Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› Кіріченко Р.А., який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності від 11.09.2017 року за № 8501-К-Н-О, діючи в інтересах позивача, звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 14207,57 грн. за кредитним договором б/н від 27.09.2011 року. Також просив стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.09.2011 року [PERSON] отримала кредит в сумі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з „Умовами та правилами надання банківських послуг" та „Тарифами банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 19.11.2018 року має заборгованість 14207,57 грн., яка складається з наступного: 625,89 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 12428,94 грн. заборгованість за пенею. Також позивачем нараховані судові штрафи 500,00 грн. фіксована частина та 652,74 грн. - процентна складова. У зв'язку з невиконанням відповідачкою кредитних зобов'язань позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 14.12.2018 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує в повному обсязі. ( а.с. 4, 35). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 10.01.2019 року позовні вимоги визнала частково, не заперечувала факту укладання кредитного договору та отримання кредиту, вказала, що виконувала тривалий час належним кредитні зобов'язання, заборгованості не мала та вчасно погашала кредит. Наразі вона не має заборгованості по тілу кредита, утворилася лише заборгованість зі сплати банківських відсотків. Пояснила, що вона сама виховує маленьку дитину, якій на цей час не виповнилося одного року, перебуває на обліку як одинока мати, не має реальної можливості виконувати своєчасно зобов'язання за кредитним договором. Після оголошеної судом перерви відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, також надала суду заяву, в якій просила зменшити розмір неустойки, оскільки заявлений до стягнення розмір неустойки значно перевищує суму боргу за кредитом та просила врахувати її становище. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В силу ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши в судовому засіданні відповідачку, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими частково та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору 27.09.2011 року встановлено, що він складається з анкети-заяви [PERSON] та укладений між останньою (позичальник) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (кредитор). За умовами договору кредитор 27.09.2011 року надав [PERSON] кредитну картку з встановленим банком кредитним лімітом. Заява на отримання кредиту підписана [PERSON] 27.09.2011 року (а. с. 10). За даними листа позивача від 07.07.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 21.05.2018 року змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Згідно із анкетою-заявою від 27.09.2011 [PERSON] своїм підписом підтвердила, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. (а.с.10) Також 27.09.2011 року відповідачкою підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нормами статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За правилами статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За правилами ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В Умовах та Правилах надання банківських послуг, наданих стороною позивача до справи, детально визначені права та обов'язки банку, права та обов'язки клієнта, умови обслуговування та правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін (а.с.12-26). Матеріалами справи підтверджується, що зобов'язання за кредитним договором позивачем було виконано. Відповідачка [PERSON] належним чином зобов'язання не виконувала. За даними розрахунку, наданого позивачем, станом на 19.11.2018 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 14207,57 грн., яка складається з наступного: 625,89 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 12428,94 грн. заборгованість за пенею. Також позивачем нараховані судові штрафи 500,00 грн. фіксована частина та 652,74 грн. - процентна складова, всього нараховані штрафи в сумі 1152,74 грн( а.с.5-9). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України). Відповідно до приписів статей 525, 526, 530, 610 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями ч.1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. В силу ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Матеріали справи свідчать про те, що відповідачка [PERSON] зобов'язання по кредитному договору від 27.09.2011 року виконує несвоєчасно, у зв'язку з чим їй згідно з умовами кредитного договору позивач нараховує відсотки та неустойку у виді пені та штрафів. Відповідачка не надала суду доказів своєчасної та в повному обсязі сплати кредиту та не спростувала даних розрахунку заборгованості по кредиту, в той час як надані позивачем до справи докази вказують на те, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на укладеному договорі. В силу ст.549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. В силу ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений договором. Враховуючи наведені положення закону, з відповідачки слід стягнути суму заборгованості по договору у вигляді несплачених відсотків та неустойку. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача неустойки, яка нарахована відповідачці у виді пені та штрафів, суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, в якій роз'яснено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, з урахуванням заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, стягненню у даному випадку підлягає нарахована позивачем неустойка у виді пені. Вирішуючи питання про розмір пені, що підлягає стягненню, суд враховує, що під час судового розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що свідчать про наявність підстав для зменшення її розміру на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки встановлено, що заборгованість по тілу кредиту у відповідачки відсутня, а розмір нарахованої банком пені значно перевищує розмір неповернутих відповідачкою відсотків. Також встановлені інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру неустойки, а саме: відповідачка має на утриманні неповнолітню дитину, в момент дії кредитного договору перебуває на обліку як одинока матір, що підтверджено письмово (а.с. 54), що, на думку суду, істотно впливає на можливість відповідачки виконувати кредитні зобов'язання. За вказаних обставин розмір нарахованої банком пені в сумі 12428,94 грн. підлягає зменшенню до розміру заборгованості по кредиту (несплачених відсотків), тобто до 625,89 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, понесені банком на сплату судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial