Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, де є треті особи, про визнання права власності на житловий будинок та визнання права користування земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Позивач, як єдина спадкоємиця в встановленому законом порядку вчасно звернулась до нотаріальної контори, для оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. В ході підготовки та перевірки усіх документів, необхідних для видачі свідоцтва позивачу, було виявлено відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, у зв'язку з чим останній було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні з підстав викладених у позовній заяві. Представник Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, подала суду письмові заперечення та просила справу розглядати у відсутність представника адміністрації. Також просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав(а.с. 61-62).Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 "Про питання організації управління районами в місті Києві" було вирішено припинити з 31.10.2010 року шляхом ліквідації районні у м. Києві ради та їх виконавчі органи, в тому числі Дарницьку районну у м. Києві раду та її виконавчий орган - Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2010 року № 787 "Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 "Про питання організації управління районами в місті Києві" була утворена Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, як місцевий орган виконавчої влади. Таким чином,єдиним представницьким органом міста Києва є Київська міська рада,яка представляє інтереси територіальної громади м. Києва. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явилась.В останніх наданих до суду письмових поясненнях просить винести рішення згідно чинного законодавства, справу розглядати у відсутність представника відповідача. (а.с. 53-54). Представники третіх осіб в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлені в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження:по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна,по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Як встановлено судом, за даними свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 153 у віці 78 років [INFO] померла мати позивача -[PERSON] (а.с. 10). Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами в Дарницькому районі м. Києва по [ADDRESS], який було збудовано в 1951 році на земельній ділянці переданій останній в користування. Раніше даний будинок належав бабусі позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON]позивач своєчасно подала заяву та інші документи до Восьмої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадкової справи та видачі останній свідоцтва про право на спадщину за законом. У Восьмій Київській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу, яку зареєстровано в спадковому реєстрі [NUMBER] (а.с.13). 19.07.2014 року, у зв'язку з підготовкою до видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], нотаріальною конторою було зроблено письмовий запит до Комунального підприємства Київське міське БТІ щодо подання інформації про реєстрацію права власності на житловий будинок із зазначенням правовстановлюючого документа (а.с.14). 10.10.2014 р. з Київського міського БТІ було надано письмову відповідь, що житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстровано (а.с. 15). У зв'язку з вищенаведеним, Восьма Київська державна нотаріальна контора 11.11.2014 р. ухвалила постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин відсутності правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с.16-17). Згідно технічного паспорту та висновку №142 від 14.10.2010 року, про технічний стан приватного житлового будинку, який було видано матері позивача -[PERSON], приватний житловий будинок в м. Києві по [ADDRESS] складається з безпосередньо з самого будинку, прибудови, веранди, сараю з погребом, вбиральня, літнього душу. Будинок побудований з цегли, бетону, шлакоблоків та дерева. План будинку міститься в технічному паспорті. Технічний стан будинку визнано задовільним (а.с. 18-23). Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок, рік його побудови - 1951, а надвірних будівель - 1971 р., станом на 17.09.2010 року балансова вартість будинку складає 128 920 грн. Після виготовлення технічного паспорта на житловий будинок, мати позивача, подала заяву до Головного управління житлового забезпечення Київської міської адміністрації з проханням про оформлення і видачу їй свідоцтва про право власності на житловий будинок в [ADDRESS]. В бланкетній заяві про оформлення свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], в розділі щодо підтвердження права власності на земельну ділянку, зазначено - рішення Дарницького виконкому №618 від 26.08.1968 р.(а.с.24). Таким чином, спадковий житловий будинок по [ADDRESS] знаходиться на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. 04.02.2011 року приватний нотаріус Герасименко Н.Г. за вихідним №5/01-24 направила офіційний лист в головне управління житлового забезпечення Київської міської держадміністрації з проханням оформити та видати [PERSON], як єдиній спадкоємиці після смерті [PERSON] - свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS], (а.с.26). В 2006 році мати позивача подала заяву до Дарницької РДА про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку. Розпорядженням Дарницької РДА у м. Києві №720від 29.06.2006 р. була утворена Державна приймальна комісія, яка 12.05.2006 року склала акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку в [ADDRESS] та підписано акт усіма членами комісії (а.с. 27-28). Проте, даний акт не був поданий на затвердження в Управління архітектурно - будівельного контролю і до Дарницької РДА м.Києва, у зв'язку з чим вказаний будинок не був внесений в реєстр БТІ м.Києва. Вподальшому, у 2007 році мати позивача повторно звернулася до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з проханням про призначення державної приймальної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Згідно розпорядження Дарницької РДА №43 від 29.01.2007 р. була призначена державна приймальна комісія про прийняття будинку в експлуатацію житлового будинку в Дарницькому районі м. Києва по [ADDRESS] (а.с.29). Комісія обстежила будинок, однак акта про прийняття його в експлуатацію не склала у зв'язку з не встановленням державою на той час єдиної форми висновку приймальної комісії. У зв'язку з наведеним Київське БТІ не приймало замовлень на виготовлення висновків про технічний стан будинку, що підтверджується листом БТІ №14483 (И-2010) від 26.04.2010 р. (а.с.25). Відповідно до листа з державного архіву м.Києва №4-115/4160 від 03.12.2010 р. адресованого приватному нотаріусу Герасименко Н.М. згідно додатку №1 рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради депутатів трудящих м.Києва від 26.08.1968 р. за №618 "Про встановлення норми земельних ділянок в селі Осокорки землекористувачам, які не мають правових документів на відвід земельних ділянок під забудову", то в списку громадян селища "Осокорки", в яких вилучається частина земельної ділянки до Міськземоргану значиться бабуся позивача -[PERSON], яка проживає за адресо, [ADDRESS] (а.с. 32). Відповідно до рішення №233 Дарницького райвиконкому від 01.04.1968 року, земельні ділянки, де є індивідуальні забудови, повинні мати площу від 0,03 до 0,06 га, але у зв'язку з тим, що селище Осокорки раніше відносилося до сільської місцевості, то згідно з листом Міністерства комунального господарства від 13.03.1968 року за №8-18-129 дозволити громадянам селищаОсокорки згідно з списком проведеної інвентаризації земель тимчасово використовувати земельні ділянки площею до 0,15 га (а.с.19). Згідно архівного витягу із додатку №1 до рішення виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих №233 від 01.04.1968 року вбачається, що в [PERSON] з повоєнних років в користуванні була земельна ділянка розміром 1750 кв.м. (а.с. 32). Відповідно до рішення виконкому №233 у [PERSON] в 1968 році було вилучено 250 кв.м. землі на користь Міськземоргану і залишено в користуванні 1500 кв.м. землі (а.с.32-33). За таких обставин вбачається, що цим рішенням, бабусі позивача, було дозволено і надало користуватися земельною ділянкою розміром 0,1-5 га, якою остання користувалася ще з повоєнних років і як вбачається з техпаспорту ще в 1951 році побудувала на ній житловий будинок, який і нині знаходиться по [ADDRESS]. Таким чином, бабуся та мати позивача на законних підставах, згідно рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради депутатів трудящих №233 від 01.04.1968 року та №618 від 26.02.1968 року, користувалися земельною ділянкою розміром 0,15 га призначеною під забудову і обслуговування житлового будинку, який побудовано в 1951 році. В жовтні 1969 року було складено схематичний план присадибної земельної ділянки, якою користувалась [PERSON], який затверджений Київським міським БТІ (а.с. 34). Після смерті [PERSON] [INFO],[PERSON] фактично прийняла спадщину і вступила в управління спадковим майном. Мати позивача була єдиною спадкоємицею і користувалася житловим будинком з надвірними спорудами і будівлями по [ADDRESS] та земельною ділянкою розміром 0,15 га. В 2006 році по замовленню матері позивача було виготовлено план встановлення меж земельної ділянки, з буквеними зазначеннями поворотних кутів (а.с. 35). Згідно вимірів, розмір земельної ділянки склав 1500,40 м.кв. В подальшому, для [PERSON], як користувача, було виготовлено план земельної ділянки №909030012 по матеріалах інвентаризації землі(а.с. 36). На плані позначено опис меж, поворотні кути та зазначено розмір земельної ділянки 0,1500 га. Вказаний план земельної ділянки 17.05.2008 року було зареєстровано в Київському міському центрі земельного кадастру та приватизації землі за [NUMBER]. Претензій сусідів чи інших осіб щодо меж немає. Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни, які отримали землю у тимчасове користування в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством зберігають право на ці земельні ділянки. Згідно роз'яснень ПВС України №7 від 16.04.2004 р. п. 18 "г" "з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на жилий будинок переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без змін її цільового призначення в обсязі та на умовах встановлених для попереднього власника на користування відповідно до ст.377 ЦК України і ст. 120 ЗК України". Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно ст. 1218ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідност. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивач, мати останньої та бабуся постійно проживали разом у будинку та користувалися земельною ділянкою. Крім того, відповідно до вимог ст. ст.10,11,60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Оскільки заперечення представника відповідача Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації не стосуються змісту позовних вимог, а викладені в аспекті пред'явлення позову до неналежного відповідача, суд вважає їх такими, що подані без дотримання визначеної законом форми, а саме не надано завірених копій рішень, на які посилався представник відповідача, що не узгоджуються з положеннями ст. 60 ЦПК України. Що стосується правової позиції представника відповідача Київської міської ради, викладеної в останніх наданих до суду письмових поясненнях, представник просить винести рішення згідно чинного законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в м. Києві по [ADDRESS], а також визнання права на користування земельною ділянкою. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є законними, в цілому обґрунтованими, доведеним та таким, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved