Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області поступила заява головного лікаря Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради, в якому заявник просить госпіталізувати [PERSON] до психіатричного відділення у примусовому порядку в зв'язку з наявністю у нього психічного розладу, який обумовлює його потенційну соціальну небезпеку, а також з метою здійснення судового контролю, тому госпіталізація його в психіатричне відділення в примусовому порядку є доцільною. З урахуванням того, що законами України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)"(№ 1401-VIII) та "Про судоустрій і статус суддів" (№ 1402-VIII), які набрали чинності з 30 вересня 2016 року, ліквідовано інститут народних засідателів, а відповідно до приписів ч. 2 ст. 18, ч. 4 ст. 234 ЦПК України справи даної категорії повинні розглядатись колегією у складі одного судді і двох народних засідателів, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді, з метою забезпечення права громадян на доступ до правосуддя, суддею на імя голови суду та керівника апарату суду була подана доповідна з вимогою вирішити питання про визначення складу колегії професійних суддів для розгляду цивільної справи, в порядку, встановленому\~частиною третьою статті 11-1 ЦПК України, оскільки визначення колегії, до складу яких будуть входити професійні судді сприятиме становленню сильного та ефективного судочинства в Україні. Однак, відповідно до листа голови суду № 03-16/3/2016 від 12 грудня 2016 року, було відмовлено у визначені колегії у складі трьох суддів, оскільки їх визначення у судах першої інстанції для розгляду цивільних справ ст. 18 ЦПК України не передбачено. Таким чином, суддею були здійснені всі необхідні заходи щодо розгляду справи повноважним судом. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) у справі № 1-1/2016 від 01 червня 2016 року, Конституційний Суд України вважає, що держава, виконуючи свій головний обовязок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга\~статті 3 Конституції України) - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією. З цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини. При цьому посилена увага має бути зосереджена на особливо вразливих категоріях осіб, до яких належать, зокрема, особи з психічними розладами. Також, згідно зі статтею 1\~Конвенції про права інвалідів\~від 13 грудня 2006 року до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними барєрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими. Відповідно до пункту 4 статті 12 цієї конвенції держави-учасниці мають, зокрема, забезпечувати, щоб усі заходи, повязані з реалізацією інвалідами правоздатності, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, зазначених в заяві. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його примусової госпіталізації, вважаючи, що він може амбулаторно лікуватись. Законний представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, просила її задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши представника заявника, думку прокурора, який вважає необхідним задовольнити вказану заяву, думку інших учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 280 ЦПК України до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2014 року [PERSON], [INFO] (ін. [NUMBER]), уродженця [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], недієздатним. Призначено опікуном [PERSON], [INFO] (ін. [NUMBER]), уродженця [INFO], [ADDRESS], його мати [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] /а.с.5/. Згідно висновку лікарів-психіатрів Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради від 09 грудня 2016 року встановлено, що у звязку з наявністю у хворого тяжкого психічного розладу та відсутністю критичної оцінки свого стану, за своїм психічним станом виявляє небезпеку для оточуючих та власної матері, не може в повній мірі задовольняти свої життєві потреби внаслідок інтелектуального зниження, тому лікування хворого можливо лише в стаціонарних умовах, внаслідок чого хворий [PERSON] потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар для подальшого нагляду та здійснення адекватного лікування /а.с.3/. Зазначені обставини також підтверджені заявою опікуна [PERSON] його матері [PERSON], щодо проявів неадекватної поведінки [PERSON], в результаті якої він протягом двох місяців відмовляється приймати ліки, погрожує їй розправою, постійно конфліктує з сусідами, не спить, періодично розмовляє з неіснуючим співбесідником, на її зауваження неадекватно реагує /а.с.4/. Аналізуючи сукупність означених вище встановлених в ході судового слідства обставин справи, суд вважає за можливе задовольнити заяву головного лікаря Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради та госпіталізувати в психіатричне відділення у примусовому порядку [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved