Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Житній ринок» (надалі за текстом - відповідач), третя особа - директор комунального підприємства «Житній ринок» Цеханський Ігор Ернстович (надалі за текстом - третя особа), про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2013 р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва вимоги позивача було задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2013 року, Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2013 року скасовано в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., та зменшено розмір до 500 грн., в іншій частині залишено без змін. Позивача було поновлено на роботі у комунальному підприємстві «Житній ринок» на посаді директора з 28.12.2010 р. та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 162 779 грн. 76 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн. Однак, станом на час звернення з позовом до суду, позивача не поновлено на роботі, не виплачено середній заробіток та не відшкодовано моральну шкоду, як це передбачено рішенням суду, а відтак, з урахуванням позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 21.08.2013 року по 18.08.2014 р. у розмірі 60 569 грн. 34 коп. Крім цього, позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 1 000 гривень, оскільки він був незаконно позбавлений права на працю та кошів на існування. В зв'язку з чим, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. В судовому засіданні 22.09.2014 р. представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. В подальшому, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги також підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 44) Третя особа в судове засідання не з'явилася, участь представника не забезпечила, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, участь представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив (а.с. 18, 22, 31 - 32). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідачів та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 21.08.2013 р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва вимоги позивача було задоволено, визнано звільнення позивача з посади директора комунального підприємства "Житній ринок" згідно з розпорядженням Київського міського голови №878 від 28.12.2010 р. на підставі п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України - незаконним, поновлено позивача на роботі на посаді директора комунального підприємства "Житній ринок" з 28.12.2010 р., стягнути з Київської міської Ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., стягнути з комунального підприємства "Житній ринок" середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 28.12.2010 р. по 21.08.2013 р. включно (663дні*245,52 грн.) в розмірі 162 779,76 грн. Рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 4 787,63 грн. підлягало негайному виконанню (а.с. 4 - 7). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.11.2013 р. апеляційні скарги Київського міського голови, комунального підприємства "Житній ринок" задоволено частково, Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2013 р. в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. з Київської міської ради на користь позивач скасовано, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 76 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві Малащук Ю.А. від 20.02.2014 р. було відкрито виконавче провадження (а.с. 14). Згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач та його представники послалися на положення Постанови КМУ від 08.02.1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», довідку про середню заробітну плату позивача, яка становить 245 грн. 22 коп., період невиконання з 21.08.2013 р. по 18.08.2014 р., 247 - кількість робочих днів, а відтак середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 60 569 грн. 34 коп. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були. Відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обґрунтовуючи моральну шкоду, в результаті невиконання рішення суду, послався на те, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. відповідачем було фактично позбавлено його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти на життя, вказані незаконні дії призвели до моральних переживань. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінив у розмірі 1 000 гривень. Суд вважає частково доведеними вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди та, з урахуванням обставин встановлених Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2013 р. та Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.11.2013 р., а також розміру стягнутої за даним рішенням суду моральної шкоди, вважає справедливим та розумним розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 500 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін у справі та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність фактичної затримки відповідачем виконання рішення суду, що набрало законної сили, про поновлення на роботі незаконно звільненого позивача, а відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у розмірі 60 569 грн. 34 коп., а також компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 500 гривень, в іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 849 гривень 29 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial