Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Українські торговельні марки» про стягнення коштів із застосуванням фінансових санкцій та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 28 серпня 2013 року він звернувся по телефону та в електронному вигляді (через Інтернет) до ТОВ «Українські торговельні марки» з питання реєстрації торгової марки з логотипом «[INFO]». Згідно усних переговорів на прохання відповідача він переказав кошти в сумі 700 грн. 00 коп. в рахунок оплати за подачу заявки в Укрпатент за реєстрацію його торгової марки. В період коригування заявки та внесення змін, поправок щодо майбутнього логотипу торгової марки відповідач вказав, що вже відправив подану ним заявку в Укрпатент на реєстрацію, у зв»язку з чим потрібно з самого початку подавати нову заявку, якщо він має намір що-небудь змінити. Вважає, що відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого має повернути йому сплачені ним 700 грн. 00 коп., відшкодувати 2 380 грн. - неустойки (пені) за коден день прострочення й моральну шкоди, яку він оцінює в 1 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Панасюк І.К., діюча на підставі довіреності від 30 жовтня 2014 року (а.с.28), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю вимог. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові доводи та заперечення сторін, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у договірних/зобов»язальних правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона зобов»язується на свій ризик виконати роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її замовникові (ч.2 ст. 837 ЦК України). Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). ТОВ «Українські торговельні марки» надає послуги з підготовки та подання заявки на реєстрацію знаків для товарів та послуг в Державне підприємство «Український інститут промислової власності». Такі послуги надаються шляхом укладання правочинів за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку з замовниками. Так, 27, 28 серпня 2013 року [PERSON] звернувся в електронному вигляді (через Інтернет) до ТОВ «Українські торговельні марки» з питання реєстрації його торгової марки з логотипом «[INFO]» (а.с.39-40). Процедура реєстрації торгової марки виконавцем доведена до відома замовника послуг (а.с.39), яка склалається із трьох етапів: перший етап - рекомендаційний; другий - підготовка комплекта заявки на реєстрацію торгової марки й подача заявки в патентне відомство України; третій етап - отримання свідоцтва про реєстрацію торгової марки. Погодившись із вказаною процедурою, обравши логотип та його вихідні дані, 08 жовтня 2013 року [PERSON] згідно платіжного доручення переказав ТОВ «Українські торговельні марки» кошти в сумі 700 грн. 00 коп. в рахунок оплати за подачу заявки в Укрпатент за реєстрацію його торгової марки, тим самим погодивши її остаточну редакцію. Після відправлення ТОВ «Українські торговельні марки» розробленого відповідачем й погодженого із замовником логотипу торговельної марки (а.с.45), [PERSON] вказав відповідачу на те, що не погоджується з розробленим зразком й вважає за необхідне внести зміни до нього. Позивачу ТОВ «Українські торговельні марки» було надано роз»яснення про те, що відповідач вже відправив подану ним заявку в Укрпатент на реєстрацію, у зв»язку з чим потрібно з самого початку подавати нову заявку, якщо він має намір що-небудь змінити. Матеріали справи містять нову редакцію торгової марки з логотипом «[INFO]», розроблену за рахунок відповідача (а.с.55). На сьогодні реєстрація торгової марки з логотипом «[INFO]» в Укрпатенті не проведена у зв»язку з несплатою позивачем, як замовником послуг, держаного збору (а.с.46), що не спростовується позивачем. При цьому, зобов»язання відповідачем щодо надання ним відповідних послуг виконані, й враховуючи те, що саме з винних дій позивача, як замовника послуг, не проведена оплата державного збору для реєстрації його торгової марки, процедура її реєстрації не завершена, відтак його вимоги є безпідставними й задоволенню не підлягають. Будь-які дії, які вказували б на те, що саме з винних дій відповідача, як виконавця замовлених позивачем послуг, не завершена процедура реєстрації торгової марки, матеріали справи не містять. Так, робота виконавця проведена з дотриманням вимог договору, без його відступів та будь-яких інших недоліків, які роблять цю роботу непридатною для використання, а тому на відповідача не може покладатися відповідальність за неналежну якість роботи, оскільки така відсутня. Позиція позивача про те, що він з відповідачем не перебували у договірних відносинах, оскільки умови договору не були викладені в письмовій формі, є безпідставною. Так, правочин, відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Письмове листування між сторонами було здійснено шляхом електронного засобу зв»язку (електронною поштою), що є свідченням волевиявлення сторін правочину. А сплача позивачем послуг замовлення в сумі 700 грн. 00 коп. (а.с.47) - підтвердженням його згоди на розроблену відповідачем торгову марку з логотипом «[INFO]» в остаточній редакції (а.с.45). Відповідно, зміна волевиявлення замовника послуг після виконання роботи виконавчем покладається на відповідальність самого замовника послуг. Адже, відповідно до ч.1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов»язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Такі правила законодавцем визначені в разі відступу саме підрядником від умов договору. Проте, в даному випадку позивач, як замовник послуг, спочатку погодив зразок логотипу торгової марки, а потім, після виконання роботи виконавцем, змінив свою думку, пославшись на те, що бажає змінити зображення, що не може розцінуватися, як відступ підрядника від умов договору; таким відступом від умов договору є зміна волевиявлення самого замовника. Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Позивач, відповідно до укладеного сторонами договору, свідчив, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору та згоду на остаточну редакцію торгової марки. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Судом не встановлено наявність обставин, з якими Закон України "Про захист прав споживачів" надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 88 ЦПК України. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закон України "Про судовий збір", Закону України "Про захист прав споживачів", тому вони мають бути віднесені на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на підставі ч.4 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 207, 627, 629, 837, 853 ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: dismissed