Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФОКС" в особі філії „Інфоксводоканал" про стягнення безпідставно набутих коштів, штрафних санкцій та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у період з кінця 1980 року по 1992 рік, шляхом пайової участі кооперативу (за власні кошти) було зроблено спорудження каналізаційної лінії, що проходить по [ADDRESS] від [ADDRESS] до [ADDRESS] до місця врізання в абонентську лінію 6-ої Лінії, такої, що проходить по [ADDRESS] до міського колектору Д-600. [PERSON] підключилась до даних мереж у 2004 році, зі згоди мешканців будинків, та розрахувалась за це з ними. На водопостачання [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER], на водовідведення рахунок не відкриваввся. Листами № 278-21 від 31.07.1989 та № 105-21, № 260-21 від 30.07.1991 року були отримані відповіді від Міськканалізації, що каналізація не знаходиться на балансі, і не обслуговується, так як цілком належить кооперативу, експлуатуючому дану каналізаційну мережу. В 2015 році позивачку усно повідомило ТОВ «Інфоксводоканал», що ними прийнято на баланс загальноміську мережу каналізації, у зв'язку з чим [PERSON] повинна сплатити заборгованість в сумі 3500 грн. водоотведення налічними грошима. У листі № л-482-ув від 29.09.2016р. «Водоканал» прямо вказує,що стоки абонентської каналізаційної лінії скидаються в міський колектор, який обслуговує філія"Інфоксводоканал", враховуючи викладене, нарахування за послуги водовідведення є правомірними. [PERSON] провела сплату самостійно на рахунок водоканалу за усі роки 2012-2015 плату за водовідведення квитанції від 26.11.2015 року на суму 1754 грн.20 коп.; 01.12.2015 року на суму 1768 грн. 99 коп. -3523 грн.19 коп. Між тім від «Інфоксводоканалу» через недовгий час прийшов лист № л-2803\\3 від 26.01.2016р.про те, що [PERSON] має борг по воді в розмірі 3523 грн. на листопад 2015 року, а не по водовідведенню. Відповідно рахункам які виставлялись ТОВ „ІНФОКС" в особі Філії „Інфоксводоканал'" сплачувались своєчасно і у повному розмірі. Заборгованості не по одному рахунку не виставлялася. Це підтверджується тим, що на листопад 2015 року при розрахунках по рокам .позивачку зобов'язали сплатити борг в розмірі 194 грн.97 коп. та це все вказали у розрахункової книжці. Неодноразово [PERSON] просила відповідача повернути 3523 грн. 19 коп., так як вона не була повинна платити за каналізацію. До цього часу дана сума не повернута. На вимоги повернути гроші відповідач відповів відмовою так як вважав що це борг по водопостачанню. Позивачка [PERSON] вважає, що відповідач отримав 3523 грн.19 коп. без достатньої правової підстави і тому повинен їх повернути. У судове засідання з'явився представник позивача на позові наполягала. Представник відповідача у судове засідання з'явився, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, надала відзив на позов. Представник відповідача, звернула увагу, що послуга водовідведення і є послугою з прийняттям у каналізаційну мережу стоків, зокрема з домоволодіння де мешкає позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити наступних підстав. Судом встановлено, що нарахування за послуги водопостачання по особовому рахунку [NUMBER], відкритому на [PERSON] ([ADDRESS]) здійснювались за нормативами «нормами) споживання, затвердженими відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2003 р. № 675 "Про впорядкування розрахунків за спожиті послуги водопостачання та затвердження експлуатапійних норм споживання" та рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.02.2010 р. № 30 "Про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992 р. № 63 "Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси" із розрахунку на трьох зареєстрованих осіб та площі поливу в розмірі 92 м2, без урахування водовідведення. 16 листопада 2015 року відповідно до двостороннього акту № 3820 співробітниками відповідача за участі позивачки - [PERSON], було виявлено, що домоволодіння позивачки за адресою: [ADDRESS] підключено до централізованого водовідведення. [PERSON] була викликана в відділ по роботі з приватним сектором управління "Водозбут" філії "Інфоксводоканал" для оформлення централізованого водовідведення та укладення договору про надання послуг водовідведення. 17 листопада 2015 року позивачка звернулася до відповідача з власноручною заявою за вх. №10657 про здійснення їй нарахування за послуги з водовідведення за останні 3 роки та уклала Договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 17.11.2015 року № 115179/ЧВ, який на час розгляду справи є діючим. З урахуванням даної заяви нарахування за користування послугами водовідведення були здійснені позивачці з 01.11.2012 р. наступним чином: Відповідно до Постанови Національної комісії, яка здійснює державне регулювання в сферах енергетики і комунальних послуг встановлені для населення наступні тарифи: з 01.03.2012р. постановою № 89 від 10.02.2012 р. на централізоване водопостачання - 2,736 грн. за 1 куб.м, на централізоване водовідведення - 1,728 грн. за 1 куб.м; з 01.07.2014р. постановою №657 від 13.06.2014 р. на централізоване водопостачання - 4,872 грн. за 1 куб.м, на централізоване водовідведення - 4,236 -рн. за 1 куб.м; з 01.05.2015р. постановою №900 від 26.03.2015р. на централізоване водопостачання - 4,932 грн. за 1 куб.м., на централізоване водовідведення - 4,428 грн. за 1 куб.м; Рішенням Одеської міської ради від 27.11.2003р. № 675. передбачає сплата за полив присадибної ділянки. Відповідно до вказаного рішення, поливний сезон починається з 1 квітня і закінчується 30 вересня щорічно. Норма споживання води на полив 1 м2 складає 5 л/в день. З 01.10.2014 року, згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів в сфері житлово-комунального обслуговування», затверджені соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами в розмірі 4,0 м.куб. на одну особу. Таким чином, з 1 жовтня 2014 року діють нормативи споживання, встановлені органами місцевого самоуправління і соціальний норматив в розмірі 4,0 м.куб. на одну особу. Споживання понад встановлених соціальних нормативів сплачується без врахування пільги. Пільга на полив не розповсюджується Суд приходить до висновку, що нарахування за послуги водокористування по особовому рахунку [NUMBER] ([ADDRESS]) за період з 01.11.2012 р. по 30.10.2015 р. були здійснені позивачці без порушень, згідно норм споживання наступним чином: з урахуванням водовідведення (1 особа - норма 7,61м3): 1.За період з 01.11.2012р. по 30.06.2013 р.: З водовідведенням згідно норм споживання із розрахунку на 5-х осіб - 38,05м3 (1 особа - 7,61м3), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу: 7,61м3 х 4-й особи х 4,464грн + (7,61м3 х 1 особу х 4,464 грн.) х 50% = 152,86 грн. 2.За період з 01.07.2013 р. по 30.06.2014 р.: З водовідведенням згідно норм споживання із розрахунку на 3 особи - 22,83м3 (1 особа - 7,61м3), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу: 7,61м3 х 2 особи, х 4,464грн + (7,61м3 х 1 особа х 4,464 грн.)х 50%= 84,92 грн. 3.За період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р.: З водовідведенням згідно норм споживання із розрахунку на 3 особи - 22,83м3 (1 особа - 7,61м3), з урахуванням 50% «Учасник війни» на 1 особу: 7,61м3 х 2 особи х 9,108 грн. + (7,61м3 х 1 особа х 9,108 грн.) х 50%= 173,28 грн. 4.За період с 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р.: З водовідведенням згідно норм споживання із розрахунку на 3 особи - 22,83м3 (1 особа - 7,61м3 ), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу та площі поливу 92 м2: не в сезон поливу - згідно норм споживання: 7,61м3 х 2особи х 9,108 грн. + (4м3 х 1 особа х 4,464грн)х 50% + 3,61м3 х 1 особа х 9,108 грн. = 189,73 грн. в поливний сезон - згідно норм споживання - 189,73 грн. і за полив 92м2 х 0,152м3 х 4,872грн = 68,13грн. Ітого 257,86 грн. 5.За період з 01.05.2015 р. по 30.10.2015 р.: З водовідведенням згідно норм споживання із розрахунку на 3 особи - 22,83м3 (1 особа - 7,61м3 ), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу і площі поливу 92 м2: не в сезон поливу - згідно норм споживання: 7,61м3 х 2 особи х 9,36грн + (4м3 х 1 особа х 9,36 грн.)х 50% + 3,61м3 х 1 особа х 9,36грн = 194,97 грн. в поливний сезон - згідно норм споживання - 194,97грн. і за полив 92м2 х 0,152м3 х 4,932 грн. = 68,97грн. Ітого 263,94 грн. Без урахування водовідведення (1 особа - норма 4,566м3): 1.За період з 01.11.2012 р. по 30.06.2013 р.: Без водовідведення згідно норм споживання із розрахунку на 5 осіб - 22,83м3 (1 особа - 4,566м3 ), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу: 4.566м3 х 4 особи х 2,736 грн. + (4,566м3 х 1 особу х 2,736 грн.)х 50% = 56,21 грн. 2.За період з 01.07.2013 р. по 30.06.2014 р.: Без водовідведення на 3 особи - 13,698м3 (1 особа - 4,566м3 ), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу: 4,566м3 х 2 особи х 2,736 грн. + (4,566м3 х Ічел х 2,736грн.) х 50%= 31,23грн 3.За період з 01.07.2014 по 30.09.2014: Без водовідведення згідно норм споживання на 3 особи - 13,698м3 (1 особу - 4,566м3 ), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу: 4,566м3 х 2особи х 4,872грн + (4,566м3 х 1 особу х 4,872 грн.)х 50 %= 55,62 грн. 4.За період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р.: Без водовідведення згідно норм споживання на 3 особи - 13,698м3 (1 особа - 4м3), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу і площі поливу 92 м2: не в сезон поливу - згідно норм споживання: 4,566м3 х 2 особи х 4,872грн + (4м3 х 1 особа х 4,872 грн.) х 50% + 0,566м3 х 1 особа х 4,872 грн.) = 57,00 грн. з поливний сезон - згідно норм споживання - 57,00 грн. і за полив 92м2 х 0,152м3 х 4,872 грн. = 68,13 грн. Ітого 125,13 грн. 5.За період з 01.05.2015 р. по 31.10.2015 р.: Без водовідведення згідно норм споживання на 3 особи - 13,698м3 (1 особу - 4м3), з урахуванням пільги 50% «Учасник війни» на 1 особу і площі поливу 92 м2: не в сезон поливу - згідно норм споживання: 4,566м3 х 2 особи х 4,932 грн. + (4м3 х 1 особа х 4,932 грн.)х 50% + 0,566м3 х 1 особа х 4,932 грн.) = 57,70 грн. в поливний сезон - згідно норм споживання - 57,70 грн. і за полив 92м2 х 0,152м3 х 4,932 грн. = 68,97 грн. Ітого 126,67 грн. Отже, суд приходить до висновку, що: за період з 01.11.2012 р. до 30.10.2015 р. було нараховано по особовому рахунку [NUMBER]: З урахуванням водовідведення на суму 5672,17 грн., без урахування водовідведення на суму 2148,98 грн., тому, різниця склала 3523,19 грн. Також, суд приймає до уваги, що на послуги водопостачання особовий рахунок [NUMBER] позивачці [PERSON] було відкрито в березні 2000 року. Підтверджень про звернення [PERSON] до відповідача щодо оформлення послуг з водовідведення в 2004 році не встановлено. Позивачкою в листопаді та в грудні 2015р. було добровільно сплачено в сумі 3523,19 грн. В заяві позивачка зазначає, що листами № 278-21 від 31.07.89 р. та № 105-21. № 260-21 від 30.07.1991 року були отримані відповіді від Міськканалізадії. що фікальна каналізація не знаходиться на балансі і не обслуговується так як цілком належить абоненту, який експлуатує дану каналізаційну мережу. Суд звертає увагу, що додана позивачкою до позовної заяви копія довідки за вих.№ 278-21 від 31.07.1989 р. надавалася начальником Міськканалізації В.П. Бреус - гр. [PERSON], який проживав на той час за адресою [ADDRESS], а не позивачці, яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Також, додана позивачкою до матеріалів справи копія довідки за вих. №260-21 від 24.07.89 р. про балансову належність каналізаційних мереж не має відношення до абонентської каналізації, яка проходить по [ADDRESS], так як дані каналізаційні мережі не пов'язані між собою. Довід позивачки, а саме: "Між тим від "Інфоксводоканалу" через недовгий час прийшов лист за вих. № л-2803/3 від 26.01.2016 р. про те, що [PERSON] має борг по воді в розмірі 3523 грн. на листопад 2015 року, а не по водовідведенню." спростовується копією листа, який їй був направлений Департаментом міського господарства за вих. № л-2803/3 від 26.01.2016 р., в якому зазначається: що сума донарахувань склала 3523,19 грн., яка нею була сплачена. Станом на 01.01.2016 року по особовому рахунку значиться поточна заборгованість в розмірі лише 194,97 грн." Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Посилання позивачки на дану статтю є безпідставним, оскільки на підставі саме заяви позивачки за вх.№10657 про здійснення нарахування за послуги з водовідведення за останні 3 роки, був укладений Договір від 17.11.2015 року № 115179/ЧВ, та згідно якого відповідачем їй було нараховано 3523,19 грн. за фактично отримані послуги з водовідведення, які були нею добровільно сплачені, тобто дані кошти були отримані відповідачем з законних підстав, а саме за отримані позивачкою послуги з водовідведення в період з 01.11.2012 р. до 30.10.2015р. Суд приходить до висновку, що доводи позивачки стосовно того, що: "Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, сторони такий договір не укладали" не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідно до тієї ж ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов'язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання послуг з водовідведення сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Саме такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13. В 1991 році відповідачем була узгоджена проектно-технічна документація на прокладку абонентської каналізаційної лінії по [ADDRESS] на ділянці від будинку [ADDRESS] до підключення в міську лінію Д-200 мм біля будинку [ADDRESS]. Замовником будівництва даної каналізації були власники будинків [ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS] і [ADDRESS] (копія проектної документації додається). Відповідно до доданого позивачкою до позовної заяви листа відповідача до позивачки за вих.№Л-482ув від 29.09.2016 року їй було роз'яснено, що відповідно, стоки абонентської каналізаційної лінії скидаються в міський колектор, який обслуговується відповідачем. Виходячи з вищенаведеного, позивачка самовільно підключилася до каналізаційних мереж у 2004 році, що нею не спростоване. Підтверджень про отримання відповідачем технічних умов та проектно-технічної документації на водовідведення житлового будинку позивачки за адресою: [ADDRESS] судом не встановлено. Позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються , коли право на ї відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Пунктом 5 цієї ж постанови встановлено, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного в'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між позивачем і відповідачем, такі позовні вимоги задоволені бути не можуть. Також, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства згідно із п.5 ч.1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів (в редакції до внесення змін Законом України від 19 травня 2011 року № 3390-УІ "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" ст. 711 ЦК України, відшкодування моральної шкоди можливо, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Приймаючи до уваги те, що позивачка без будь-яких документів самовільно підключилася до каналізаційних мереж у 2004 році та нею не додано жодного підтверджувального документу щодо спричинення моральної шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та такою шкодою не вбачається , а отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Outcome: dismissed