Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про витребування майна, в якому вказує, що вона має право на майновий пай члена КСП „Паволоч" та реалізувала його шляхом виділення майна в натурі, а саме, цілісного майнового комплексу млина у [ADDRESS] із 5 будівель згідно рішення комітету Спілки співвласників майна реорганізованого КСП „Паволоч" 23.05.2008 року . Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 2 липня 2008 року було визнано за нею право власності на млин та зобов'язано спілку співвласників передати їй комплекс за актом приймання передачі, спілка комплекс передала, однак рішення суду було скасовано, оскільки виявлено що право власності на млин оформлено за СВК „Паволоч" та справа направлена на новий розгляд і у серпні [PERSON] уточнили вимоги. Рішенням Попільнянського районного суду від 19 червня 2013 року, яке залишене без змін Апеляційним судом Житомирської області визнано недійсним свідоцтво на право власності видане Паволоцькою сільською радою на майновий комплекс млина за відповідачем СВК „Паволоч" де позивачкою у справі була вона. А, також, Попільнянським районним судом було визнано недійсним договір застави майна в тому числі млина. Свідоцтво СВК „Паволоч" отримало лише для оформлення договору застави з АБ „Національні інвестиції" - справа про визнання його недійсним і до цього часу розглядалась Попільнянським районним судом з 2008 року. Позивачка зазначає, що реалізувати свої права на реєстрацію права власності вона не могла і не може. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку відповідно до наказу Мінагрополітики № 62 від 14.03.2001 р „ Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств" , а також п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Мінюсту від 7 лютого 2002 року № 7/5 , яке діяло до 1 січня 2013 року. Поки слухалась цивільна справа ТОВ „Інкон" викупив млин у СВК „Паволоч". Відносно судових справ ТОВ "Інкон" було відомо з серпня 2009 року (справа у Господарському суді Житомирської області № 4/76-Д про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності). Господарський суд Житомирської області зупиняв провадження у справі до вирішення справи Попільнянським районним судом про що свідчать його листи. СВК „Паволоч" продавав млин у 2009 році через просту письмову форму договору купівлі-продажу. Про те що млин передано [PERSON] ліквідатору було відомо ще у 2008 році і про те що рішення про оформлення права власності за СВК не існує . На думку позивачки, ТОВ „Інкон" набувало право власності на оспорюване майно зокрема млин не через публічні торги, як того вимагає Закон України „Про заставу", а шляхом прямого продажу про що свідчить попередній договір та акт приймання передачі майна ще до укладення нотаріально посвідченого договору без оригіналів свідоцтв, а саме, ст. 21 Реалізація заставленого майна через аукціони (публічні торги). Реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Позивачка вказує, що по перше, майно не було власністю СВК „Паволоч", на момент його продажу спілка передала майно їй, по друге, майно продавалось не згідно визначеної процедури, по третє, набувач майна знав про існуючий спір по даному майну. Позивачка зазначає, що СВК „Паволоч" навмисно ввів в оману ТОВ „Інкон" щодо свого права власності на спірне майно, а також замовчало ту обставину що щодо спірного майна ведуться судові справи з 2008 року та що майно передано [PERSON]. В подальшому, було надано позовну заяву, в якій позивач уточнив свої позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить витребувати майновий комплекс млина, що розташований у [ADDRESS] із незаконного володіння ТОВ «Інкон» та Паволоцької сільської ради. В подальшому, було надано позовну заяву, в якій позивач уточнив свої позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити, з підстав, що зазначені в позовній заяві. Представник відповідача - ТОВ „Інкон" в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Також, представником ТОВ «Інкон», було подане заперечення на вказану позовну заяву, в якому він повністю заперечує проти позову з тих підстав, що позивачка не є власником спірного майна. Від Паволоцької сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області надійшла заява про розгляд справи без їх уповноваженого представника. Треті особи : ПАТ "Національні інвестиції" та Спілка співвласників реорганізованого КСП "Паволоч" були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, про, що свідчать телефонограми, конверти, які повернулися з відміткою «За закінченням терміну зберігання» та повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав: Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19.06.2013 року було визнано недійсним свідоцтво про право власності на дві зернокомори, які розташовані у [ADDRESS] видане 10 серпня 2001 року Паволоцькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області на підставі рішення виконкому №37 від 27 липня 2001 року реєстраційний №289. Визнано недійсними свідоцтво про право власності на майновий комплекс млина з 5 будівель який розташований у [ADDRESS] видане 10 серпня 2001 року Паволоцькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області на підставі рішення виконкому № 37 від 27 липня 2001 року реєстраційний № 288. Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 11.10.2010 року Сільськогосподарський виробничий кооператив «Паволоч» передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкон» прийняло у власність комплекс з п'яти будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. У вказаному договорі зазначено, що він зареєстрований в реєстрі за № 4277. Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02.07.2008 року було визнано за [PERSON] право власності на млин (весь майновий комплекс), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06.11.2008 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 02.07.2008 року було скасовано. Згідно свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЖИ-6 від 23.05.2008 року виданого Паволоцькою сільською радою [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Паволоч» Попільнянського району, Житомирської області. Відповідно до акту приймання-передачі від 12.07.2008 року голова Комітету Співвласників майнових паїв передає, а [PERSON] приймає майно, що виділено згідно рішення суду від 08.07.2008 року, а саме: млин (майновий комплекс) вартістю 60876,00 гривень. Як вбачається із матеріалів справи, ліквідатор СВК «Паволоч» звернувся в газету «Житомирщина» від 06.03.2008 року про те, що проводить продаж майна банкрута на відкритих торгах за початковими цінами згідно з належною оцінкою. Приписами ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача (див. ч. 1 п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року ). Підставами для оформлення права власності на майнові паї є: рішення зборів співвласників, які підтверджують волевиявлення співвласників на розподіл пайового фонду та виділ конкретного майна, окремому пайщику; свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі. Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 6 листопада 2008 року у справі №22ц/1869, пунктами 8, 9, 12, 13, 15, 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (був чинним на час розгляду справи та під час розпаювання), визначено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. З метою реалізації права власності громадян на майнові паї комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки (далі-комісія) визначає користувачів пайового фонду майна реорганізованого підприємства, до яких перейшли зобов'язання з виділення майнових паїв співвласникам, готує для розгляду на загальних зборах переліки майна для виділення у натурі окремо для кожної з груп співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом; для виділення майнових паїв особам, які виявили бажання отримати свої паї в індивідуальну власність, та для виділення не витребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями. Так, збори співвласників після розгляду пропозицій комісії щодо визначення розмірів майнових паїв затверджують результати розподілу майна пайового фонду та переліки майна, яке виділяється у натурі групам співвласників, а саме: для кожної з груп співвласників які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі в спільну часткову власність єдиним комплексом; для виділення майнових паїв особам, які виявили бажання отримати свої паї в індивідуальну власність; для виділення не витребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями. Після затвердження зборами співвласників переліків майна для виділення вищезазначеним групам співвласників комісія: визначає місцезнаходження майна і юридичну особу - користувача майна, яке виділено кожній із груп співвласників і до якого перейшли зобов'язання з виділення майнових паїв у натурі співвласникам; передає не пізніше 10 днів з дня затвердження зборами співвласників підприємствам - правонаступникам (користувачам майна) уточнені списки груп співвласників та переліки майна, призначеного для виділення кожній із груп, а копії цих документів - сільській раді. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання - передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Аналогічна позиція міститься і в ухвалах від 26 травня 2010 року, від 03 березня 2010 року у справі №6-28911св09, від 28 травня 2009 року та від 2 червня 2010 Верховного Суду України та в ухвалі від 23 лютого 2011 року Вищого спеціалізованого суду України. Згідно приписів ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Як вбачається з матеріалів справи, майно було продане відповідачу - ТОВ «Інкон» в процедурі банкрутства на виконання відповідної ухвали суду щодо ліквідації СВК «Паволоч» в порядку встановленому для виконання відповідних судових рішень. В свою чергу, відсутні будь - які доказами, що спростували б протилежне. Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна (див. п. п. 19, 22-24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року). Судом встановлено, що майно, яке є предметом Договору, позивачеві не було виділено у передбаченому законом порядку. У позивача відсутнє Свідоцтво з відміткою про виділення майна. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача не було права власності на майно, вона намагалася визнати за собою право власності на майно у судовому порядку, проте їй було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06.11.2008 року у справі №22ц/1869, скасовано рішення Попільнянського районного суду Житомирської області, яким визнано за позивачем право власності на майно. Тобто, позивач звертаючись до суду з позовом не був власником спірного майна. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач та його представник під час розгляду справи, суду таких обставин не навели. Зазначені вище обставини у їх системному зв'язку свідчать, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed