Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з відповідачів. Відповідно до уточненого позову просить стягнути солідарно з відповідачів: - матеріальну шкоду, заподіяною внаслідок кримінального правопорушення - дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2017 року та її наслідків в розмірі 53557, 00 гривень; - відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності внаслідок кримінального правопорушення - дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2017 року та її наслідків в розмірі 38400, 00 гривень; - відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення - дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2017 року та її наслідків в розмірі 222000 гривень; - витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.08.2017 року він рухався на трамваї за маршрутом № 27, під`їхав до зупинки громадського транспорту, розташованої по вул. Академіка Павлова у м. Харкові близько 06-45 годин та при зупинці трамваю, тримаючись лівою рукою за дверний поручень, в той же час права нога була на землі та була опорною, а також в правій руці у нього перебувала палиця, на яку він опирався, а ліва нога перебувала на нижній сходинці вагону трамваю, але в цей момент двері вагону трамваю почали зачинятися, у зв`язку з чим він втратив рівновагу та впав на асфальт, тим самим стопа правої ноги потрапила на колію та у зв`язку із рухом трамваю відбувся наїзд колеса на ногу та деформування нижньої кінцівки, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди він отримав травму правої нижньої кінцівки у вигляді травматичної ампутації правої стопи на рівні дистальної третини плеснових кісток, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм стійкої втрати постійної працездатності. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого 286 ч.2 К України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на 2 роки. В силу ст. ст. 1п. «в», 9 ЗУ «Про Амністію» у 2016 році від відбуття призначеного покарання звільнена. Зазначений вирок Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року набув чинності. Тобто внаслідок протиправних дій водія просить стягнути матеріальну шкоду, яка полягає з витрат на забезпечення невідкладеної медичної допомоги, лікування,придбання ліків та інших товарів медичного призначення в розмірі 53557, 00 гривень. Також просить стягнути з відповідачів суму заробітку у період 13.09.2017 року по 13.09.2018 року внаслідок втрати загальної працездатності в розмірі 38400 гривень, посилаючись, на те що на час заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто 24.08.2017 року, працював на посаді охоронця АК «Поршень», отримуючи заробітну плату в розмірі 3200 гривень щомісяця. У зв`язку із втраченою працездатністю та неможливістю виконання обов`язків охоронця після отриманого тілесного ушкодження, 13.09.2017 року був змушений звільнитися із посади охоронця АК «Поршень». Таким чином просить стягнути вищевказану суму. Також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 222000 гривень. Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій йому була заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних й моральних страждань. Зазначив, що з 24.08.2017 року він безперервно знаходиться на лікуванні у лікувальних закладах різного рівня та спрямованості, так як відчуває головний біль, шум в вухах та голові, гострі приступи болю правої стопи, пережив гостру психотравмуючу травму, у нього погіршився сон. Через протиправні дії його стан здоров`я погіршився, він являється інвалідом 3 групи. Вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди має розраховуватись відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Оскільки він мав намір працювати на посаді охоронця не менше ніж 5 років та втратив таку можливість внаслідок протиправних дій відповідача, тому розраховує розмір моральної шкоди в розмірі 1 мінімальної заробітної плати за кожен місяць з 5 років, які б міг працювати у випадку не заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження, тобто 3700 гривень * на 60 місяців, що дорівнює 220000 гривень. Додатково зазначив, що добровільно відшкодувати шкоду відповідач Комунальне підприємство «Жовтневе трамвайне депо» не пропонувало. Також просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2018 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.11.2018 р. справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача у вступному слові позовні вимоги, в обсязі уточненої позовної заяви, підтримали в повному обсязі, та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом згодна частково, у вступному слові пояснила, що дійсно працювала водієм трамваю № 27 в КП "Жовтневе трамвайне депо". Вранці 24.08. 2917 року керувала трамваєм та на зупинці вул. Академіка Павлова скоїла наїзд на [PERSON] Пояснила, що його не бачила, т. я. виходила жінка та у неї було багато речей, тільки після того, як трамвай поїхав, почула крик на допомогу. З позовом не згодна частково, т. я. у неї немає коштів на погашення шкоди Представник відповідача КП " Жовтневе трамвайне депо" надав до суду відзив, відповідно до якого зазначив, що 24.08.2017 року приблизно о 06-45 годин під час висадки/посадки пасажирів на трамвайній зупинці "522-й мікрорайон", розташований навпроти будинку № 317 по вулиці Ак. Павлова в м. Харкові, [PERSON] скоїла наїзд на [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир [PERSON] отримав травму правої нижньої кінцівки у вигляді травматичної ампутації правої стопи на рівні дистальної третини плеснових кісток, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм стійкої втрати постійної працездатності. 06.02.2018 року вироком Київського районного суду м. Харкова [PERSON] визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Після винесення вироку [PERSON] звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить стягнути солідарно з КП "Жовтневе трамвайне депо" та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 53557, 00 гривень, моральну шкоду в розмірі 222000, 00 гривень, втрату заробітку в розмірі 38400, 00 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. У вступному слові представник позивача пояснила, що позивачем не надано належних доказів в обгрунтування розміру матеріальної та моральної шкоди. Пояснив, що матеріальна шкода, яка підтверджується фіскальними чеками на придбання ліків, складає 13326, 50 гривень. Вимоги позивача щодо втраченого заробітку в розмірі 38400 гривень вважає безпідставними, у зв"язку з тим, що відповідно до трудової книжки [PERSON] був звільнений з АК "Поршень" за власним бажанням, тому у позивача відсутнє право на відшкодування розміру втраченого заробітку, оскільки не подано належних доказів про визначення йому у період з 13.09.2017 року по 13.09.2018 року втрати професійної чи загальної працездатності внаслідок отриманих 24.08.2017 року травм. Відповідно до вимог про стягнення витрат на правничу допомогу вважає позов не підлягає задоволенню, у зв"язку з тим, що до суду не було надано договір про надання правничої допомоги, квитанцію про сплату наданих послуг, не було вказано час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт. Також вважає вимогу про стягнення моральної шкоди необґрунтованою та безпідставною, розмір її занадто завищеним та недоведеним. Зазначив, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Тому просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування вимог, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В ході судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого 286 ч.2 К України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на 2 роки. В силу ст. ст. 1п. «в», 9 ЗУ «Про Амністію» у 2016 році від відбуття призначеного покарання звільнена. Зазначений вирок Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року набув чинності. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 18.09.2017 року повний діагноз захворювання [PERSON] : травматична ампутація І-ІУ пальців правої стопи (24.08.2017 року). Стан після ПХО ран. Некроз країв післяопераційної рани. Множинні забої, садна м"ягких тканей обличчя та шеї. Рвана рана верхньої губи, стан після ПХО.Діабетична ангіопатія судин нижних кінцівок. Відповідно до копії трудової книжки виданої 25.01.1970 року 15.09.2017 року [PERSON] був звільнений з АК "Поршень" за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП. З копій чеків вбачається, що під час лікування [PERSON] придбав ліки на загальну суму 13326 гривень. Згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда (МСЕК) від 27.08.2018 року № 389/911 зазначено, що [PERSON] є інвалідом 3 групи, інвалідність пов"язана з проходженням служби в ОВС. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до роз`яснень абз. 4 п. 4 постанови Пленуму ВССУ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року надані наступні роз`яснення, відповідно до яких відповідно до ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вироку Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого 286 ч.2 К України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на 2 роки. В силу ст. ст. 1п. «в», 9 ЗУ «Про Амністію» у 2016 році від відбуття призначеного покарання звільнена. Потерпілим по вищезазначеній справи є [PERSON] Зазначений вирок Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року набув чинності. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 18.09.2017 року вбачається, що повний діагноз захворювання [PERSON] : травматична ампутація І-ІУ пальців правої стопи (24.08.2017 року). Стан після ПХО ран. Некроз країв післяопераційної рани. Множинні забої, садна м"ягких тканей обличчя та шеї. Рвана рана верхньої губи, стан після ПХО.Діабетична ангіопатія судин нижних кінцівок. З копій чеків вбачається, що під час лікування [PERSON] придбав ліки на загальну суму 13326 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для стягнення заподіяної матеріальної шкоди, в розмірі визначеному відповідно до чеків про придбання ліків на лікування в розмірі 13326 гривень. З копії трудової книжки виданої 25.01.1970 року вбачається, що 15.09.2017 року [PERSON] був звільнений з АК "Поршень" з посади охоронця за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП. Тобто позивачем не подано належних доказів про визначення йому у період з 13.09.2017 року по 13.09.2018 року втрати професійної чи загальної працездатності внаслідок отриманих 24.08.2017 року травм. Посилання позивача на те, що він міг працювати на вищевказаній посаді протягом наступного року - є припущенням та не може бути доказом при розрахунку втраченого заробітку. Тому суд вважає, що в частині вимог позивача про стягнення втраченого заробітку в розмірі 38400 гривен за необхідно відмовити. В задоволені вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, суд вважає необхідно відмовити з огляду на наступне. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи, що позивачем не надано доказів про надання йому правничої допомоги, а саме до суду не було надано договір про надання правничої допомоги, квитанцію про сплату наданих послуг, не було підтверджено чи відповідає вказана послуга співмірності винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, не було вказано час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, суд відмовляє в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. Щодо вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про наступне. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачу, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості, бере до уваги те, що винними діями відповідачів, що підтверджується вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року , відповідно до якого [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого 286 ч.2 К України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на 2 роки, [PERSON] була завдана шкода каліцтвом та ушкодженням здоров"я. Згідно з п. 9 роз"яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити із такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Посилання позивача, що він мав намір працювати на посаді охоронця не менш 5 років і втратив таку можливість внаслідок протиправних дій відповідача та сума моральної шкоди повинна розраховуватись за вищевказаний період, суд не бере до уваги, та вважає припущенням. У зв"язку з чим, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди частково та розраховує суму моральної шкоди за період з моменту скоєння кримінального правопорушення , а саме з 24.08.2017 року до винесення рішення по справі. Згідно Закону України "Про державний бюджет України" мінімальна заробітна плата з 01.01.2017 року становить 3723 гривень. Тобто розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями відповідачів за період з 24.08.2017 року до винесення рішення по справі становить 89352 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial