Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визначити місце проживання дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з ним та стягувати з відповідачки на його користь на утримання дітей аліменти в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 04 квітня 2016 року було розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Вони є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання та після розірвання шлюбу відповідачка періодично зникала на 2-3 тижні, а то й на місяці, залишаючи при цьому дітей на виховання своїй матері. До дітей ставилась грубо, вона емоційна, неврівноважена, схильна до фізичних образ, що негативно впливає на психіку дітей. Після припинення спільного проживання він продовжував спілкуватись з дітьми, дбати про них, забезпечував усім необхідним, цікавився їхнім життям. Вже близько двох років діти проживають разом з ним у будинку його матері, у якому створені належні умови для всебічного розвитку, проживання та виховання дітей. У будинку обладнана дитяча кімната, діти виховуються у доброзичливій атмосфері, вони відчувають себе захищеними, їм комфортно та затишно. У вересні 2015 року відповідачка повідомила, що виїжджає за межі України та сказала забрати дітей. З того часу діти проживають з ним постійно. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Пояснив, що ще під час спільного проживання з відповідачкою, та періодично зникала з дому. З 2014 року між ними фактично припинені шлюбні відносини. За усною домовленістю діти залишились проживати з відповідачкою. Вона постійно виїжджала за межі м. Бердичева, залишала дітей, доглядала за ними матір відповідачки. У 2014 році він звернувся до органу опіки та піклування з тим, щоб вирішити спір щодо місця проживання дітей. Вирішили, що діти будуть проживали у відповідачки та у нього в однакові періоди. У вересня 2015 року відповідачка виїхала з м. Бердичева у невідомому напрямку і з того часу діти постійно проживають з ним. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Бердичівської міської ради [PERSON] підтримала висновок про визначення місця проживання дітей з батьком (а.с. 33-34). Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 04.04.2016 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 9,10). Сторони є батьками малолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 11,12). З акта МК ВЖРЕМ № 7 від 27 травня 2016 року вбачається, що діти проживають разом з батьком - [PERSON] протягом двох років у будинку його матері по вул. Крилова, 1 у м. Бердичеві (а.с. 14). Згідно характеристики МК ВЖРЕП № 7 № 9 від 01 липня 2016 за період проживання за вищевказаною адресою [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. Він доброзичливий, ввічливий, та порядний громадянин, виховує двох доньок. Спиртними напоями не зловживає, сумнівних знайомств не має, ніяких претензій у сусідів до нього ніколи не виникало (а.с. 15). З характеристик №№ 78/16-07, 79/16-07 від 19.09.2016, виданих ДНЗ № 4 "Берегиня" вбачається, що [PERSON] займається вихованням дітей, водить їх до дитячого садочка, забирає, цікавиться життям у групі, брав участь у благоустрої закладу. Активну роль у вихованні дітей також приймає бабуся, матір позивача, діти завжди охайно одягнуті, чисті та доглянуті. Вона постійно появляє інтерес до стану здоров'я дітей та їх поведінки ( а.с. 36, 37). Квитанціями наданими позивачем доводиться той факт, що [PERSON] бере активну участь в утриманні дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бердичівської міської ради щодо розвязання спору між батьками про визначення місця проживання дітей № 02-16/1621 від 23.09.2016 позивачем створені належні умови для проживання дітей. У будинку де вони проживають матеріально-побутові умови проживання задовільні. Помешкання вмебльоване. Діти забезпечені одягом, продуктами харчування, шкільним приладдям, іграшками, розвиваючими іграми. У дітей є місце для виконання домашніх робіт та проведення дозвілля. Доглядати за дітьми [PERSON] допомагають його батьки (а.с. 33-34). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач її син. Колишня дружина сина, [PERSON] з 2013 року почала зникати з дому на два три тижні, а дітей в цей час доглядала матір [PERSON] У 2014 році її син звертався до органу опіки та піклування, з тим щоб вирішити питання про визначення місця проживання дітей. Вони домовились, що діти будуть проживати періодично з матірю і батьком. Відповідачка вихованням дітей не займалась. У 2015 році діти проживали у матері відповідачки лише три місяці, весь інший час вони проживали з батьком. Менша донька матір практично не знає. У серпні 2015 року відповідачка приїхала на один місяць і після того не з"являлась. Її син займається вихованням дітей, водить їх до школи і в садочок, робить уроки. У нього з дітьми склалися дуже гарні відносини. Мати дівчат з 2015 року лише двічі до них телефонувала. Свідок [PERSON] суду показала, що вона сусідка [PERSON] у будинку якої проживає її син з двома дочками. Діти завжди доглянуті, батько їх усім забезпечує. У дітей з батьком склалися дуже гарні відносини. Активну участь у вихованні дітей бере мати позивача [PERSON] Матір дівчаток відсутня вже майже рік. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено, що дiти мають право на особливе пiклування i допомогу; першочергова увага повинна придiлятися якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини; дитинi необхідно забезпечити такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батькiв, i з цiєю метою вживати всi вiдповiдні заходи; кожна дитина має право на рiвень життя, необхiдний для фiзичного, розумового, духовного, морального i соцiального розвитку. Батьки несуть основну вiдповiдальнiсть за забезпечення можливостей умов життя, необхiдних для розвитку дитини (ратифiковано Постановою ВР № 789-XII вiд 27.02.91). Оскільки наданими позивачем доказами доведено, що мати дітей рік як їх не виховує, дівчата проживають з батьком, який позитивно характеризується та займається вихованням дітей, суд вважає за необхідне залишити дітей проживати з батьком. Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідачка не бере участі в утриманні дітей, діти перебувають на утриманні батька. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі матері в утриманні дітей. А тому аліменти слід стягувати за рішенням суду. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Докази про регулярний заробіток відповідачки у матеріалах справи відсутні. З цих підстав аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказі про вищевказані обставини сторонами не надано. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з обов'язку кожного з батьків утримувати дітей, зважає на розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який відповідно до ЗУ „Про державний бюджет України на 2016 рік" складає з 01 травня 2016 року - 1228 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1531 гривню. Тому суд стягує 615,00 гривень аліментів на утримання [PERSON] та 770,00 гривень аліментів на утримання [PERSON]. Такий розмір аліментів становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на день ухвалення рішення та відповідає інтересам дітей. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 551,2 грн. слід стягнути з відповідачки. Судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні до суду, в сумі 551 гривні 20 копійок, слід стягнути з відповідачки в дохід держави (частина третя статті 88 ЦПК України). Суд відмовляє у стягненні витрат за надання правової допомоги у розмірі 1500 гривень, оскільки позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження надання йому правової допомоги адвокатом та розміру сплачених коштів. Договір про надання правової допомоги, платіжне доручення чи квитанція банківської установи, або ж квитанція до прибуткового касового ордеру позивачем не предявлена. Додана до позову квитанція не є належним платіжним документом, що доводить факт понесених позивачем витрат за надання правової допомоги. Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті \~367 ЦПК України.

Outcome: partial