Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою (позивача) користь борг за договором позики в розмірі 63\~000 грн., 3% річних у розмірі 850,50 грн., та проценти в розмірі облікової ставки Національного Банку України, що становить 3 045 грн., а всього 66\~995, 50 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що між нею (позивачем) та відповідачем [PERSON] 28 вересня 2016 року було укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідач отримала від неї (позивача) в борг кошти у розмірі 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., які відповідач зобовязувалася повернути в строк до 01 січня 2017 року. Крім того, 05 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] вдруге отримала від неї (позивача) в борг кошти у розмірі 36\~000 грн., які відповідач зобовязувалася повернути до 07 жовтня 2016 року, про що останньою власноруч було складено розписку. Також позивач зазначила, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання грошового зобовязання, борг за договорами позики, який в загальному розмірі становить 63\~000 грн., - не повернула, у звязку з чим, відповідач зобовязана повернути їй (позивачу) вказану суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, що становить 850 грн. 50 коп. та процентів, розмір яких встановлений на рівні облікової ставки Національним Банком України, що становить 3 045 грн. 00 коп., а всього 66\~995 грн. 50 коп. Окрім того, 07 листопада 2017 року позивачем [PERSON] подана позовна заява, в якій позивач, в порядку ст. 31 ЦПК України, збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг за договорами позики в сумі 63\~000 грн., 3 % річних у розмірі 1\~855 грн., та проценти в розмірі облікової ставки Національного Банку України, що становить 16\~390 грн. 37 коп., а всього 81\~245 грн. 37 коп. З огляду викладене вище, та з посиланням на ст.ст. 625, 1046-1048, ст. 1050 ЦК України, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою (позивача) користь борг за договорами позики від 28.09.2016 року та від 05.10.2016 року в розмірі 63\~000 грн., 3% річних у розмірі 1\~855,00 грн., та проценти в розмірі облікової ставки Національного Банку України, що становить 16 390 грн., а всього 81\~245, 37 грн. Окрім того, просила стягнути з відповідача на свою (позивача) користь судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 812 грн. 45 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4\~800,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, подала до суду заяву за вх. № 28141 від 20.11.2017 року, в якій просила розглянути дану справу без її (позивача) участі та без участі її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик в судове засідання за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, а саме: [ADDRESS], причини неявки суду невідомі, заяв, клопотань не надходило, на підставі чого суд вважає, що відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на участь в судовому засідання та подання суду доказів. Зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем\~ [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] 28.09.2016 року грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., які [PERSON] зобовязалася повернути в строк до 01.01.2017 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник [PERSON] надала розписку від 28.09.2016 року, відповідно до якої остання підтвердила факт, що отримала від позикодавця [PERSON] 28.09.2016 року в борг грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., на строк до 01.01.2017 року. Окрім того, між позивачем\~ [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] 05.10.2016 року грошові кошти в розмірі 36\~000 грн., які [PERSON] зобовязалася повернути в строк до 07.10.2016 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник [PERSON] надала розписку від 05.10.2016 року, відповідно до якої остання підтвердила факт, що отримала від позикодавця [PERSON] 05.10.2016 року в борг грошові кошти в розмірі 36\~000 грн. на строк до 07.10.2016 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.\~\~ З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написані [PERSON] розписки від 28.09.2016 року та від 05.10.2016 року про те, що вона взяла в борг у [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., та 36 000 грн., є підтвердженням як укладення між ними договорів позики, прийняттям сторонами умов та зобовязань за договорами позики, так і засвідченням отримання [PERSON] від [PERSON] зазначених грошових сум. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 28.09.2016 року на суму 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., визначений в договорі та який становить 01.01.2017 року, а також строк повернення відповідачем [PERSON] боргу за договором позики від 05.10.2016 року на суму 36\~000 грн., визначений в договорі та який становить 07.10.2016 року, минув, предявлені позивачем розписки свідчать про те, що відповідач борг не повернула, чим порушила право позивача як позикодавця за договорами позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як позичальник, не виконала зобовязання перед позивачем [PERSON], як позикодавцем, щодо повернення суми позики за зазначеними договорами позики в загальному розмірі 63\~000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом відзначається, що розписками, які були складені відповідачем [PERSON] про отримання нею від позивача [PERSON] 28.09.2016 року та 05.10.2016 року позики в розмірі 1\~000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., та 36\~000 грн., не встановлено розмір процентів, які позикодавець має право одержати від позичальника, у звязку з чим, розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як винагорода позикодавця визначається на рівні облікової ставки НБУ, яка в період з 07.10.2016 року по 27.10.2016 року становила 15%, з 28.10.2016 року по 07.12.2016 року, - 14%, з 08.12.2016 року по 25.01.2017 року, - 14%, 26.01.2017 року по 01.03.2017 року, - 14%, з 02.03.2017 року по 13.04.2017 року 14%, з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року, - 13%, з 26.05.2017 року по 06.07.2017 року, - 12,5%, з 07.07.2017 року по 02.08.2017 року, - 12,5 %, з 03.08.2017 року по 26.10.2017 року, - 12,5 %, з 27.10.2017 року по 06.11.2017 року, - 13,5 %. Таким чином, згідно з розрахунком процентів за договором позики на суму 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн. від 28.09.2016 року, та за договором позики на суму 36\~000 грн. від 05 жовтня 2016 року, який наданий до позову представником позивача адвокатом [PERSON], та який приймається судом до уваги як достовірний, розмір процентів за користування відповідачем позикою, які, в свою чергу, визначаються на рівні облікової ставки НБУ, за період з 01.01.2017 року по 06.11.2017 року становить 5\~988,83 грн. та за період з 07.10.2016 року по 06.11.2017 року становить 10\~401, 54 грн. відповідно, а всього, - 16\~390,37 грн. Окрім того, частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до наданої відповідачем [PERSON] розписки, строк повернення отриманих у позивача [PERSON] коштів у борг на суму 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., від 28.09.2016 року становить 01.01.2017 року та відповідно до наданої відповідачем [PERSON] розписки, строк повернення отриманих у позивача [PERSON] коштів у борг на суму 36\~000 грн. від 05.10.2016 року становить 07.10.2016 року, однак в зазначені в розписках строки кошти не були повернуті, на підставі чого відповідач є такою, що прострочила виконання грошового зобовязання. Крім того, відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, тобто вихідним моментом для розрахунку є наступний день після закінчення встановленого договором чи законом строку сплати. У звязку з зазначеним, судом відзначається, що розрахунок 3% річних за розпискою, наданою відповідачем [PERSON] про отримання у позивача [PERSON] коштів у борг на суму 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 27\~000 грн., слід проводити з 01.01.2017 року, який становить (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) = (3% х 27 000 грн. 00 коп. (основна сума боргу за договором позики) х 309 календарних днів (кількість прострочених днів за період з 01 січня 2017 року по 06.11.2017 року) / 365 (кількість днів у році) = 686 грн. 00 коп. Крім того, розрахунок 3% річних за розпискою, наданою відповідачем [PERSON] про отримання у позивача [PERSON] коштів у борг на суму 36\~000 грн. слід проводити з 07.10.2016 року, який становить (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) = (3% х 36 000 грн. 00 коп. (основна сума боргу за договором позики) х 395 календарних днів (кількість прострочених днів за період з 07 жовтня 2016 року по 06.11.2017 року) / 365 (кількість днів у році) = 1169 грн. 00 коп., а всього 1\~855 грн. 00 коп. (686 грн. 00 коп. + 1\~169 грн. 00 коп.) З огляду на викладене вище, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню основний борг за договорами позики від 28 вересня 2016 року та 05 жовтня 2016 року в загальному розмірі 63 000 грн. 00 коп., проценти в розмірі облікової ставки Національного Банку України в розмірі 16\~390 грн. 37 коп., та в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми, що становить 1 855 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про судові витрати по справі судом відзначається наступне. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Як роз'яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з квитанцією № 27 від 06 листопада 2017 року позивачем [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 826 від 11.11.2010 року) грошову суму в розмірі 4 800 грн. 00 коп. за надання правової допомоги . Відповідно до розрахунку гонорару адвоката [PERSON] в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 06.11.2017 року розмір гонорару становить 4\~800 грн. (вартість 1 год. 640 грн. х кількість годин 7 год.) Відповідно до Акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), підписаного замовником-позивачем [PERSON] з однієї сторони та виконавцем адвокатом [PERSON] з другої сторони, 06.11.2017 року виконавцем були проведені роботи з надання правової допомоги та надані послуги згідно розрахунку від 06.11.2017 року. Загальна вартість виконаних робіт (послуг) становить 4\~800 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства та документального підтвердження витрат на правову допомогу, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені останньою витрати на правову допомогу в розмірі 4 800 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, що складаються з судового збору, понесені позивачем [PERSON] при пред'явленні позову до суду, в загальному розмірі 812 грн. 45 коп., підлягають стягненню з відповідача [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved