Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області та просить: - визнати пропущений нею строк для прийняття спадщини за заповітом з поважних причин; - визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року, встановивши термін в три місяці для подання до Дубровицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON] При житті її мати зробила заповіт, за яким на випадок своєї смерті призначила спадкоємцем земельної ділянки площею 4,47 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Селецької сільської ради, свою дочку [PERSON], тобто її. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, вона в липні місяці 2015 року звернулася до Дубровицької державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено через те, що вона не подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини на протязі шестимісячного строку з дня смерті її матері і тим самим пропустила строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що від належної їй спадщини за заповітом вона не відмовляється, а встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини нею пропущений тому, що вона тяжко хворіє, так як у неї цукровий діабет, що спонукає до частого погіршення стану здоров'я, у зв'язку з чим вона вимушена періодично проходити курс лікування. Саме по цій причині вона пропустила строк для подання заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину. Представник відповідача Селецької сільської ради в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Суд вважає, що справу можливо розглянути без участі представника відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд, незважаючи на визнання позову відповідачем, у його задоволенні відмовляє з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.3) те, що [INFO] року померла [PERSON], яка являвся матір'ю позивачки. З матеріалів справи вбачається, що позивачка являється спадкоємцем за заповітом. Однак, наявний у матеріалах справи заповіт (а.с.5) не має відмітки, що на даний час він не відмінений та не змінений. Згідно ст.ст. 1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено Верховним Судом України у п.24 постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В свою чергу, позивачка не надала суду належних та переконливих доказів того, що окрім неї більше ніхто не претендує на спадщину, яка залишилась після смерті її матері [PERSON] Крім того, Верховний Суд України у п.24 своєї постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" також зазначає, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Зі слів позивачки, остання із заявою про прийняття спадщини звернулася до Дубровицької державної нотаріальної контори лише в липні 2015 року, у зв'язку з чим, нотаріусом було відмовлено у зв'язку з пропущенням нею строку для прийняття спадщини. Однак, будь-якого документального підтвердження звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та заведення спадкової справи після померлої [PERSON] у матеріалах справи позивачем не надано, що ставить під сумнів факт такого звернення.. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії відсутня. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснив, що главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування". Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Крім того, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. У судовому засіданні позивачка зазначила, що хворіє цукровим діабетом, а тому періодично проходить курс лікування, що і призвело до пропуску строку прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Згідно вимог ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначена позивачкою обставина щодо її хвороби як доказ поважності пропущення строку для прийняття спадщини, судом не береться до уваги, оскільки наявна у матеріалах довідка Дубровицької ЦРЛ (а.с.8) не підтверджує безперервність лікування чи наявність тяжкої хвороби, яка продовжувалася в часі з дня смерті [PERSON] до дня звернення до суду. У даному випадку, строк для прийняття спадщини позивачкою був пропущений з власної волі і подані нею докази не свідчать про наявність об'єктивних і непереборних причин, які заважали їй звернутися до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини у встановлені ст.1270 ЦК України строки. Практика Європейського суду з прав людини також виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи нею не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви для прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, а крім того з дня відкриття спадщини сплинув значний термін, що досягає 3 років. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на наведене вище, суд рахує, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed