Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» (далі позивач за первісним позовом) звернувся до суду з первісним позовом до [PERSON] (далі відповідач 1 за первісним позовом, позичальник), [PERSON] (далі відповідач 2 за первісним позовом, поручитель) про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору №50004797 від 07.06.2012 року посилаючись на те, що відповідач 1 та відповідач 2 умови кредитного договору не виконують, внаслідок чого за вищевказаним кредитним договором наявна заборгованість, яку останні в добровільному порядку не погашають, а тому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (в частині судових витрат) просить стягнути з відповідачів 1 та 2 на його користь основну суму заборгованості за кредитним договором № 50004797 від 07.06.2012 р. у розмірі 184 542, 45 грн., збитки у розмірі 11 339, 64 гри., штраф у розмірі 35 904, 95 грн., 3% річних в розмірі 451, 31 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 322, 39 грн. та судові витрати у розмірі 660, 00 грн. Відповідачем 1 за первісним позовом подано зустрічну позовну заяву(далі- позивач за зустрічним позовом) до ТОВ «Порше Мобіліті» (далі- відповідач за зустрічним позовом) про захист прав споживачів, визнання недійсними п.п.1.3; 1.3.1; 1.3.2; п.2.4 загальних умов кредитування кредитного договору №50004797 від 07.06.2012 року, визнання недійсним кредитного договору №50004797 від 07.06.2012 року, посилаючись на те, що вищевказаний кредитний договір суперечить нормам чинного ЦК України а також ст.ст.11, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому просить про вищевикладене. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі, подав заперечення на зустрічний позов. Відповідач 1 та відповідач 2 за первісним позовом а також їх представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали, . Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм право відносини. 07.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (далі - позивачза первісним позовом), який відповідно до свідоцтва №ІК №58 від 02.07.2009 року зареєстрований як фінансова установа згідно розпорядження Держфінпослуг та [PERSON] (далі відповідач 1 за первісним позовом, позичальник) було укладено кредитний договір № 50004797 відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачеві 1 кредит у сумі 179 524,79 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 22 190,95 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель CaddyGP Kombi, кузов №WV2ZZZ2KZCX125556, обєм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2012 (надалі за текстом - «автомобіль»), а відповідач 1 зобов'язався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути позивачеві кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невідємну частину договору (підтверджується копією кредитного договору № 50004797, а.с.12-15). Відповідно до п.1.3.1 загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Відповідно до п.2.4 та 2.5 загальних умов кредитування, нарахування процентів, щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування починається з першого календарного дня місяця і закінчуєьться останнім календарним днем поточного місяця. Термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальниим умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів. Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає 470,40 дол. США (а.с.16). Позивач за первісним позовом виконав свої зобовязання, передбачені кредитним договором та надав кредит у вищевказаній сумі - 179 524,79 грн., що в еквіваленті складає 22 190,95 доларів США, що в свою чергу не заперечується відповідачем 1 та 2 за первісним позовом. Крім того, 07.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] (далі відповідач 2 за первісним позовом, поручитель) укладено договір поруки відповідно до умов якого відповідач 2 виступає поручителем за зобовязаннями відповідача 1 та несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобовязань позичальника на підставві або у звязку з договором або будь якою його невідємною частиною, в повному обсязі відшкодовує всі платежі, що підлягають сплаті у відповідності до договору протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідного письмового повідомлення від компанії тощо (підтверджується копією кредитного договору № 50004797, а.с.15 умови поруки). Крім того, 15.06.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено договір застави, за яким для забезпечення виконання зобов'язань за договором відповідачем 1 було передано у заставу автомобіль марки VW, модель CaddyGP Kombi, кузов №WV2ZZZ2KZCX125556, обєм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2012, заставною вартістю 211 205,63 грн. (підтверджується договором застави, а.с.19-22). Починаючи з серпня 2012 року, порушуючи чинне законодавство та умови договору, відповідач-1 за первісним позовом перестав виконувати свої зобовязання за договором, не сплативши кредитні платежі за серпень 2012 року, вересень 2012 року, жовтень 2012 року та листопад 2012 року, що в свою чергу відповідно до п. 3.2.1. умов договору (у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь- якого чергового платежу (або його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць) дає позивачу підстави для визнання терміну повернення кредиту таким, що настав. Відповідно до п 3.3 договору позивачем та відповідачем погоджено, що термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит таким що підлягає поверненню, на 5-й (пятий) календарний день з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги відповідачеві. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі позивача) відповідач зобовязаний повернути позивачеві в повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, які підлягають застосуванню (сума повернення розраховується позивачем і вказується у повідомлені). Відповідно до п. 5.4. договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису Відповідно до п. 5.4.1. договору застави реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, проводиться шляхом продажу з публічних торгів. 25.01.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, яким вимоги позивача станом на момент вчинення виконавчого напису мали бути задоволені в розмірі 225 019,55 грн. (підтверджується виконавчим написом, а.с.26). 29.01.2013 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим написом про стягнення з відповідача 1 боргу в сумі 225019,55 грн. (підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження, а.с.27). 22.05.2013 року державним виконавцем було вилучено предмет застави, що підтверджуються актом від 22.05.2013 року (а.с.28) та 23.12.2013 року предмет застави реалізовано за результатом аукціону за 122 900,00 грн. (підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві, а.с.29). За результатом виконавчого провадження та реалізації предмета застави, з урахуванням витрат на вчинення виконавчих дій та сплати виконавчого збору, з відповідача- 1 було стягнуто на користь позивача 93 229,11 гривень. При цьому, станом на 22.05.2014 року, з урахуванням сплачених кредитних платежів, часткового погашення заборгованості за договором за рахунок звернення стягнення на предмет застави в розмірі 93 229,11 грн., а також з урахуванням обмінного курсу валют, основна сума заборгованості становить 184\~542, 45 грн з яких сума кредиту, яка підлягає сплаті становить 183 032, 43 грн., плата за користування кредитом 1510,02 грн.; збитки заподіяні позивачу у звязку з неналежним виконанням умов договору включаючи 20% ПДВ становить 11339, 64 грн.; штраф у розмірі 35904, 95 грн. та 3% річних у розмірі 451, 31 грн., а також судові вирати у розмірі 660 грн., з яких 460 грн. витрати на правову допомогу (підтверджуються договором про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 р. та додатковок угодою до нього; рахунком-фактурою № 250 від 03.10.2014 р.; актом № 268 від 03.10.2014 р.; рахунком-фактурою № 317 від 18.11.2014р.; актом № 338 від 18.11.2014 р.; рахунком-фактурою № 334 від 19.11.2014 р.; актом № 355 від 19.11.2014 р.; рахунком-фактурою № 373 від 12.12.2014 р.; актом № 394 від 12.12.2014 р.), 200 грн. - витрати повязані з явкою до суду (підтверджуються звітами про використання коштів № А0-0000127 від 05.09.2014 р., № А0-0000152 від 20.10.2014 р,, № А0-0000166 від 13.11.2014р., № А0-0000181 від 08.12.2014 р.). На підтвердження своїх вимог позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) не заперечуючи самого факту укладання кредитної угоди №50004797 від 07.06.2012 року на вказаних в договорі умовах, посилається на те, що згідно недійсних п.п. 1.3., 1.3.1., 1.3.2. загальних умов кредитування застосовується еквівалент у іноземній валюті у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку. Тобто, даний договір фактично вбачає валютні операції, для яких є свій порядок регулювання - зокрема, наявність ліцензії на валютні операції, обов'язок ТОВ «Порше Мобіліті» попередити позичальника про валютні ризики тощо. Крім іншого, позивача фактично зобовязано сплачувати фіксовану суму доларів США (згідно графіку), а не фіксовану суму гривень за гривневим кредитом, яка теж зазначена у графіку погашення заборгованості. Відповідно відповідачем порушено ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка, зокрема, передбачає, що надання (отримання) споживчого кредиту в іноземній валюті на території України забороняється. Розмір щомісячного платежу по цьому кредиту безпідставно постійно збільшувався, хоча повинен становити 3 805,54 гривень, але відповідач посилався на збільшення курсу долара, який не є валютою кредита та позивач не повинен нести валютні ризики за гривневим кредитом. При цьому, порушення прав як споживача, вважає положення п.п. 1.3., 1.3.1., 1.3.2, 2.4 загальних умов кредитування, за якими передбачаються зміни в витратах позичальника за формулою відповідно до зміни курсу долара США, крім відсоткової ставки - несправедливими, а відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Крім того, вважає, що боргові зобовязання позивача за п.п. 1.3., 1.3.1., 1.3.2, 2.4 загальних умов кредитування кредитного договору № 50003385 у договорі були визначені не у грошовому виразі, а формулами відповідача по кожному місяцю, що суперечило п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Спірний кредитний договір № 50004797 не був би укладений позивачем та відповідачем (не відбувся) без включення п.п. 1.З., 1.3.1., 1.3.2, 2.4 загальних умов кредитування кредитного договору № 50004797. Графіком погашення кредиту, узгодженим сторонами, сума платежу за розрахунковий період передбачено в розмірі 3 805,54 грн. щомісяця, при цьому будь-які вказівки щодо можливої зміни суми сплати відповідно до формул в графіку відсутні. Крім іншого, підписання даного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ТОВ «Порше Мобіліті» з посиланням на ст.ст. 11,15. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, зазначені положення кредитного договору обмежують конкуренцію страхових компаній та суперечать наступним нормам законодавства, оскільки п. 5.5. кредитного договору зобовязує позичальника застрахувати заставне майно в рекомендованій ТОВ «Порше Мобіліті» страховій компанії. Таким чином, в договорі встановлене монопольне право визначеної ТОВ «Порше Мобіліті» страхової компанії страхувати майно позивача, що є порушенням ст. ст 6, 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ст.6 ЗУ «Про страхування», ст.ст.11,18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів» а також ст.ст.13, 27, 203, 228, 548, 627 ЦК України тощо. Відповідач за зустрічним позовом заперечив в повному обсязі щодо всіх пунктів зустрічної позовної заяви з посиланням на нормативні акти. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.. Згідно ч.1 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного бванку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини, вона проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Відповідно до ст.ст. 524, 525,526 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, суд критично ставиться до твердження позивача за зустрічним позовом, про те, що в порушення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», умови кредитного договору, які передбачають сплату коштів на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США, є дискримінаційним по відношенню до позивача як до споживача, а вказані умови договору - несправедливими, оскільки у кредитному договорі чітко визначені кредитні умови, зокрема, положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту. Крім того, в п.9.5 загальних умов кредитування, що є невідємною частиною кредитного договору зазначено зокрема, що відповідач за зустрічним позовом належним чином ознайомив позивача за зустрічним позовом з правилами надання фінансових послуг, інформацією передбаченою ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», умовами надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Таким чином, підписавши кредитний договір, його сторони визначили взаємні права та обовязки, погодили термін виконання зобовязань. Відповідно до п.п.14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізоаного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Враховуючи викладене, суд вважає, що зростання курсу доллара США до гривні протягом строку дії кредитного договору, сааме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись в гривні у перерахунку до доллара США з курсом, який є дійсним день, що передує виставленню відповідного рахунку. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, при укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В той же час, згідно чч.1-3, 5 ст.203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1,2,5 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно пп. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд) цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати з цивільних справ» від 17.10.2014 р. № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач за первісним позовом, зареєстрований як фінансова установа, відповідно до розпорядження Держфінпослуг мав право надавати послуги із надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, без розмежування такої послуги залежно від того чи є такі кошти власними чи залученими виходячи з вимог ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, відповідно до Акту планової виїзної комплексної первірки ТОВ «Порше Мобіліті» інспекційною групою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.12.2013 року №220/15-4 ФП за період діяльності вказаної ТОВ з 30.09.2010 року по 30.09.2013 року порушень з питань надання фінансових послуг не виявлено. Відповідно до п.1.1 глави Ліцензійних умов затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 18.10.2005 року №4802, залучені кошти - кошти, прямо або опосередковано отримані на зворотній основі від фізичних осіб та/або юридичних осіб, отримані залишки фінансових активів, які виникли в результаті здійснення звичайної господарської діяльності в інтересах цих осіб. До залучених коштів не належать кошти, отримані у вигляді внесків до капіталу кредитної установи, у тому числі субординований капітал, отримані від кредитних установ за кредитними договорами, а також кошти, отримані з місцевих та державних бюджетів фінансовими установами - юридичними особами публічного права; Підсумовуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є обгрунтованими, підтверджені належними доказами та такими, що підлягають задоволенню, вимоги ж позивача за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, позовні вимоги щодо визнання недійсним умов кредитного договору, які стосуються усіх платежів щодо сплати у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не грунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, тому позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів за первісним позовом у рівних частинах на користь позивача за цим же позовом у розмірі 2982, 39 грн. (2322,39 грн. судового збору +660 грн. (з яких 460 грн. витрат на правову допомогу та 200 грн. витрат, повязаних з явкою до суду).

Outcome: approved