Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області 07 листопада 2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Миколаївською місцевою прокуратурою №1 виявлені порушення вимог законодавства при прийнятті Коблівською сільською радою рішень із земельних питань. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що пунктами 3, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га (пасовища) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером [NUMBER]. У подальшому пунктом 5 рішення Коблівської сільської ради №23 від 17 жовтня 2014 року затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки з будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на будівництво та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, на підставі чого [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер [NUMBER] від 24.10.2014 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером [NUMBER]. Прокурор вважає, що вказані вище рішення Коблівської сільської ради прийнято з порушенням вимог законодавства, у зв'язку з чим пункти 3, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року та пункт 5 рішення Коблівської сільської ради №23 від 17 жовтня 2014 року підлягають визнанню незаконними та скасуванню. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що зазначене рішення Коблівської сільської ради прийняте з порушенням вимог законодавства, у зв'язку з тим, що надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка належала до земель державної власності, перебувала у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" (раніше - Очаківське державне лісомисливське господарство), та відносилась до земель лісового фонду урочища "Коблеве" Березанського лісництва квартал 38, а тому повноваження щодо вилучення та передачі її у власність належали Березанській районній державній адміністрації Миколаївської області. Разом з тим, Коблівською сільською радою надано спірну земельну ділянку у власність [PERSON] без вилучення її у постійного землекористувача - ДП «Очаківське ЛМГ» - та поза волею належного власника (розпорядника) землі - Березанської районної державної адміністрації, без погодження органом лісового господарства проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, на думку Заступника прокурора Миколаївської області, при прийнятті оскаржуваного рішення також мали місце наступні порушення вимог чинного законодавства, а саме: - ст.19 Конституції України, ст.17 Закону України "Про основи містобудування", ст.48 Закону України "Про охорону земель", ст.118 ЗК України, оскільки надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка розташована в зоні рекреації, в межах якої, відповідно до Проекту планування та забудови Березанського району, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985р. №112, дозволяється розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, пам'яток археології, заказників пам'яток культури та забороняється індивідуальне будівництво в 3-х кілометровій зоні узбережжя Чорного моря. Аналогічна заборона міститься і в п.10.17 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень", які є обов'язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури; - що спірна земельна ділянка в порушення вимог ч.3 ст.186-1 ЗК України, ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» надана відповідачу без погодження проекту землеустрою з органом лісового господарства та без державної експертизи проекту землеустрою; - що зазначена земельна ділянка, яка надана відповідачу спочатку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а потім для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря на відстані 723-728 метрів від урізу води до південної межі та на відстані 747-752 метрів від урізу води до північної межі, та що відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 ЗК України землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно-визначеній смузі від урізу води; - що надання у власність відповідачу спірної ділянки спочатку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а потім для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування суперечить вимогам ст.90 Водного кодексу України та ст.62 ЗК України, відповідно до яких прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об'єктів, об'єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об'єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Посилаючись на наведені порушення вимог закону Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 просить визнати незаконним та скасувати пункти 3, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року та пункт 5 рішення Коблівської сільської ради №23 від 17 жовтня 2014 року. У зв'язку з незаконністю оскаржуваних рішень Коблівської сільської ради прокурор просив визнати недійсним виданий на їх підставі на ім'я [PERSON] державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером [NUMBER], визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер [NUMBER] від 24.10.2014 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером [NUMBER], а також на підставі ч.1 ст.388 ЦК України витребувати земельну ділянку у [PERSON] у власність держави в особі Березанської районної державної адміністрації. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялись повістками, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Представник відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області [PERSON] подав до суду письмову заяву від 28.02.2017 року (а.с.78-80) з додатками, у якій просив застосувати у даній справі строки позовної давності, посилаючись на сплив позовної давності, оскільки прокуратурі було відомо про всі оспорювані рішення, прийняті Коблівською сільською радою. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку площею 0,2000 га (пасовища) у селі Коблеве для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Коблеве в межах території населеного пункту с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.19). На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером [NUMBER] (а.с.23-24). Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №23 від 17 жовтня 2014 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності» затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] площею 0,2000 га (забудовані землі під житловою забудовою одно- та двоповерховою), під проїздами та площадками) на будівництво та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.20). 29 грудня 2012 року [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером [NUMBER] (а.с.23). На час прийняття оскаржуваних рішень спірна земельна ділянка належала до земель державної власності, перебувала у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" (раніше - Очаківське державне лісомисливське господарство), та відносилась до земель лісового фонду урочища "Коблеве" Березанського лісництва квартал 35, виділ 5, 14 (а.с.25, 26-27). Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджені також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23-24), повідомленням ДП «Очаківське лісомисливське господарство» від 31.08.2016 року, від 13.09.2016 року, 05.09.2016 року (а.с.25, 26-27). За інформацією, наданою Відділом Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 31.08.2016 року за даними Національної кадастрової системи, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південої межі - 723-728 метрів, до північної - 747-752 метрів (а.с.29-30). За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України). З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах пляжної зони прибережної захисної смуги. Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України). За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень), земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено. Таким чином, Коблівською сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що пункти 3, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року, якими затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2000 га (пасовища) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, не відповідають зазначеним вимогам законодавства. Частиною третьою статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних. Відповідно до ст.17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Абзацом 2 ст.48 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття рішення Коблівської сільської ради № 10 від 26 грудня 2012 року, є "Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області", затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, пам'яток археології та заказників пам'яток культури (а.с.33-34). Пунктом 10.17 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р., заборонено будівництво будівель, споруд і комунікацій у приморських прибережних смугах завширшки менше 100 м. від урізу води, а в приморських курортних зонах за наявності пляжу - менше 100 м. від його суходільної межі. Отже, будівництво об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на спірній земельній ділянці суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому Рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №23 від 17 жовтня 2014 року «Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] з будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.20), не є законним. Крім того, звернень від [PERSON] до управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації щодо розгляду проекту землеустрою по спірній земельній ділянці не надходило (а.с.32, 33), а тому при прийнятті зазначеного рішення Коблівською сільською радою порушено вимоги ч.2 ст.186-1 ЗК України, відповідно до яких проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури. Також, в порушення вимог ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», якою передбачено обов'язковість проведення державної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, земель лісогосподарського призначення, від [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах населеного пункту с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області до Держгеокадастру для проведення державної експертизи не надходило. Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, є вмотивованими, і такими, що ґрунтуються на нормах закону. Разом з тим, вирішуючи питання чи підлягає задоволенню цивільний позов, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові За положеннями ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. За висновками, викладеними у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3079цс15, держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти й несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Згідно наявної у матеріалах справи копії вимоги в.о. прокурора Березанського району Миколаївської області № 45-41вих-12 від 12.01.2012 року (а.с.83), з метою нагляду за додержанням і застосуванням законів органами місцевого самоврядування всіх сільських голів Березанського району було зобов'язано щомісячно надавати на адресу прокуратури району належним чином оформлені оригінали правових актів (розпоряджень, рішень) органів місцевого самоврядування та завчасно повідомляти прокуратуру району про засідання сесій рад. Як вбачається з наданої відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову копії супровідного листа Коблівської сільської ради від 21 січня 2013 року № 73 (а.с.82), до прокуратури району відповідачем направлено протоколи ХХІІ сесії від 14 грудня 2012 року та ХХІІІ позачергової сесії від 26 грудня 2012 року, на яких було прийнято оскаржувані рішення. Крім того, супровідним листом Коблівської сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 до прокуратури району також було направлено копії рішень сільської ради із земельних питань за 2012 рік (а.с.81). Таким чином, суд вважає, що з дати отримання протоколів оскаржуваних рішень, направлених до прокуратури у січні 2013 року, у прокуратури була об'єктивна можливість довідатися про факти порушення земельного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень. Однак, до суду з зазначеним позовом прокурор звернувся лише у листопаді 2016 року, тобто після спливу загального трьохрічного строку позовної давності. Посилання прокурора на те, що копій оскаржуваних рішень до прокуратур взагалі не надходило, на думку суду, спростовується підписом про отримання, наявним на супровідному листі Коблівської сільської ради від 08 серпня 2013 року № 1021 (а.с.81). На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 про визнання незаконними та скасування рішень, слід відмовити у зв'язку зі спливом строків позовної давності, а відтак і у задоволенні вимог щодо визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки, які є похідними від основних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed