Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, про звільнення майна з-під арешту. В своїй позовній заяві позивач зазначав, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/17-43/1677-33, згідно з яким, останньому надано кредит у сумі 61 200,00 доларів США із сплатою 14,00% відсотків річних, строком до 28.03.2018р. Кредитний договір підписано обома сторонами та скріплений печаткою Банку. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 28 березня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, предметом договору іпотеки є: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 23.05.2006 року за реєстровим № 2366. Зазначений договір іпотеки, 28 березня 2008 року посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 314. Як стало відомо Банку, з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майн, на іпотечне майно державним виконавцем Пологівського ВДВС МУЮ накладено арешти в межах виконавчого провадження. Зокрема у реєстрі наявні наступні арешти: арешт нерухомого майна від 19.05.2011р., що накладений відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження серія та номер ВП 26547748 від 19.05.2011р. згідно судового наказу № 2н-623 від 01.11.2010р. виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя (Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 11186132 від 19.05.2011р., номер запису про обтяження: 2859420); арешт нерухомого майна від 09.07.2012р., що накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 33266833 від 07.07.2012р. (Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 12712636 від 09.07.2012р., номер запису про обтяження: 2859453); арешт нерухомого майна від 21.08.2013р., що накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 39082885 від 31.07.2013р. (номер запису про обтяження: 2859618). Наклавши арешт на зазначену вище нерухомість, державними виконавцями Пологівського ВДВС МУЮ не пересвідчились в тому, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], перебуває в заставі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» та грубо порушив вимоги ч. 4 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження», саме: про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Так, Договір іпотеки укладено 28 березня 2008 року, а постанови держвиконавця винесені 19.05.2011р., 07.07.2012р. та 31.07.2013р., тобто право іпотеки виникло набагато раніше, ніж держвиконавцем або судом було винесено рішення. Крім того, 31 липня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було зроблено виконавчий напис, відповідно до якого на користь Банка було звернуте стягнення на заставне майна, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить суд на підставі вищевикладеного Звільнити заставлене майно з-під арешту, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] (ІІН [NUMBER], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження серія та номер ВП 26547748 від 19.05.2011р. згідно судового наказу № 2н-623 від 01.11.2010р. виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя (Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 11186132 від 19.05.2011р., номер запису про обтяження: 2859420); постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 33266833 від 07.07.2012р. (Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 12712636 від 09.07.2012р., номер запису про обтяження: 2859453); постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 39082885 від 31.07.2013р. (номер запису про обтяження: 2859618), суму витрат на сплату судового збору в розмірі 229,40 грн. стягнути з Відповідача на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", в особі Запорізької обласної дирекції Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (р/р № 37399565030021 в ЗОД „Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335, ЄДРПОУ 14305909). Представник позивача надав суду заяву, просить справу розглядати без його участі , та задовольнити позовні вимоги Відповідач надав суду заяву, просить справу розглядати без його участі , позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник 3-ї особи надав суду відгук на позовну заяву Суд вивчивши матеріали справи, надані суду докази , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено , що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/17-43/1677-33, згідно з яким, останньому надано кредит у сумі 61 200,00 доларів США із сплатою 14,00% відсотків річних, строком до 28.03.2018р. Кредитний договір підписано обома сторонами та скріплений печаткою Банку. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 28 березня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, предметом договору іпотеки є: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 23.05.2006 року за реєстровим № 2366. Зазначений договір іпотеки, 28 березня 2008 року посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 314. На іпотечне майно державним виконавцем Пологівського ВДВС МУЮ накладено арешти в межах виконавчого провадження. Зокрема у реєстрі наявні наступні арешти: арешт нерухомого майна від 19.05.2011р., що накладений відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження серія та номер ВП 26547748 від 19.05.2011р. згідно судового наказу № 2н-623 від 01.11.2010р. виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя (Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 11186132 від 19.05.2011р., номер запису про обтяження: 2859420); арешт нерухомого майна від 09.07.2012р., що накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 33266833 від 07.07.2012р. (Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 12712636 від 09.07.2012р., номер запису про обтяження: 2859453); арешт нерухомого майна від 21.08.2013р., що накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 39082885 від 31.07.2013р. (номер запису про обтяження: 2859618). Частиною 7 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що спори, які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Наклавши арешт на зазначену вище нерухомість, державними виконавцями Пологівського ВДВС МУЮ не пересвідчились в тому, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], перебуває в заставі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» та грубо порушив вимоги ч. 4 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження», саме: про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів , які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно вимоги частини 1 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження», - звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок та допустимість звернення стягнення на майно боржника в порядку примусового виконання, а саме: для задоволення вимог стягувачів, що не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у двох випадках: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Договір іпотеки було укладено 28 березня 2008 року, а постанови держвиконавця винесені 19.05.2011р., 07.07.2012р. та 31.07.2013р., тобто право іпотеки виникло набагато раніше, ніж держвиконавцем або судом було винесено рішення. Крім того, 31 липня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було зроблено виконавчий напис, відповідно до якого на користь Банка було звернуте стягнення на заставне майна, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пунктом 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» також визначено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Що станом на сьогодення, державним виконавцем, так зроблено і не було. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 7 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що спори, які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організації, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суду притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно. Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved