Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд визнати недійсним договір дарування від 01 квітня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], - в частині дарування літньої кухні літ.И, загальною площею 55,5 кв.м. та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом виділу в натурі та визнання за нею права власності на житловий будинкок літ.«И» площею 55,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що в цілому складається з житлового будинку літ."Д", гаражу літ."Е", сараю літ. "Ж", сараю літ. "З", сараю літ. "Л", літньої кухні літ. "И", навісу літ. "К", навісу літ. "Н", душу літ. "М", вбиральні літ. "О", огорожі №1-4, мостіння літ. "І" загальною площею 128,1 кв.м., житловою 47.6 кв.м. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 31 березня 2014 року та 01 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори дарування, у відповідності до кожного з яких [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] по 1/2 частки житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS], внаслідок чого [PERSON] став одноособовим власником вищевказаного житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами. При цьому [PERSON] вказує, що при укладенні спірних правочинів мала намір передати право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS] за виключенням передачі права власності на літню кухню під літ. «И», яка, станом на теперішній час, є окремим домоволодінням. Під час судового розгляду даної справи до суду звернулась [PERSON] з письмовою заявою про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову до [PERSON], [PERSON] та просить суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], визнання житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] - спільним сумісним майном, набутим [PERSON] та [PERSON], поділу спільного сумісного майна, набутого [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності житловий будинок літ. «И» загальною площею 41.9 кв.м., житловою 24.0 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з житлового будинку літ. "Д", гаражу літ. "Е", сараю літ. "Ж", сараю літ. "З", сараю літ. "Л", навісу літ. "К", навісу літ. "Н", душу літ. "М", вбиральні літ. "О", огорожі №1-4, мостіння літ. "І" загальною площею 128,1 кв.м., житловою 47.6 кв.м., виділу в натурі належного [PERSON] житлового будинку літ. «И» загальною площею 41.9 кв.м., житловою 24.0 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], та складається з: тамбуру - 3,4 кв.м., кухні - 11,6 кв.м., житлової - 14,0 кв.м., житлової - 10,0 кв.м., санвузла - 2,9 кв.м та визнання за [PERSON] права власності на самостійний об'єкт нерухомого майна, житловий будинок літ. «И» загальною площею 41.9 кв.м., житловою 24.0 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотривує тим, що з жовтня 2010 року по теперішній час між [PERSON] та [PERSON] склались фактичні сімейні відносини як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та за час сумісного проживання вони сумісно придбали у [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS]. У судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої просила розглянути справу на підставі наявних матеріалів. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги та предмет спору [PERSON] у судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої наполягала на задоволенні її позовних вимог, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним правочину, виділ в натурі та визнання права власності, - просила відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої визнав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним правочину, виділ в натурі та визнання права власності, заперечував за безпідставністю та просив відмовити в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. З жовтня 2010 року по теперішній час між [PERSON] та [PERSON] склались фактичні сімейні відносини як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, вони разом ведуть спільне господарство та проживають за адресою: [ADDRESS]. 31 березня 2014 року та 01 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчені договори (а.с.9-16), у відповідності до яких [PERSON] набув право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS], що вцілому складається з житлового будинку літ. "Д", гаражу літ. "Е", сараю літ. "Ж", сараю літ. "З", сараю літ. "Л", навісу літ. "К", навісу літ. "Н", душу літ. "М", вбиральні літ. "О", огорожі №1-4, мостіння літ. "І", загальною площею 128,1 кв.м., житловою 47.6 кв.м. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №322699851101 (а.с.11-12, 15-16). У відповідності до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області від 05.09.2014 року за №ОД142142530410, літня кухня літ. «И» за адресою: [ADDRESS] була реконструйована під житловий будинок без зміни геометричних розмірів. Згідно з висновком про результати обстеження технічного стану індивідуального житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами під [ADDRESS], складеного експертом [PERSON], було надано позитивний висновок про технічну можливість збереження виконаної реконструкції, подальшої експлуатації будівлі, а також виділу в натурі житлового будинку літ. "И" загальною площею 41.9 кв.м. Після придбання вказаного домоволодіння, житловий будинок літ."И" загальною площею 41.9 кв.м. знаходиться у користуванні [PERSON], згідно довідки з адресного реєстру міста Одеси від 19.11.2014 року, зарезервовано нову адресу об'єкта нерухомого майна: [ADDRESS]. Згідно з частиною 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь в справі, не підлягають доведенню. У відповідності до роз'яснень, що зазначені у п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення факту за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст.74 СК України, якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу між собою, або не перебувають в будь-якому іншому шлюбі , майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити із того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно. Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст.368 ЦК України встановлено, що частки в праві спільної сумісної власності вважаються рівними. Статтею 356 Цивільного кодексу України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь -які дії, які не суперечать закону, та має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.361 ЦК України). У відповідності зі ст.364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, в тому разі якщо річ, згідно зі статтею 183 Цивільного кодексу України, є подільною. Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених у позові обставин нею до суду надано не було. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З іншими вимогами сторони до суду не звертались. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved