Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Хорольська міська рада Полтавської області про визнання громадянина втратившим право користування житловим приміщенням квартири із зняттям з реєстрації, мотивуючи його тим, що вона [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що доводиться копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Хорольської міської ради від 25.01.2011 року та Витягом про державну реєстрацію прав КП « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», номер витягу 28809038, реєстраційний номер : 32715428 та записана в реєстрову книгу №19, номер запису: 3673 від 27.01.2011 року. Відповідно до довідки, виданої ОСББ « Затишок» від 18.08.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 осіб, у тому числі: [PERSON] чоловік (дата реєстрації 21.12.2011 року), [PERSON] дочка власника (дата реєстрації 21.12.2011 року ). Відповідач [PERSON]\~та малолітня\~дочка [PERSON],\~[INFO],\~ в\~належній позивачу\~на праві\~приватної власності\~квартирі,\~що розташована\~за адресою:\~[ADDRESS],\~ \~не проживає\~з 21.04.2017\~року (\~більше року),\~його особисті\~речі у\~квартирі відсутні,\~хоча \~залишається зареєстрованим\~за цією\~адресою,\~що доводиться\~актами комісії Хорольської міської ради від 03.09.2018 року, копією паспорта відповідача. Реєстрація місця проживання Відповідача, як члена сімї позивача, у належній їй на праві власності квартирі, була здійснена за згодою позивача. Однак, починаючи з 21.04.2017 року, у даному житлі відповідач не проживає, виїхавши з цього помешкання, не вживши дій по зняттю з реєстраційного обліку місця свого проживання у належній позивачу квартирі. Малолітня дочка [PERSON] також більше року не проживає за вказаною адресою, а проживає із позивачем за адресою: с. Лобкова Балка Хорольського району Полтавської області, без відповідної реєстрації. [PERSON] з\~21.04.2017 року не проживає в квартирі, не приймає участі в її утриманні, а факт його реєстрації, у належному позивачу приміщенні, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню її нерухомим майном. Позивач, як власник, несе надмірні витрати по оплаті комунальних послуг, оскільки реєстрація відповідача у квартирі позбавляє позивача можливості отримувати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки її розмір визначається виходячи з кількості зареєстрованих осіб в помешканні. Зазначені позивачем обставини підтверджують факт порушення відповідачем прав позивача, як власника вказаного нерухомого майна та недоцільність збереження його реєстрації. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, але в позовній заяві прохала про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 11\~ст.128 ЦПК Українипро дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставіст. 280 ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. В судове засідання представник третьої особи\~Хорольської міської ради Полтавської області не з»явився, з невідомих суду причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6\~ст. 259 ЦПК Українискладання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа - Хорольська міська рада Полтавської області про визнання громадянина втратившим право користування житловим приміщенням квартири із зняттям з реєстрації, підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст.150\~Житлового кодексу Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Згідно із ст.156\~ЖК України та ст.405\~ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цій квартирі. Частиною 1 статті 156\~ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи,\~ які спільно проживають,\~ пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У рішенні Конституційного суду України\~ у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї) від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сімї Конституційний Суд України виходить з обєктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сімї. Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням, дозволяє віднести до членів сімї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сімї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сімї; члени сімї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сімї колишнього власника житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. \~ \~ \~ \~У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. \~Згідно з ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ст.. 391 ЦК України власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України\~ та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2\~ст.\~8\~Конвенції чітко\~визначає підстави,\~за яких\~втручання держави\~у використання\~особою прав,\~зазначених в\~п.\~1\~цієї статті,\~є виправданим.\~Таке втручання\~має бути\~передбачене законом\~і необхідне\~в демократичному\~суспільстві,\~а також\~здійснюватися в\~інтересах національної\~і громадської\~безпеки або\~економічного добробуту\~країни,\~для охорони\~порядку і\~запобігання злочинності,\~охорони здоровя\~чи моралі,\~захисту прав\~і свобод\~інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. \~ \~ \~ \~Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року № 207. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Функції з реєстрації місця проживання / зняття з реєстрації місця проживання громадян (орган реєстрації) здійснюють виконавчі органи сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~Постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207). Статтею 7 Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» чітко визначені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, зняття з\~реєстрації здійснюється\~в день\~звернення особи на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналогічні положення встановлені пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання. Так, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~Отже, рішення суду у цивільній справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. \~ \~ \~ \~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, відповідача [PERSON], разом із малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], належить визнати втратившими право користування приміщенням квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], із зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою виконавчим комітетом Хорольської міської ради Полтавської області. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивач позбавлена можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідне позивачу для захисту своїх прав та обовязків, як власника нерухомого майна, у тому числі тягаря утримання майна (ст. 322 ЦК України), суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved