Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

05.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина. При написанні заяви про відкриття спадщини в нотаріальній конторі їй стало відомо про існування заповіту від 21.02.2015 року і про те, що спадкову справу вже було відкрито іншою особою. Так, згідно заповіту її чоловік на випадок смерті зробив наступне розпорядження: квартиру за [ADDRESS], заповів [PERSON]; 5.3 % у статутному капіталі ТОВ "БОЯРБУДІНВЕСТ" заповів [PERSON]; 2.7 % у статутному капіталі ТОВ "БОЯРБУДІНВЕСТ" заповів [PERSON]. Позивач також зазначила, що даний заповіт порушує її законні права та інтереси з огляду на те, що 14 липня 1977 року між нею [PERSON] та померлим [PERSON] було укладено шлюб, в шлюбі вони проживали до дня його смерті, вели спільне господарство, виховували дочку. 20 листопада 2009 року вона разом із чоловіком [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], а також у спільній власності мали 8 % у статутному капіталі ТОВ "БОЯРБУДІНВЕСТ" саме на це спільно нажите майно її чоловіком було складено заповіт на користь відповідачів. Вона, як дружина померлого має право на обов"язкову частку, оскільки є непрацездатною вдовою, про що свідчить пенсійне посвідчення пенсіонера. Крім того, позивач [PERSON] зазначила, що вищезазначене спадкове майно є спільною сумісною власністю, а її покійний чоловік без її згоди розпорядився і відносно її частки в спільно нажитому майні. Просила визнати заповіт [PERSON] від 21.02.2015 року, складений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рижковим С.І. за реєстровим № 186 недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник, заявлений позов з зазначених у позовній заяві підстав підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON], проти позову не заперечувала, просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідач [PERSON] та [PERSON], як законний представник малолітнього [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про дату та місце судового розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Голосіївського районного суду м. Києва, оскільки поштова кореспонденція до міста Донецька не направляється з огляду на те, що територія м. Донецька є тимчасового окупованою незаконними військовими формуваннями «ДНР». Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та законного представника [PERSON] - [PERSON] позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За даними витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкодавця [PERSON], дата смерті [INFO] року, 09.07.2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу (а.с. 6). Судом також встановлено, що 21.02.2015 року у м. Києві [PERSON] склав заповіт (а.с. 11). Відповідно до змісту зазначеного вище заповіту складеного [PERSON] на випадок своєї смерті заповідач зробив таке розпорядження: -належну йому квартиру [ADDRESS] заповів своєму синові - [PERSON], [INFO]; -5, 3 % у статутному капіталі ТОВ «Боярбудінвест», код ЄДРПОУ 35736122 - дочці [PERSON], [INFO]; -2, 7 % у статутному капіталі ТОВ «Боярбудінвест», код ЄДРПОУ 35736122 - [PERSON], [INFO]. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рижковим С.І. За даними свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] виданого Палацом щастя м. Донецька, 14.07.1977 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 1582. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 7). Звертаючись в суд з позовом, позивач [PERSON] стверджує, що з моменту реєстрації шлюбу з [PERSON] проживали однією сім»єю, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, питання про розірвання шлюбу ніким не порушувалося. Відповідач [PERSON] не заперечувала зазначені позивачем підстави для позову. За правилами ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка); до обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця; будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України. Позивач [PERSON] є особою пенсійного віку, що підтверджується Пенсійним свідоцтвом № [NUMBER] виданим Пенсійним фондом України 20.04.2011 року (а.с. 8). З огляду на викладене, померлий [PERSON], складаючи заповіт, позбавив позивача [PERSON], яка на момент складання заповіту була його непрацездатною дружиною, її права на обов»язкову частку, як таку, що є непрацездатною особою. Судом також встановлено, що відповідно до заповіту, складеного [PERSON], останній на випадок своєї смерті розпорядився спадковим майном, як таким що належить йому на праві власності, а саме - квартирою [ADDRESS] та 8 % статутного капіталу ТОВ «Боярбудінвест», За даними договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20.11.2009 року, продавець [PERSON]. передав, а покупець [PERSON] прийняв у власність належну продавцю квартиру [ADDRESS] і зобов»язався сплатити за неї встановлену в цьому договорі грошову суму - 430 000 грн.. Договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за номером № 2360 від 22.12.2009 року. (а.с.46-47,48). За даними свідоцтва про внесення частки до статутного капіталу ТОВ «Боярбудінвест» за реєстраційним № 10-10-2014 сv, виданого 23.10.2014 року, [PERSON] володів часткою у статутному капіталі ТОВ «Боярбудінвест», що складає 15 520 000, 00 грн. та відповідає 8 % статутного капіталу товариства (а.с. 50). Зазначена частка у статному капіталі ТОВ «Боярбудінвест» була придбана на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Боярбудінвест» укладеному 25.12.2013 року між [PERSON] [PERSON] та ТОВ «Боярбудінвест» (а.с. 51-53, 54). Відповідно до положень ч. 1 ст. 60, п. 1 ст. 65 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Наразі, судом достовірно встановлено, що спадкове майно, яким [PERSON] розпорядився на випадок своєї смерті, склавши заповіт, з приводу якого заявлено спір є спільною сумісною власністю останнього та позивача [PERSON], як подружжя. Відповідно до п. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а правилами ч. 1 ст.215 цього ж Кодексу визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, приймаючи до уваги, що [PERSON], склавши 21.02.2015 року заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядився на користь спадкоємців - сина [PERSON], дочки [PERSON] та [PERSON] майном, яке належало не тільки йому на праві власності, а було спільною сумісною власністю його та його ж дружини, позивача у справі [PERSON], позбавив останню не тільки обов»язкової частки у спадковому майні, а у такий спосіб розпорядився належною їй часткою майна без її на те згоди. Такі дії померлого [PERSON] суперечили вимогам закону, а саме положенням статей 60,65 СК України та статті 1241 ЦК України, а відтак складений ним же 21.02.2015 року заповіт на користь спадкоємців сина [PERSON], дочки [PERSON] та [PERSON] має бути визнаний судом недійсним у повному обсязі. Питання щодо відшкодування позивачу, понесених судових витрат у порядку, передбаченому правилами ст. 88 ЦПК України не вирішується судом, оскільки позивач не просила суд про це. На підставі викладеного,

Outcome: approved