Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Завидівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 03 січня 2013 року померла її мати [PERSON], що проживала за адресою: [INFO]. За життя мати залишила заповіт на її імя ([PERSON]), згідно якого вона є спадкоємцем всього майна. Після смерті матері вона згідно ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння і користування житловим будинком. 14 вересня 2016 року вона звернулася до приватного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки вона не подала документ, що посвідчував право власності [PERSON] на будинок. На підставі норм ЦК України просить визнати за нею право власності на спадкове майно. У судове засідання представник позивача не з»явилася,\~ подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. У судове засідання представник відповідача\~ не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], що підтверджується Довідкою №243-54 від 07.08.2002 року, згідно якої 05 червня 1999 року зареєстровано одруження [PERSON] та [PERSON], а також відміткою в паспорті громадянина України серії ВР №620281 (а.с.4, 10). З даних Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок №59 по вул. Горького в с. Завидово, виготовленого на замовлення [PERSON], рік побудови житлового будинку 1975. Згідно довідки\~ Завидівської сільської ради\~ № 729 від 22 серпня 2017 року забудовником домоволодіння, яке розташоване в с. Завидово, вул. Горького, 59 Мукачівського району, була мати [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] померла 02 січня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії\~ І-ФМ № 144475 від 03.01.2013 року.\~ Згідно Заповіту від 04 листопада 2011 року [PERSON], [INFO], все своє майна, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON], [INFO]. На день смерті [PERSON] за адресою: с. Завидово, вул. Горького, буд. №59 Мукачівського району були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO], - внук, що підтверджується Довідкою№315 від 03.06.2013 року. 13 вересня 2016 року\~ [PERSON] звернулася до\~ приватного нотаріусу Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (спадкова справа №15/2016). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 вересня 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок під №59 по вулиці Горького в селі Завидово Мукачівського району Закарпатської області, оскільки [PERSON] не предявлено правовстановлюючого документа на житловий будинок. Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті Згідно\~ст. 1268 ч.1 та ч. 5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з вищенаведеного, [PERSON] зареєстрована та постійно\~ проживала\~ з [PERSON]М за адресою: с. Завидово, вул. Горького, буд. 59 Мукачівського району, звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Спадкоємців, які\~ мають право на обов'язкову частку у спадщині\~ згідно ст.1241 ЦК України, немає. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наведені в позовній заяві підстави не можна вважати забороненими, а незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ Також суд приймає до уваги те, що роком забудови Будинку є 1975 рік. По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачкою (як єдиним спадкоємцем) права власності на Домоволодіння за померлою [PERSON]. Також, за результатами судового розгляду справи, судом не встановлено обставин щодо порушенням прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, внаслідок задоволення вимоги за предметом позову. З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення. Судові витрати підлягають розподілу згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved