Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , що діють від свого імені та в інтересах малолітньої [PERSON] звернулись до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап», в якому просять стягнути матеріальну шкоду в сумі 762,58 Євро та моральну шкоду в сумі 15\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 11 серпня 2019 року вони придбали у відповідача через електронний портал квитки на рейс PQ894 з Праги до Харкова з вильотом літака 10.11.2019 року о 14:25 годині. Рейс затримали з невідомих причин більш чим на 5 годин, оскільки виліт здійснено о 23:20 годині. На час затримання відповідач, порушуючи норми Повітряного кодексу України та затверджених Авіаційних правил України не надав позивачам жодної необхідної допомоги та сприяння. У зв`язку з цим, знаходячись з дев`ятирічною дитиною на руках, позивачі були змушені понести матеріальні трати, винаймивши до ночі з бронюванням готель в місті Прага та оплатили за нього 126,58 Євро. До Харкова прибули вночі о 01:50 годині, що призвело до додаткових незручностей у зв`язку з відсутністю громадського транспорту та хвилювань і втоми дочки, бо звичайний режим дитини був порушений, як результат постійна сонливість та дратівливість як наслідок призвели до моральних страждань дитини та сім`ї в цілому. 08.02.2020 року позивачем як адвокатом направлено до відповідача претензію, однак відповіді на момент подання позову не надано. Враховуючи наведені обставини, зазначає, що внаслідок поведінки відповідача зазнали моральних страждань, які оцінює у 15\~000,00 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача вартість квитків, у загальній сумі 750,00 Євро, витрати пов`язані із бронюванням готелю у сумі 126,58 Євро та компенсацію моральної шкоди у сумі 15\~000,00 грн. Відповідачем по\~справі подано\~відзив на\~позовну заяву,\~згідно якого\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Авіакомпанія Скайап» вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону. Зазначив, що позивачі послугами авіакомпанії скористались, квитки не були анульовані та позивачі вилетіли того ж дня та тим самим рейсом. З інформації наявної у відповідача, затримка рейсу PQ894 сталася з технічних причин та пасажирам цього рейсу надавалось сприяння, а саме харчування та прохолодні напої. Зазначає, що не Повітряним кодексом України, ні авіаційними правилами, ні Регламентом №261/2004 на який посилаються позивачі не передбачено компенсації з підстав затримки рейсу. Оскільки в даному випадку відсутній факт скасування рейсу, відмови перевізника у перевезенні, правові підстави для компенсації у 750 євро відсутні. Крім того, зазначає, що відповідачем було надіслано відповідь на претензію позивача, в якій повідомлялось, що відповідно до ч.2 ст.106 ПК України, якщо виконання затриманого рейсу відкладається на день, наступний за днем його виконання, передбаченим розкладом і зазначеним у квитку, перевізник повинен надати пасажирам номери у готелі, харчування та забезпечити трансфер за маршрутом аеропорт-готель-аеропорт. Проте оскільки рейс не був перенесений на наступний день, підстави для компенсації коштів у розмірі 126,58 євро відсутні. Стосовно компенсації моральної шкоди, зазначає, що сума є необґрунтованою, позивачами не надано доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди внаслідок затримки рейсу, а отже в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Ухвалою судді від 24.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 12.06.2020 року зазначену цивільну справу передано до Дарницького районного суду міста Києва за підсудністю. Постановою Харківського апеляційного суду від 31.08.2020 року ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.06.2020 року скасовано, справу повернуто до Дзержинського районного суду м.Харкова для продовження розгляду. Ухвалою судді від 04.11.2020 року задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції. Протокольною ухвалою суду від 29.10.2021р. у задоволенні заяви позивачів про залишення позовної заяви без рогляду відмовлено, оскільки позивачі подали таку заяву після початку розгляду справи по суті. Представник позивачів\~в судовому\~засіданні підтримав\~заявлені вимоги,\~посилаючись на\~обставини,\~викладені у\~позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши вступне слово сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Частиною 1 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Щодо вимог позивачів про стягнення з відповідача вартості квитків у сумі 750 євро та 126,58\~євро у\~зв`язку з\~винайманням та\~бронюванням на\~час затримки\~готелю «AUSTRIA\~Hotels\~CZ\~s.r.\~Grand\~Hotel\~Bohemia»\~в м.Прага, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачі 11.08.2019 придбали авіаквиток за номером бронювання 2Р5Х38\~\~№000-0005644940 на ім`я доньки ALONA POPOVYCH/CHD, а також квитки за номером бронювання 2Р5Х38 №000-0005644938 на ім`я [PERSON] та 2Р5Х38 №000-0005644936 на ім`я [PERSON] 12.11.2019 року позивачі звернулись з претензією до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» у зв`язку з затримкою більш ніж на 5 годин авіарейсу PQ894, рейс від 10.11.2019 виконуючий маршрут з аеропорту у місті Прага та просили компенсацію в сумі 750 євро, а також компенсацію 126,58 євро у зв`язку з винайманням та бронюванням на час затримки готелю «AUSTRIA Hotels CZ s.r. Grand Hotel Bohemia» в м.Прага. 05.02.2020 року адвокатом [PERSON] направлено до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» досудову претензію з вимогою про відшкодування коштів у сумі 750 євро, а також компенсацію 126,58 євро у зв`язку з винайманням та бронюванням на час затримки готелю «AUSTRIA Hotels CZ s.r. Grand Hotel Bohemia» в м.Прага. Відповідно до копії листа від 08.05.2020 за вих. №10/006, генеральний директор ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП» Євгеній Хайнацький повідомив представника позивачів про те, що у разі затримки рейсу компенсація не передбачена згідно з Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених\~Наказом Державіаслужби від 26.11.2018 року №1239. Крім того зазначив, що відповідно до ч.2 ст.106 ПК України, якщо виконання затриманого рейсу відкладається на день, наступний за днем його виконання, передбаченим розкладом і зазначеним у квитку, перевізник повинен надати пасажирам номери у готелі, харчування та забезпечити трансфер за маршрутом аеропорт-готель-аеропорт. Проте оскільки рейс не був перенесений на наступний день, підстави для компенсації коштів у розмірі 126,58 євро відсутні. Відповідно\~\~до п.4,п.5,п.6\~\~Розділу XIV\~Наказу Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 року № 1239 «Про затвердження авіаційних правил «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», у разі затримки рейсу авіаперевізник зобов`язаний самостійно або через агента з обслуговування (експлуатанта аеропорту) інформувати пасажирів про орієнтовний час затримки рейсу та очікуваний час його відправлення засобами, доступними в аеропорту відправлення, кожні 30 хвилин. У разі затримки рейсу український авіаперевізник не пізніше ніж через 12 годин після відправлення затриманого рейсу або прийняття рішення про скасування рейсу має повідомити Державіаслужбу щодо причин затримки (скасування) рейсу та обслуговування, яке було надане пасажирам під час такої затримки або скасування рейсу. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦК України, чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Згідно із п.17, п.18 ст. 1 Регламенту ЄС №261/2004 Європейського Парламенту і Ради «Про встановлення загальних правил в сфері компенсації і сприяння пасажирам у випадку відмови у посадці, скасування або тривалої затримки авіарейсу, підписаного 11.02.2004, пасажири, авіарейс яких затримано на певний термін, повинні отримувати турботу і мати можливість скасувати свій авіарейс і отримати назад вартість свого квитка або продовжити авіарейс в задовільних умовах. Турбота про пасажирів, які очікують альтернативного або затриманого\~авіарейсу, може бути обмежена або в ній може бути відмовлено, якщо надання такої турботи здатне викликати ще більш тривалу затримку. Відповідно до п.(b) ст. 2 Регламенту, під "фактичним авіаперевізником" розуміється авіаперевізник, який виконує або має намір виконати авіарейс згідно з договором, укладеним з пасажиром, або від імені іншої юридичної або фізичної особи, яка уклала договір з цим пасажиром; п.(f) під "квитком" розуміється дійсний документ, який засвідчує право на транспортне перевезення, або еквівалентну засіб в нематеріальній, в тому числі електронній формі, видане або санкціоноване авіаперевізником або його уповноваженим представником. Згідно із ст. 3 Регламенту, дія Регламенту a) до пасажирів, які вирушають з аеропорту, розташованого на території держави-члена, до якої застосовується Договір (994_017). Під "територією держави-члена, до якої застосовується Договір ", розуміються території всіх 27 держав-членів ЄС, перелічених у статті 299 Договору про заснування Європейської спільноти (994_017) ( "Договору"); b) до пасажирів, які вирушають з аеропорту, розташованого в третій країні, в аеропорт, розташований на території держави-члена, до якої застосовується Договір (994_017),крім випадків, коли зазначені пасажири отримали пільги або компенсацію і сприяння в цій третій країні, - якщо фактичний авіаперевізник, який виконує відповідний авіарейс, є перевізником Співтовариства. Відповідно до ст. 6 Регламенту, у разі якщо фактичний авіаперевізник розумно передбачає, що авіарейс буде затриманий по відношенню до запланованого часу відправлення: a) на дві години або більше у випадку авіарейсів дальністю до 1500 км включно, або b) на три години або більше у випадку авіарейсів всередині Спільноти дальністю понад 1500 кілометрів і всіх інших авіарейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів, або c) на чотири години або більше у випадку всіх авіарейсів, які не підпадають під дію пунктів "a" або "b", то фактичний авіаперевізник пропонує пасажирам: сприяння, передбачене в пункті "a" пункту 1 та параграфі 2 статті 9, та коли розумно очікуваний час відправлення доводиться, як мінімум, на наступний день після спочатку оголошеного, сприяння, передбачене в пунктах "b" і "c" пункту 1 статті 9, та коли затримка становить не менше п`яти годин, сприяння, передбачене в пункті "a" пункту 1 статті 8. Коли зроблено відсилання до ст. 9 Регламенту, пасажирам безкоштовно пропонуються: a) прохолодні напої та харчування в достатній кількості з урахуванням тривалості очікування; b) розміщення в готелі у випадках, коли: - виникає необхідність в місцеперебування протягом однієї або декількох ночей, або - виникає необхідність в місцеперебування, додатковому до того, на яке розраховував пасажир; c) перевезення між аеропортом і місцем розміщення (готелем або іншим). Відповідно до ст. 7 Регламенту, коли зроблено відсилання до цієї статті, пасажири отримують компенсацію в розмірі: a) 250 євро стосовно до всіх авіарейсів дальністю до 1500 км включно; b) 400 євро стосовно до всіх авіарейсів всередині Спільноти дальністю понад 1500 кілометрів і до всіх інших авіарейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; c) 600 євро стосовно до всіх авіарейсів, що не підпадають під дію пунктів "a" або "b". Таким чином, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позивачі отримали сприяння, передбачене ст. 9 Регламенту, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно із ст. 6 Регламенту ЄС №261/2004 Європейського Парламенту і Ради «Про встановлення загальних правил в сфері компенсації і сприяння пасажирам у випадку відмови у посадці, скасування або тривалої затримки авіарейсу» передбачено відсилання до ст.9. У разі затримки рейсу відсилання до ст. 7 Регламенту не передбачено, тому компенсація не підлягає стягненню. Крім того, відповідно до ч.2 ст.106 ПК України, якщо виконання затриманого рейсу відкладається на день, наступний за днем його виконання, передбаченим розкладом і зазначеним у квитку, перевізник повинен надати пасажирам номери у готелі, харчування та забезпечити трансфер за маршрутом аеропорт-готель-аеропорт. Проте, з наявних матеріалів справи вбачається, що рейс не був перенесений на наступний день, а отже підстави для компенсації коштів у розмірі 126,58 євро за вартість готелю відсутні. Щодо вимоги позивачів про компенсацію моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23\~ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з частиною третьою\~статті 101 Повітряного кодексу України\~на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України, поширюється дія\~Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 5 частини першої\~статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено право споживачів під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Межі поняття «продукція» окреслені пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема продукцією є будь-яка послуга, що надається. Таким чином, надання послуг з авіаперевезень в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є продукцією. Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»\~визначено поняття дефекту продукції, тобто, в цьому випадку, неналежного надання послуг з авіаперевезень. Для доведення завданої моральної шкоди внаслідок неналежного авіаперевезення відповідно до статті 6 вказаного Закону\~\~потерпілий повинен довести такі три аспекти: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою. При цьому, зі змісту\~статті 711 ЦК України\~вбачається, що наслідком завдання моральної шкоди має бути каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть. Таким чином, враховуючи, що позивачі не надали жодного доказу який би підтверджував наявність шкоди, спричиненої внаслідок затримки рейсу, не надано обгрунтування грошової суми у розмірі 15\~000,00 грн, у цій частині позову слід також відмовити. Крім того суд враховує, що така обставина як затримка рейсу була загальною для всіх пасажирів, а не індивідуальною для позивачів. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивачі, на виконання свого процесуального обов`язку не надали належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України\~та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed