Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В подальшому збільшила позовні вимоги та просить визнати автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] та автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] спільним сумісним майном подружжя, визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], укладену на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року та поділити зазначені транспортні засоби, виділивши їй автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, підтвердивши придбання в шлюбі з [PERSON] автомобілів Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] і Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] та вважає за необхідне провести поділ автомобілів шляхом виділення позивачу автомобіля Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] та виділення йому автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, та, не заперечуючи проти поділу транспортних засобів як спільного майна подружжя [PERSON], вважає за доцільне виділити [PERSON] автомобіль марки Volkswagen T5 та виділити [PERSON] автомобіль марки Mitsubishi Lancer. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила, що з 22 травня 2004 року по 04 грудня 2014 року перебувала в шлюбі з відповідачем і від даного шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей, які за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26.12.2014 року перебувають на її утриманні і вихованні. Зазначила, що в період шлюбу вона з відповідачем придбали автомобіль Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], які було зареєстровано за відповідачем і посилаючись на те, що зазначені автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя і останній з них був відчужений (перереєстрований) відповідачем без її згоди для матері відповідача [PERSON], просить визнати автомобілі марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] та автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] спільним сумісним майном подружжя, визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], укладену на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року та поділити зазначені транспортні засоби, виділивши їй автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. Необхідність виділення їй зазначеного автомобіля обгрунтовує наявністю попередньої домовленості з відповідачем щодо такого поділу їх майна, наявністю в неї двох неповнолітніх дітей та тим, що даний автомобіль є легким у керуванні у зв'язку з наявністю в ньому автоматичної коробки передач. Підтвердивши в судовому засіданні те, що спірний автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] має три місця для перевезення людей, зазначила, що саме такий автомобіль необхідно виділити відповідачу, оскільки він є вантажним та буде необхідним відповідачу, як такому, що проживає в сільській місцевості, для транспортування продуктів сільського господарства. Пояснила, що спірні автомобілі по вартості є рівноцінними і вартість кожного з них становить 125000 грн. Заперечила укладення 05.12.2008 року договору позики 10000 доларів США між її колишнім чоловіком [PERSON] та його матір'ю [PERSON] для придбання автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], зазначивши, що на придбання автомобіля було використано кошти, які були отримані як заробітна плата [PERSON], її доходи від підприємницької діяльності та доходи від ведення підсобного господарства. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та підтвердив, що за період перебування в шлюбі з позивачкою ними було придбано автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначив, що останній з автомобілів було придбано частково за кошти його матері [PERSON], які в розмірі 10000 доларів США було позичено в грудні 2008 року і [PERSON] знала про укладення зазначеного договору. Необхідність придбання зазначеного автомобіля пояснив майбутнім подорожчанням автомобілів у зв'язку з кризою 2008 року. Пояснив, що у зв'язку з невеликими доходами, без допомоги своєї матері [PERSON] не змогли б придбати зазначений автомобіль. Одночасно, зазначив, що незважаючи на рішення Острозького районного суду від 26.12.2014 року щодо визначення місця проживання їх дітей, [PERSON] не забирає до себе їх сина [PERSON] і він продовжує постійно проживати з ним та навчатись в Плосківській ЗОШ і-ІІІ ст. Необхідність виділення йому автомобіля марки Mitsubishi Lancer пояснив тим, що більшість часу перевезенням дітей займається саме він, а не позивачка, оскільки із-за відсутності рейсового автобуса до місця навчання сина, яке знаходиться на відстані 9-10 км від їх місця проживання, змушений щоранку відвозити його на навчання та додому, використовує зазначений автомобіль, коли щотижня на вихідні дні забирає дочку з м.Рівне - місця проживання [PERSON] до себе додому та відвозить її назад, а також використовує його для систематичних перевезень дітей в розважальні заклади. Пояснив, що [PERSON] не має такої необхідності в перевезенні дочки, оскільки дитячий садочок, який вона відвідує, знаходиться на відстані 2-3 км. від їх місця проживання та зважаючи на те, що пасажирське транспортне сполучення в м.Рівне є значно кращим ніж таке сполучення за його місцем проживання. Зазначив, що перереєстрація автомобіля марки Mitsubishi Lancer була проведена на [PERSON] у зв'язку з необхідністю повернення для неї позики в розмірі 10000 доларів США та пояснив, що виділення зазначеного легкового автомобіля при поділі майна саме йому необхідне для забезпечення регулярного транспортування [PERSON] до лікувального закладу, а саме Рівненського обласного онкологічного диспансеру, який знаходиться в м.Рівне і потребою здійснювати таке перевезення саме легковим автомобілем. Підтвердив наявність попередньої домовленості між ним та позивачкою щодо поділу автомобілів, зазначивши, що за вказаною домовленістю [PERSON] мала отримати автомобіль марки Volkswagen T5, який має три місця для перевезення водія і пасажирів. Пояснив, що вартість спірних автомобілів є однаковою і становить 125000 грн. кожен. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов в частині визнання спірних автомобілів спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] та в частині визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], укладеної між [PERSON] та нею 24.09.2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року, виданої ТзОВ "М.В.Л. Груп" визнала повністю та пояснила, що [PERSON], будучи матір'ю відповідача, позичила для його сім'ї 10000 доларів США на придбання легкового автомобіля. Зазначила, що в 2014 році відповідач повернув для [PERSON] зазначені кошти самостійно, передавши в її власність зазначений автомобіль. Пояснила, що на даний час дочка [PERSON] проживає в м.Рівне з [PERSON], а син проживає з [PERSON] в с.Гай Острозького району та навчається в Плосківській ЗОШ І-ІІІ ст. Зазначила, що більшість часу перевезенням дітей займається саме [PERSON], а не позивачка, оскільки із-за відсутності рейсового автобуса до місця навчання сина, яке знаходиться на відстані 9-10 км. від їх місця проживання, саме відповідач щоранку відвозить його на навчання, а в подальшому додому, для чого використовує автомобіль марки Mitsubishi Lancer, також використовує зазначений автомобіль, коли щотижня на вихідні дні забирає дочку з м.Рівне до себе додому та відвозить її назад, а також використовує його для систематичних перевезень дітей в розважальні заклади. Пояснила, що [PERSON] не має такої необхідності в перевезенні дочки, оскільки дитячий садочок, який вона відвідує, знаходиться на незначній від їх місця проживання відстані. Зазначила, що [PERSON] змушений часто перевозити [PERSON] в Рівненський обласний онкологічний диспансер, оскільки у зв'язку з важким захворюванням вона перебуває на обліку в зазначеному лікувальному закладі і транспортування [PERSON] саме легковим автомобілем є найбільш доцільним, оскільки перевезення вантажним автомобілем завдає їй фізичного болю. Суд, вислухавши позивача [PERSON]. та її представника, відповідача [PERSON] та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04.12.2014 року та пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що з 22 травня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі і зазначеним рішенням шлюб було розірвано. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що 29.05.2008 року за [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що 24.09.2014 року за [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. Водночас, з зазначеного свідоцтва та довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів №706 від 15.10.2015 року вбачається, що перша реєстрація зазначеного автомобіля була проведена 21.03.2009 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу подружжям [PERSON] 29.05.2008 року було придбано автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] та 21.03.2009 року було придбано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. Статтею 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, оскільки спірне майно - автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] було придбано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], то зазначене майно є об'єктом права спільної права спільної сумісної власності. З розписки [PERSON] від 05.12.2008 року вбачається, що зазначеного числа між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] позичив в [PERSON] 10000 доларів США на придбання автомобіля марки Mitsubishi Lancer. В судовому засіданні [PERSON] заперечила укладення такого договору та отримання за ним коштів, представник позивача вважає, що при вирішенні спору розписку про позику коштів брати до уваги не слід, оскільки форма договору не відповідає вимогам закону та не містить вказівки на осіб - свідків передачі коштів. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердили укладення договору позики, за яким [PERSON] позичила [PERSON] 10000 доларів США на придбання автомобіля марки Mitsubishi Lancer. Хоча в розписці від 20.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] підтверджено повернення останній коштів за договором позики від 05.12.2008 року за рахунок автомобіля марки Mitsubishi Lancer, суд вважає, що зазначений автомобіль є майном спільної сумісної власності подружжя [PERSON] виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що договір позики в судовому порядку [PERSON] не оспорювався. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Зазначений договір є укладеним з моменту передавання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Зважаючи на те, що надана розписка про позику коштів відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, суд бере її до уваги при вирішенні спору, однак вважає, що оскільки отримані за договором позики кошти були використані в інтересах сім'ї, то придбане за них майно стало об'єктом спільної сумісної власності і тому наявність такої розписки не впливає на вирішення спору в частині визнання спірних автомобілів об'єктами спільної сумісної власності. Одночасно, при вирішенні спору, суд бере до уваги і те, що всі сторони у справі визнали, що спірні автомобілі було придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя, що згідно приписів ч.1 ст.61 ЦПК України вказує на те, що зазначена обставина не підлягає доказуванню. За таких обставин, суд вважає, що автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] З довідки територіального сервісного центру 5641 Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області вбачається, що автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] було перереєстровано на [PERSON] 24.09.2014 року на підставі довідки-рахунку ВІА №661876 від 24.09.2014 року ТзОВ "М.В.Л. ГРУП". Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотокалясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, довідка-рахунок, станом на час укладення договору, була документом, який підтверджував правомірність придбання транспортного засобу. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. В той же час, зазначеною нормою передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, а ч.3 ст. 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] виходить за межі дрібного побутового та в судовому засіданні відповідачами не доведено, що [PERSON] надавала письмову згоду на укладення цього договору, то угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], укладену між [PERSON] та [PERSON] 24.09.2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року, виданої ТзОВ "М.В.Л. Груп" слід визнати недійсною. В судовому засіданні сторони у справі визнали, що вартість кожного зі спірних автомобілів становить 125000 грн. Таким чином, вирішуючи спір, та застосовуючи при цьому норми ч.1 ст.61 ЦПК України, суд вважає, що спірні автомобілі є рівноцінними, а тому наявна можливість для їх поділу, оскільки це відповідає вимогам ч.1 ст. 71 СК України щодо поділу в натурі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Частиною 1 ст.372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не домовились щодо порядку поділу майна, то спір підлягає вирішенню судом. Частиною 2 ст. 71 СК України визначено, що при вирішенні спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору в цій частині суд вважає безпідставним посилання позивача на необхідність виділення саме їй автомобіля марки Mitsubishi Lancer у зв'язку з тим, що він, за наявності автоматичної коробки передач, є легшим в керуванні. Виходячи з такої позиції позивача, при вирішенні спору саме таким чином, будуть порушені права відповідача, а тому при вирішенні спору суд виходить з того, що спірні автомобілі є рівнозначними, що визнається сторонами у справі і, виходячи з цього, суд не вважає такі доводи позивача, як такі, що є визначальними при вирішенні спору. Одночасно, з пояснень сторін та рішення суду вбачається, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Острозького районного суду від 26.12.2014 року вбачається, що судом було визначено місце проживання [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] з [PERSON] Одночасно, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що [PERSON] з 01.01.2015 року мала намір перевести сина на навчання в м.Рівне. Зважаючи на те, що довгий період часу [PERSON] не виконує рішення суду і [PERSON] продовжує проживати з відповідачем [PERSON], а [PERSON] проживає з [PERSON], суд вважає, що при вирішенні спору слід виходити з фактичних обставин, які склалися між сторонами на час вирішення спору. З довідки Української сільської ради Острозького району №820 від 08.10.2015 року вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з відповідачем [PERSON], а з довідки Плосківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. від 12.10.2015 року вбачається, що [PERSON] навчається в зазначеному навчальному закладі. Зважаючи на необхідність щоденного перевезення [PERSON] від місця постійного проживання до навчального закладу, який знаходиться на значній відстані, що не заперечувалось позивачем, та його перевезення додому, а також те, що автомобілем марки Mitsubishi Lancer [PERSON] здійснює перевезення як дочки [PERSON]., так і сина [PERSON] при забезпеченні розвитку дітей - відвідування аквапарку, зоопарку, кінотеатру, що не заперечувалось позивачем, суд вважає, що ця обставина є однією з таких, що має істотне значення при вирішенні спору. Відповідно до довідки №1644 від 09.10.2015 року Рівненського обласного онкологічного диспансеру вбачається, що [PERSON] з 1996 року знаходиться на диспансерному обліку зазначеного лікувального закладу. Одночасно, з зазначеної довідки вбачається, що [PERSON] періодично проходить лікування у вказаному лікувальному закладі, де їй рекомендовано проведення лікарського контролю. З пояснень представника [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що легковий автомобіль марки Mitsubishi Lancer використовується [PERSON] для перевезення своєї матері, яка є літньою особою, для забезпечення необхідного їй лікарського контролю в Рівненському обласному онкологічному диспансері і саме такий автомобіль є необхідним для транспортування [PERSON] за медичними показниками. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до ст. 202, 203 СК України, на [PERSON] лежить обов'язок по утриманню матері [PERSON] і відповідно до ч.2 ст.71 СК України, зазначена обставина є такою, що має істотне значення при вирішенні спору. За таких обставин, слід провести поділ спільного сумісного майна [PERSON] і [PERSON] та виділити у власність [PERSON] автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер [NUMBER], виділити у власність [PERSON] автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд виходить з того, що судом повністю задоволено позовні вимоги позивачки про визнання майна спільною сумісною власністю і визнання недійсною угоди та частково задоволено позовну вимогу про поділ майна подружжя. За таких обставин, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно пропорційно стягнути витрати на сплату судового збору. При цьому, суд виходить з наступного. Позовна вимога про визнання угоди недійсною є вимогою немайнового характеру і відповідачами по даній вимозі є [PERSON] та [PERSON] Оскільки дана вимога задоволена повністю, то з обох відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 243 грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору. Оскільки вимога про визнання майна спільною сумісною власністю задоволена повністю, а вимога про поділ майна задоволена частково, то з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на сплату судового збору в цій частині в розмірі 1250:4х3=937 грн. 50 коп. Таким чином, загальний розмір стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на сплату судового збору становить 937,5+243,6=1181 грн. 10 коп. За цими ж правилами, на підставі ст.. 79, 84, 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно пропорційно стягнути витрати на правову допомогу, відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Оскільки ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, оплата витрат у виді попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовка процесуальних документів не передбачена, то такі витрати позивача в розмірі 1700 грн. стягненню не підлягають. В той же час, позивач просить стягнути з відповідачів 1300 грн. витрат на надання правової допомоги за участь у судовому засіданні, що передбачено ст.1 Закону України " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". При вирішенні розміру зазначених витрат суд виходить з наступних розрахунків: 1218х40%=487,2 грн. 487,2 грн. х 3 год. = 1461 грн. 60 коп. Оскільки позивачем до стягнення заявлено витрати на правову допомогу в розмірі 1300 грн., то вся зазначена сума підлягає стягненню, як така, що не перевищує 1461 грн. 60 коп. 1300 грн. : 3 (кількість вимог) : 2 = 216 грн. 67 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з [PERSON] щодо позову про визнання угоди недійсною). 1300 грн. : 3 (кількість вимог) : 2 = 216 грн. 67 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з [PERSON] щодо позову про визнання угоди недійсною). 1300 грн. : 3 (кількість вимог) : 2 = 216 грн. 67 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з [PERSON] щодо позову про поділ майна). 1300 грн. : 3 (кількість вимог) = 433 грн. 33 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з [PERSON] щодо позову про визнання автомобілів спільною сумісною власністю). На підставі ст.. 60, 69-71 СК України, ст.. 368 ЦК України,

Outcome: approved