Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення з них аліментів на його утримання в сумі 200 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивували тим, що відповідачі по справі зареєстровані батьками дитини, однак ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не приділяють належної уваги вихованню та здоров'ю сина, не цікавляться його життям, тобто самоусунулись від виховання сина. Відповідачі грубо порушує ст.ст. 3, 6, 24, 28, 29 Конвенції ООН про права дитини. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Костопільської РДА Крока Н.В. позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві та пояснила, що відповідачі не бажають займатися вихованням та утриманням свого сина, не піклується про стан його здоров'я, майбутню долю. Всі заходи профілактики та попередження, що приймалися до них, не дали позитивних результатів, тому просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх сина Назара та стягнути з них на його на утримання аліменти в розмірі 200 гривень щомісячно з дня подачі заяви до суду. Окрім того зазначила, що не заперечує стосовно винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд невідомі. Прокурор Романюку І.М. в судовому засіданні висловив свою думку про наявність достатніх підстав для задоволення позову, враховуючи тривалий час ухилення відповідачів від виконання ним своїх батьківських обов`язків. Разом з тим вказав, що не заперечує стосовно заочного розгляду справи. Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідачів про дату та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів та постановлення заочного рішення по справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4). Судом із письмових доказів встановлено, що батьки малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON] не займаються вихованням, утриманням сина, та не створили належних умов для його розвитку, власного житла не мають (а.с.7-9, 11, 13). З листа Кростопільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 23 січня 2015 року за № 56 встановлено, що на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах сім'я [PERSON] та [PERSON], які є батиками [PERSON], [INFO], оскільки батьки розлучені, малолітня дитина проживає то з матір'ю то з батьком, а з 08 грудня 2014 року [PERSON] перебуває в спеціальному закладі, батьки не хочуть забирати сина додому (а.с.14). Згідно характеристик наданих Яполотською сільською радою та Золотолинсько сільською радою відносно [PERSON] та [PERSON], вбачається, що останні характеризуються негативно, вживають спиртні напої, ведуть нездоровий спосіб життя, не працюють, постійного місця проживання не мають, уваги розвитку та вихованню дитини не приділяють (а.с.10,12). Відповідно до рішення комісії з питань прав дитини Костопільської районної державної адміністрації від 29 січня 2015 року № 2 та висновку органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації № 273/01-31/15 від 29 січня 2015 року вирішено за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.15-16). Допитаний судом свідок [PERSON], яка працює інспектором соціальної служби Золотолинської сільської ради, повідомила, що неодноразово відвідувала сім'ю [PERSON], коли остання проживала на тертої їхньої сільської ради, адже відповідачка не належним чином виконувала батьківські обов'язки відносно свого сина [PERSON] З нею неодноразово велися профілактичні розмови та ніяких результатів вони не давали, адже [PERSON] дбає лише про себе і своє життя, дитина її не цікавить. У зв'язку із чим 19 грудня 2014 року Золотолинською сількою радою було винесено рішенні про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] Свідок [PERSON], яка працює соціальним працівником Яполотської сільської ради, повідомила суду, що на тертої підзвітній Яполотській сільській раді проживає [PERSON], який належним чином не виконує свої батьківські обов'язки відносно свого сина [PERSON] не дбає про нього та не забезпечує достатні умови проживання дитини, цікавиться лише своїм життям, а тому Яполотською сільсокю радою було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] Свідок [PERSON] - представник обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, в судовому засіданні повідомила, що з 08 грудня 2014 року у центрі перебуває малолітній син відповідачів, [PERSON], батьки жодного разу його не відвідували та не цікавились його долею навіть по телефону. Свідок [PERSON], яка працює фахівцем із соціальної роботи Костопільського РЦСССДМ, дала аналогічні покази свідкам [PERSON] та [PERSON] стосовно не забезпечення відповідачами належних умов для життя та виховання малолітнього сина [PERSON], та зазначила, що дані умови є загрозою для його життя та здоров'я. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того, ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підставі наведеного, враховуючи той факт, що відповідачі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про необхідність позбавити відповідачів батьківських прав стосовно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Факт ухилення відповідачів від надання матеріальної допомоги малолітньому сину, суд вважає доведеним. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, способом виконання батьками обов'язку утримання дитини, за рішенням суду є аліменти, які присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні судом встановлено, що відповідачі є працездатною особами, офіційно не працевлаштовані, не перебувають на обліку в районному центрі зайнятості, однак мають нерегулярний заробіток. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік", з 1 січня 2014 року затверджено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. У відповідності, до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком передбачених статтею 184 цього Кодексу. При таких обставинах суд, вважає необхідним стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 200 (двісті) грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Окрім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved