Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

19.09.2017 року ТОВ "Кредекс Фінанс" звернулося до Балтського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 11188770000. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 14261,00 дол. США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. 20.04.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "Кредекс Фінанс" було укладено договір факторингу за № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором. Копією акту приймання-передачі від 14.05.2012 року підтверджується, що сторонами договору факторингу було підписано вказаний акт та передано право вимоги за вказаним кредитним договором. На час укладення Договору факторингу загальна сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором ТОВ "Кредекс Фінанс" станом на 14.05.2012 року становила 9974,19 дол. США, з якої: заборгованість за основною сумою боргу - 9454,43 дол. США; заборгованість за відсотками - 519,76 дол. США, що підтверджується залученим у формі додатку Витягом з реєстру боржників до вищезазначеного Договору факторингу, що виступає Додатком №1 до наведеного Договору факторингу. Оскільки боржник [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договором, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідачу не було повідомлено про укладення договору факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "Кредекс Фінанс". Він мав намір сплачувати ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти, однак банк їх не приймав. Тому заборгованість утворилася не з його вини. Договір факторингу не може укладатися стосовно боржників-фізичних осіб. Крім того, зазначив, що позовну заяву, на його думку, підписано не повноважною особою, а також, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 11188770000. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 14261,00 дол. США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Факт укладення кредитного договору та отримання коштів у зазначеній сумі відповідач не заперечує. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.04.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "Кредекс Фінанс" було укладено договір факторингу за № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором. Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року Клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов'язується відступити Фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги за кредитами, а Фактор зобов'язується придбати Права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбаченого цим договором. Пунктом 2.3. Договору факторингу передбачено, що передача набуває чинності у дату передачі з моменту підписання Акту приймання-передачі, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості і отримує відповідні права вимоги за кредитами. Акт приймання-передачі, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в Додатку 2 до цього Договору, є доказом передачі. Копією акту приймання-передачі від 14.05.2012 року підтверджується, що сторонами договору факторингу було підписано вказаний акт та передано право вимоги за вказаним кредитним договором. Крім того, п. 3 Акту приймання - передачі визначено, що Клієнт передає (відступає) права вимоги за кредитами Фактору (за переліком, наведеним у частині А Додатку 1 (Реєстр заборгованості боржників) до Договору), а Фактор цим приймає такі Права вимоги за кредитами. Клієнт та Фактор підтверджують, що передача Прав вимоги за кредитами, переліченими у частині А Додатку 1 (Реєстру заборгованості боржників) до Договору, набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання - передачі, як передбачено у пункті 2.3. Договору. Статтею 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобовязань або відповідальності перед боржником у звязку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Представник відповідача посилається на те, відповідачу не було повідомлено про укладення договору факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ "Кредекс Фінанс". Однак не надано доказів того, що він сплачував кошти первісному кредитору ПАТ «УкрСиббанк». Посилання на те, що відповідач мав намір сплачувати ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти, однак банк їх не приймав, також ніякими доказами не підтверджені. Крім цього, за змістом положень п. 11 ч. 1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг вважається фінансовою послугою. У ч. 5 ст. 5 цього Закону встановлено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги факторингу може надавати послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Будь-яких обмежень та застережень щодо особи боржника (юридична чи фізична особа) при відступлені права грошової вимоги при укладенні договорів факторингу ЦК України не містить. Таким чином, твердження відповідача про те, що договір факторингу не може укладатися стосовно боржників-фізичних осіб, на вимогах закону не ґрунтуються. Будь - яких підстав вважати, що позовна заява до суду підписана неповноважною особою, немає, отже суд відхиляє ці доводи відповідача як недоведені. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до графіку платежів, який є невід'ємною частиною договору, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, докази існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України із дотриманням письмової форми та наявністю підписів сторін, відсутні. На час укладення Договору факторингу загальна сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором ТОВ "Кредекс Фінанс" станом на 14.05.2012 року становила 9974,19 дол. США, з якої: заборгованість за основною сумою боргу - 9454,43 дол. США; заборгованість за відсотками - 519,76 дол. США, що підтверджується залученим у формі додатку Витягом з реєстру боржників до вищезазначеного Договору факторингу, що виступає Додатком №1 до наведеного Договору факторингу. В порушення умов Договору відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов Договору, в зв'язку з чим, утворилась заборгованість. Відповідач відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. Враховуючи, що позовну заяву було здано на пошту 12.09.2017 року, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість, яка складається з тіла кредиту - 4462,26 дол., нарахована в межах трирічного строку позовної давності, а саме: в період з вересня 2014 року до 25.07.2016 року, що підтверджується договором та графіком платежів, який є невід'ємною частиною договору. Позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу у національній валюті України. Як вбачається з кредитного договору, грошовий еквівалент визначено в іноземній валюті - доларах США. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Отже, судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті. Тому суд визначає, що заборгованість підлягає стягненню в іноземній валюті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в пропорційному відношенні до задоволених вимог у розмірі 882,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial