Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 21.09.2002 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, а дитина залишилась мешкати з мамою. Весь цей час відповідач, працюючи майстром по транспорту ТОВ „Carlsberg Україна" не надає достатньої і необхідної допомоги на утримання дитини, хоча і має регулярний високий щомісячний дохід. За таких обставин просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця з 18.10.2018 року і до досягнення ним повноліття. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач не надала доказів про те, що спільний син сторін проживає саме з нею. При цьому [PERSON] зареєстрований за місцем проживання батька, але не проживає з ним. На даний час він навчається у коледжі, що вказує про його проживання не з позивачем. Крім того, позивач не обґрунтувала чому саме підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, оскільки останній вважає, що позивач за рахунок аліментів бажає покращити своє матеріальне та фінансове становище, а також становище інших осіб, які проживають разом з нею в одній квартирі, а це її матір, її сестра з чоловіком та їх двоє дітей. Підставами таких сумнівів є те, що позивач не надала доказів про її особисті доходи та доходи проживаючих з нею членів сім'ї. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, 21.09.2002 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий №1443 (а.с.3). Від зареєстрованого шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Сторони проживають окремо, а дитина залишилась мешкати з мамою. Весь цей час відповідач, працюючи майстром по транспорту ТОВ „Carlsberg Україна", не надає достатньої і необхідної допомоги на утримання дитини, хоча і має регулярний щомісячний дохід. Вказані обставини не були спростовані представником відповідача, а позивач з представником наполягали про місце проживання дитини з матір'ю. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не повідомив про місце роботи відповідача. Однак позивач бажає встановити розмір аліментів у судовому порядку і саме у частці від щомісячного доходу відповідача, тому суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у частці від щомісячного доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, відсутність інформації про його на даний час постійний щомісячний дохід, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця на користь позивачки на утримання сина - [PERSON], [INFO] з 18.10.2018 року - дня подачі позову до суду і до досягнення ним повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: approved