Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в якому стверджує, що відповідно до укладеного договору від 03.11.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ "Приват Банк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а отже зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.11.2015 року має заборгованість 22374,24 грн., яка складається з наступного: - 3146,69 грн. - заборгованість за кредитом; - 14796,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2889,34 грн.- заборгованість за пенею та комісією; - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1041,63 грн. - штраф (процентна складова). А тому банк звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи через оголошення в пресі. Згідно із ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у ній доказах. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2012 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач в свою чергу зобов'язався сплачувати кредит, а також відсотки за його користування у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання внаслідок чого станом на 30.11.2015 року має заборгованість 22374,24 грн.. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. А отже, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зазначена сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved