2015 року в сумі 5368,68 грн.; 24.04.2015 року в сумі 233,09 грн.(а.с.35,36). Із вищезазначеного розрахунку заборгованості, судом також встановлено, що сплачені відповідачем платежі, копії квитанцій, яких він долучив до заперечення, були погашені в рахунок нарахованих за прострочену заборгованість за кредитом процентів, які банк нарахував відповідно до п.5.4 кредитного договору №230079-CRED від 27.05.2008 року, а тому викладені у запереченні доводи відповідача, стосовно подвійного стягнення заборгованості є безпідставними. Що стосується пропуску позивачем позовної давності, про що відповідач вказує у запереченні, то слід зазначити, що відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.7 кредитного договору №230079-CRED від 27.05.2008 року, строки позовної давності встановлені сторонами тривалістю 5 років. Строк повного погашення заборгованості, сторонами визначено до 13.05.2010 року (а.с.7-9). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до графіку платежу, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Згідно ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вже було зазначено вище, відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, у звязку з чим, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22.11.2010 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості із відповідача за кредитним договором №230079-CRED від 27.05.2008 року, стягнуто заборгованість у розмірі 11368,68 грн. Крім того, у 2014 2015 роках відповідачем частково погашувалась заборгованість за кредитним договором. Такі дії відповідача щодо здійсненням періодичних платежів, фактично свідчать про визнання останнім свого боргу, а тому його твердження про пропуск позивачем строків позовної давності, не можуть бути прийняті судом та не заслуговують уваги. Відповідно до вимог ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Предметом кредитного договору є грошові кошти в національній або іноземній валюті. Відповідно до ч.2\~ст.1050 Цивільного кодексу України\~якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно зі\~статтею 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень\~статті 214 ЦПК України\~суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved