Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

27.06.2019 року представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідачів та просила позбавити останніх батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В КЛПЗ "Чернігівська обласна дитяча лікарня" перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Згідно актового запису про народження Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції № 1608 від 25.06.2019 року, батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 22.06.2019 року близько 22 години від працівників сектору ювенальної превенцїї Чернігівського відділу поліції Головного управління поліції в Чернігівській області надійшло повідомлення до служби у справах дітей районної у місті ради про те, що по [ADDRESS] знаходиться дитина приблизно двох років без батьків та будь-яких інших близьких повнолітніх родичів дитини. Під час виходу за вказаною адресою було встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебував у квартирі разом з сусідками. Місце перебування батьків невідоме. Працівник поліції викликав швидку допомогу. Працівником поліції було складено акт органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх прав України № 1095/1239 від 17.12.2013 року та поміщено [PERSON] до КЛПЗ "Чернігівська дитяча обласна лікарня". Під час з`ясування обставин, що передували виявленню малолітньої дитини без нагляду, було встановлено, що в цей день мати [PERSON] , залишила двох малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] на свого співмешканця [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] і не мала понад добу доступу до дітей, тому що останній, з її слів, не впускав [PERSON] до приміщення. [PERSON] нікого про це не повідомила. 22.06.2019 року [PERSON] було виявлено мертвим по [ADDRESS] . Що стало причиною смерті дитини не встановлено. За даним фактом ведуться слідчі дії. За цією ж адресою перебував малолітній [PERSON] , якого було передано старшій сестрі хлопчика - неповнолітній [PERSON] , [INFO] , яка в свою чергу залишила дитину по [ADDRESS] під нагляд сусідки, а сама поїхала до дідуся [PERSON] , [INFO] . 24.06.2019 року спеціалістами служби у справах дітей спільно з фахівцями Чернігівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було проведено бесіду з батьками дитини по [ADDRESS] , роз`яснено їх права та обов`язки по вихованню малолітнього сина та запрошено для бесіди до служби у справах дітей для надання пояснень щодо стану виконання ними батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] . На час візиту батьки не змогли надати документи на дитину. [PERSON] повідомив про відсутність у нього паспорту. До служби у справах дітей батьки так і не з`явилися, на телефонні дзвінки не відповідали. 24.06.2019 року на підставі ч.2 ч.5 ст.150, ч.2 ст. 170, Сімейного Кодексу України було прийнято рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради № 164 про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у батьків. 25.06.2019 року до служби у справах дітей з`явилася мати хлопчика та пояснила, що тривалий час проживала разом з малолітніми [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] , [INFO] , який є біологічним батьком хлопчиків, час від часу відвідуючи старшу свою доньку, яка проживає з дідусем. За час спільного проживання, як це вбачається з пояснень [PERSON] , стосунки з [PERSON] погіршилися після народження дитини. [PERSON] кричав на неї, виганяв з дому, підіймав на неї руку, але до [PERSON] ставився добре. [PERSON] повідомила, що дітей на профілактичні огляди до поліклініки не водила, так як діти були здорові і вона не вважала це за потрібне. Також [PERSON] не змогла пояснити причини чому ігнорувала запрошення на бесіду до служби у справах дітей. З пояснень [PERSON] вбачається, що вона залишала [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з особою, яка була здатна до проявів агресії та немотивованої поведінки, нікому не повідомляла про ситуацію, що склалася, чим свідомо наражала дітей на небезпеку. Батько дітей [PERSON] , мешкав окремо тривалий час, самоусунувся від виховання та піклування про малолітніх дітей. На запрошення спеціалістів служби у справах дітей не відреагував, на бесіду не з`явився, пояснень щодо неналежного ставлення до виконання ним батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] та [PERSON] не надав. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не зебезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не^створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку служби у справах дітей та комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної у м. Чернігові ради є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до (ч. 1 п.4) ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому ухилення від виконання дитини є лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Одночасно відповідачами не надавалася матеріальна допомога на утримання дитини. Також відповідачі не надають медичного догляду, лікування дитини. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків. У відповідності до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 1 ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. У відповідності до ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, тому слід передати органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради [PERSON] Петровича, [INFO] для вирішення питання подальшої форми влаштування. Виходячи з принципу розумності та справедливості, слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved