Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Ухвалою суду від 16.09.2016 року позовні вимоги органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому районудо [PERSON], [PERSON]про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], за клопотанням представника позивача залишені без розгляду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що у відділі по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває на контролі сім'я [PERSON] Впродовж другої половини 2014р. та першої половини 2015р. з [PERSON] проводилась профілактична робота щодо неналежного виконання батьківських обов'язків. 12.05.2015 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя відібрано малолітнього [PERSON] від матері без позбавлення батьківських прав. З 08.04.2015 року по теперішній час малолітній [PERSON] перебуває у будинку дитини. Запис про народження [PERSON] зареєстрований на підставі ч.1 ст.135 СК України. Під час розгляду справи про відібрання дитини та під час проведення профілактичної роботи [PERSON] неодноразово роз'яснювалося про можливість повернення сина [PERSON] та необхідності змінити своє відношення щодо дітей. За період перебування у дитячому будинку «Сонечко» мати дитину належним чином не відвідувала, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавилась, матеріально не підтримувала, без поважних причин понад шість місяців не забрала дитину з дитячого закладу, профілактична робота з матір'ю дитини щодо неналежного виконання батьківських обов'язків, позитивних результатів не дала. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 368,40 грн. щомісяця, до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи сповіщена своєчасно, заявами про відкладення справи не зверталася. В ході розгляду справи відповідач [PERSON], допитана за правилами допиту свідка в судовому засіданні 29.03.2016 року, за позовом заперечувала, суду пояснила, що після відібрання в неї дитини відвідувала її в дитячій лікарні, купувала дитяче харчування, ліки, які потребувала дитина за вимогою лікарів. За час перебування в дитячому будинку «Сонечко», вона намагалась відвідати дитину, однак їй в коридорі невідома жінка повідомила, що готується усиновлення дитини, та фактично вона не має права на побачення з дитиною. Під час розгляду справи вона звернулася до Дитячого Будинку «Сонечко» з листом, в якому просила надати їй можливість побачення з дитиною. ЇЇ повідомили про можливість відвідування дитини, але станом на 29.03.2016 року вона дитину не відвідувала, причину пояснити не змогла. Вважає, що позов безпідставний, оскільки вона свої батьківські обов'язки виконує, має для утримання дітей всі належні умови. Поважність існування причин, з яких вона не повернула дитину, зазначити суду не змогла. Представник відповідача адвокат [PERSON] за позовом заперечував, суду пояснив, що підставою позбавлення [PERSON] батьківських прав, є відсутність матеріальних коштів, та скрутне матеріальне становище, в якому вона опинилась, однак держава, жодним чином не допомогла родині. В теперішній час [PERSON] має нормальні умови життя, виховує та утримує малолітнього сина [PERSON], [INFO], в липні 2016 року народила ще одну дитину, яка потребує багато уваги та піклування. Відібрану дитину будучи вагітною відвідувала в Дитячому Будинку «Сонечко» один раз, спілкувалась з дитиною, приносила подарунки. Поважність існування причин, з яких [PERSON] не повернула дитину, зазначити суду не зміг. Вважає, що позовні вимоги органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району є незаконними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову. Поважність існування причин, з яких [PERSON] не повернула дитину, зазначити суду не зміг. Щодо роз'яснень суду про можливість захисту прав [PERSON] у судовому порядку шляхом звернення до суду з позовом про відібрання дитини, пояснив, щ має доручення від Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги лише на ведення справи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а тому надання [PERSON] консультацій з інших питань виходить за межі доручення. Представник третьої особи КУ Запорізького обласного спеціалізованого будинку «Сонечко» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою щодо розгляду справи у його відсутність, при розгляді справи по суті заявлені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що [PERSON] перебуває у Будинку Дитини «Сонечко» з 08.04.2015 року. У період з 26.08.2015 по 18.03.2016 року [PERSON] перебував на лікуванні у дитячому відділенні Запорізького обласного протитуберкульозного диспансеру. [PERSON] з питаннями щодо повернення дитини не зверталася, долею дитини, умовами виховання, станом її здоров'я, потребою в лікуванні, не цікавилася навіть за телефоном. Лише 12.03.2016 року, під час перебування справи у суді від [PERSON] надійшов лист щодо можливості побачену з дитиною, на який було направлено відповідну відповідь. Лише один раз 2.06.2016 року [PERSON] навідалася до дитини, принесла печиво та сік, пробула з дитиною 20 хвилин, час спілкування визначила самостійно, можливістю повернення дитини не цівкалася, після цього побачення навіть у телефонному режимі не цікавилася долею дитини. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, дав заключення щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №363 від 24.04.2014р., виданим Хортицьким відділом РАЦС м. Запоріжжя (т.1 а.с.6)., [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №747 від 21.08.2012р., виданим Хортицьким відділом РАЦС м.Запоріжжя т.1 (а.с.6). та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №39 від 29.07.2016 року., виданим Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в запорізькій області ( т.2 а.п.54) Актовий запис про народження [PERSON] здійснений на підставі ч.1 ст.135 СК України. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015р. відібрано малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району для вирішення питання подальшої долі дитини. Спеціалістами відділу 10.03.2015р., 07.04.2015р. були здійснені виходи за адресою [ADDRESS], де фактично мешкає малолітній [PERSON] з бабою, [PERSON], яка його виховує та утримує. Згідно з актами обстеження умов проживання, санітарно-гігієнічні умови не відповідають нормі, в квартирі не створені умови для проживання та розвитку дитини. Батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] не приймають участі у його вихованні та утриманні, його долею, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавляться, матеріально дитину не підтримують. [PERSON] [INFO] року народила третю дитину [PERSON], яка [INFO] померла в КЗ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР. Малолітній [PERSON] перебуває у Будинку Дитини «Сонечко» з 08.04.2015 року по теперішній час. У період з 26.08.2015 року по 18.03.2016 року [PERSON], [INFO], перебував на лікуванні у дитячому відділенні Запорізького обласного протитуберкульозного диспансеру. За період перебування [PERSON] до часу звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав - 07.12.2015 року [PERSON] у Будинку Дитини «Сонечко» сина [PERSON] не відвідувала, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавилася, матеріально дитину не підтримувала. Під час розгляду справи по суті відповідачці [PERSON] неодноразово було роз'яснення судом щодо вжиття необхідних заходів щодо повернення дитини та можливості побачення з нею. Натомість тому, [PERSON] лише 28.02.2016 року звернулася з листом щодо можливості побачення з дитиною. Питання щодо можливості повернення [PERSON] у родину у згаданому листі не зазначалося. Листом від 21.03.2016 року [PERSON] було офіційно повідомлено про можливість відвідування дитини. Натомість тому, лише після спливу двомісячного терміну, неодноразового поставлення у судовому засіданні питання щодо можливості побачення з дитиною та її повернення, [PERSON] лише один раз - 02.06.2016 року відвідала дитину, з якою поспілкувалася 20 хвилин, питання щодо повернення не порушувала, з відповідними заявами до установи та з позовом до суду не зверталася, взагалі після побачення з дитиною, надала суду на підтвердження своїх заперечень фотографії, зроблені під час спілкування з сином, та жодного разу після цього у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідачки вважає, що догляд за новонародженою дитиною, є на його думку підтвердження існування поважності причини з якої [PERSON] не відвідує сина [PERSON], натомість з цим суд погодитися не може, оскільки вважає, що [PERSON] фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків відносно [PERSON] Відповідно до ст. 164 ч.1 п.1 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Обставина самоусунення відповідача від участі у вихованні, утриманні, харчуванні, лікуванні, наданні освіти, спілкуванні встановлена судом в повному обсязі, та не спростована відповідачкою та її представником, допитані за їхнім клопотанням [PERSON], [PERSON] не зазначили про існування поважності причини неможливості повернення дитини в родину, або у достатній мірі щодо участі [PERSON] у виховування та матеріальної підтримки свого сина [PERSON] Сам факт спілкування з дитиною один раз під час тривалого розгляду справи не може свідчити про зміну відношення [PERSON] до свого сина [PERSON] та дійсного бажання повернення сина у родину. Доводи представника відповідачки, що поміщення та перебування [PERSON] в Будинку Дитини «Сонечко» суперечить нормам чинного законодавства, суд до уваги не приймає, оскільки це питання виходить за межі пред'явлених позовних вимог та не було оскаржене відповідачкою та її представником, позовні вимого щодо витребування дитини також заявлені не були. Доводи представника відповідача про те, що заявлені позовні вимоги суперечать практиці Європейського суду є хибними, у згаданому рішенні Європейського Суду «Савіни проти України» мова йшла саме про невжиття державними органами інших заходів, ніж позбавлення батьківських прав, з метою поліпшення певних умов проживання, натомість тому, саме встановлення факту, що залишення [PERSON] у [PERSON] небезпечне для його життя, здоров'я, виховання, послугувало ухваленню рішення про відібрання [PERSON] від [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передання останнього органу опіки та піклування до вирішення подальшої долі дитини, перед зверненням до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї". "Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили". У преамбулі до Конвенції ООН «Про права дитини» зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до ст..8 Європейської конвенції про захист прав людини «кожен має право на повагу до свого... сімейного життя.. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". Ст. 150 СК України передбачено перелік обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: 1. виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2. піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3. здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4. поважати дитину; 5. передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; 6. забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; 7. забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Обраний органом опіки та піклування спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини [PERSON], у цій справі при вищевикладених обставинах повністю узгоджується із Європейською конвенцією про захист прав і основних свобод людини, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, оскілки направлений на захист прав та інтересів малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування. Судом не вислухана думка дитини в судовому засіданні у відповідності до ст. 171 СК України, оскільки згідно психологічної характеристики практичного психологу ДБ «Сонечко» (а.с.7 т.2) в силу вікових особливостей малолітній [PERSON], [INFO] не може самостійно приймати рішення та висказувати свою думку. Враховуючи викладене, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові або іншим родичам, вона передається на опікування органові опіки та піклування. Позовні вимоги щодо можливості призначення [PERSON] опікуном заявлені не були, а тому доводи представника відповідача щодо неможливості перебування дитини у Будинку Дитини «Сонечко» , оскільки не вирішувалося питання щодо передання малолітнього [PERSON] під опіку [PERSON], судом до уваги прийняті не можуть. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий заробіток, частину його одержує в натурі, а так само при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у мінімально можливому розмірі, відповідачкою та її представником не спростовані, суд вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON] судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved