Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У квітні 2017 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача - ПрАТ "Миколаївське спеціалізоване управління № 139" про зобов'язання видати довідку про умови праці та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він має 36 років 02 місяці та 04 дні загального трудового стажу, із яких він пропрацював монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій і газорізником у такі періоди: -в ПрАТ "Миколаївське спеціалізоване управління № 139" з 19.07.1999 р. по 21.03.2007 р., тобто 07 років 08 місяців 02 дні; -в ТОВ «Сервісний центр «Металург» з 22.04.2009 р. і станом на дату подачі позову, тобто 07 років 11 місяців 14 днів. Позивач зазначає, що його пільговий стаж на вказаних підприємствах становить 15 років 07 місяців 16 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але за умови надання в органи Пенсійного фонду України уточнюючої довідки з підприємств, в яких такий стаж був набутий. Тому він звернувся із проханням до відповідача видати йому таку довідку, однак відповідач усі звернення ігнорує, і не надає необхідної позивачу довідки. Позивач вказав, що через неправомірні дії відповідача, Управління ПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва відмовило йому у призначенні пенсії на пільгових умовах. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд зобов'язати відповідача видати йому уточнюючу довідку про характер та умови праці за формою і змістом згідно додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь 1 000 грн. моральної шкоди, яка виникла у зв'язку із допущеними відповідачем порушенням його трудових прав, та його моральними стражданнями через це. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, та пояснили, що позивачем надано УПФУ копію трудової книжки, в якій є необхідні записи, тому необхідності у видачі такої довідки немає. Також представники відповідача посилалися на те, що позивач не міг працювати в ПрАТ "Миколаївське спеціалізоване управління № 139" у період з 19.07.1999 р. по 21.03.2007 р., тому що це підприємство було створене лише в 2011 році, і до того ж, документи, які могли б стати підставою для видачі спірної довідки, на підприємстві не збереглися. Письмові заперечення відповідача долучені до матеріалів даної справи. Крім цього, представник відповідача подав суду заяву про застосування позовної давності, яку мотивував тим, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду із даним позовом. Суд, дослідивши надані письмові докази по справі, вислухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON], прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 19.07.1999 року був прийнятий на роботу в ЗАТ «Миколаївське спецуправління № 139» на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 6 розряду, згідно наказу № 61-к від 19.07.1999 р., звідки був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України, згідно наказу № 39 від 21.03.2007 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача. Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, розділу ХV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 року мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Згідно із постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та 16.01.2003 року № 36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" посада електрозварника ручного зварювання віднесена до посад зі шкідливими та важкими умовами праці. Судовим розглядом встановлено, що позивач, якому виповнилося 55 років та він має загальний трудовий стаж понад 30 років, звернувся до УПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, розділу ХV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 року. Відповідно до пункту 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення пільгової пенсії та перерахування підприємствами та організаціями коштів на її виплату, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-2 рішення про призначення пільгової пенсії приймають органи Пенсійного фонду України за місцем розташування підприємств та організацій на підставі документів, передбачених пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів, а також: довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій за результатами атестації робочих місць за умовами праці за формою згідно з додатком 1; копії наказу про атестацію відповідного робочого місця (робочих місць); гарантійного листа підприємств та організацій про перерахування коштів на рахунок органів Пенсійного фонду України за формою згідно з додатком 2. Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637. Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Оскільки у трудовій книжці позивача недостатньо відомостей щодо його роботи за професією монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, він та на його прохання Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва робили запити до ПрАТ "МСУ-139" з вимогою надати довідку щодо підтвердження роботи на пільгових умовах за списком № 2, однак відповідач таку довідку а ні позивачеві, а ні Управлінню Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва не надав. Крім цього, із матеріалів справи вбачається, що позивач з цього питання звертався також до Управління Держпраці у Миколаївській області та до Миколаївської місцевої прокуратури № 2, однак це не дало бажаного результату, оскільки відповідач не надав уточнюючу довідку, чим порушив приписи ст. 49 КЗпП України. Факт правонаступництва відповідача - ПрАТ "МСУ-139" щодо ЗАТ "МСУ-139" підтверджується наявною у матеріалах даної справи копією ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 17.01.2017 р. (справа № 489/3693/16-ц), із мотивувальної частини якої вбачається, що внаслідок зміни типу та назви акціонерного товариства Приватне акціонерне товариство «Миколаївське спеціалізоване управління № 139» є правонаступником Акціонерного товариства закритого типу «Миколаївське спеціалізоване управління № 139». В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому обставини правонаступництва відповідача суд вважає такими,що не потребують доказування. Доводи представника відповідача про відсутність на підприємстві відомостей щодо роботи позивача також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача видати уточнюючу довідку про характер та умови праці за формою і змістом згідно додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року. Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України, то слід зауважити наступне. Відповідно до ст. ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд знаходить обгрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, доводи представника позивача про те, що остаточно позивач дізнався про порушення свого права відповідачем зі змісту листа УПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва про відмову в призначенні пенсії, в березні 2017 року. Тобто він дотримався передбаченого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав. Що ж до позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в силу ст. 257 ЦК України, позовна давність для такої вимоги встановлена загальна, тривалістю у три роки, і позивач її не пропустив. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд вважає можливим задовольнити частково, виходячи із наступного. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 4 зазначеної постанови з'ясуванню підлягають обставини, а саме в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач вказує на те, що моральна шкода полягає у тривалому очікуванні надання відповідачем довідки, постійними сподіваннями на отримання пенсії, через це у нього погіршився стан здоров'я, оскільки він був позбавлений законного додаткового засобу для існування. Враховуючи викладене та всі обставини справи, глибину моральних страждань позивача, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка йому була спричинена, можливо визначити у розмірі 500 гривень, що відповідає характеру та обсягу заподіяних йому моральних страждань. Виходячи із наведеного, суд знаходить позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1280 гривень.

Outcome: partial