Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживачів, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь суму депозитного вкладу за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в національній валюті № 307231/1402/370-14 від 05 лютого 2014 року в розмірі 9 551,35 грн., проценти від простроченої суми вкладу понад строк дії договору з 30.01.2015 року по 08.06.2015 року в розмірі 653,72 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 97,67 грн., індекс інфляції в розмірі 3 550,10 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,000 грн., а загалом 14 852,84 грн. В обґрунтування пред'явленого позову позивач посилалася на те, що 05.02.2014 року вона уклала з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір № 307231/1402/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в національній валюті на суму 3 500,00 грн. Скориставшись своїм правом, вона поповнювала вклад внесенням готівки через касу банку спочатку на 2 051,35 грн., а потім на суму 4 000,00 грн. Загальна сума вкладу склала 9 551,35 грн. 09.02.2015 року вона звернулася безпосередньо до відділення банку із вимогою про повернення суми вкладу за договором № 307231/1402/370-14. 23.02.2015 року вона звернулася до відділення банку з претензією щодо повернення суми вкладу за договором № 307231/1402/370-14. Але зазначені вимоги залишені банком без задоволення. Вона неодноразово в усній та письмовій формах зверталася до Банку з проханням повернути належні їй грошові кошти, але Банк грошові кошти не повертає, на її письмові заяви жодних відповідей не надав. Відповідач не виконує ні обовязків за договором, ні вимоги чинного законодавства України, чим порушує її права та призводить до матеріальних збитків. Діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона витратила багато часу на переговори та листування з відповідачем, постійно нервує, дуже переживає з того приводу, що грошові кошти їй взагалі можуть не повернути. Спричинену моральну шкоду вона оцінює у 1 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, в своїх поясненнях спиралася на доводи, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання представник відповідача суду не надав. Враховуючи думку представника позивача, про можливість розгляду справи на підставі наявних доказів по справі у відсутності представника відповідача, суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Так, судом встановлено, що 05 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 307231/1402/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в національній валюті на суму 3 500,00 грн. (а.с. 4). Зазначену суму було внесено позивачем на розрахунковий рахунок, відкритий у банку, що підтверджується копією квитанції № 2393996 від 05.02.2014 року (а.с. 8). Відповідно до п. 4 договору-заяви № 307231/1402/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в національній валюті від 05.02.2014 року вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, за згодою банку у порядку та на умовах, передбачених п.п. 3.1. - 3.4. основних умов. Позивач, скориставшись своїм правом, поповнювала вклад внесенням готівки через касу банку спочатку на 2 051,35 грн., що підтверджується квитанцією № 3050564 від 08.10.2014 року, а потім на суму 4 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 3133788 від 29.10.2014 року. Загальна сума вкладу склала 9 551,35 грн. Відповідно до умов договору процентна ставка за договором складає 21 % річних. Дата повернення вкладу - 10 лютого 2015 року. Відповідно до п. 6 даного договору-заяви, після закінчення строку, визначеного п. 1, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.3. Основних умов. Згідно п. 5 Договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом всього строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення Вкладу) у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. При цьому, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу за ставкою із розрахунку 1,00 (один)% річних відповідно до положень п.5.3 Основних умов. У випадку, якщо протягом терміну розміщення Вкладу Вкладнику здійснювалася виплата процентів, Вкладник підписанням цього Договору-заяви уповноважує Банк утримати зайво нараховані та виплачені Вкладнику проценти із суми Вкладу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та Вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.\~\~Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина перша статті 1060 ЦК України передбачає, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.\~\~У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Вирішуючи позовні вимоги позивача, суд, враховуючи, що строк дії договору закінчився, позивач зверталася до банку з заявами про повернення коштів, але в повному обсязі їх не отримала, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] суму депозитного вкладу за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в національній валюті № 307231/1402/370-14 від 05 лютого 2014 року в розмірі 9 551,35 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-140 цс/13, відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Водночас суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки обов'язок відповідача по нарахуванню та виплаті розміру процентів по вкладу на рівні 21 % річних припинився в строк, передбачений договором, тобто 09.02.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з п. 18. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 370 днів в національній валюті № 307231/1402/370-14 від 05 лютого 2014 року з 10.02.2015 року по 08.06.2015 року в розмірі 93,42 грн., виходячи з наступного розрахунку: 9 551,35 грн. х 3 % х 119/365/100, де 119- кількість днів прострочки на час звернення до суду, 9 551,35 грн. - сума не виплаченого вкладу, 365 - кількість днів на рік. Індекс інфляції за порушення боржником грошового зобов'язання складає 3 432,06 грн. з розрахунку: Н = (В+Інф) * І - (В+Інф), де Н - сума нарахувань, В - сума вкладу, Інф - інфляція за попередні місяці, І - індекс інфляції за розрахунковий місяць, а саме:. лютий 2015 року: 9 551,35 грн. * 105,3 % - 9 551,35 грн. = 506,22 грн.; березень 2015 року: (9 551,35 грн. + 506,22 грн.) * 110,8 % - (9 551,35 грн. + 506,22 грн.) = 1 086,22 грн.; квітень 2015 року: (9 551,35 грн. + 506,22 грн. + 1 086,22 грн.) * 114 % - (9 551,35 грн. + 506,22 грн. + 1 086,22 грн.) = 1 560,13 грн.; травень 2015 року: (9 551,35 грн. + 506,22 грн. + 1 086,22 грн. + 1 560,13 грн.) * 102,2 % - (9 551,35 грн. + 506,22 грн. + 1 086,22 грн. + 1 560,13 грн.) = 279,49 грн. Загальна сума індексу інфляції складає 3 432,06 грн.: 506,22 грн. + 1 086,22 грн. + 1 560,13 грн. + 279,49 грн. Що стосується позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial