Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, вказуючи, що ТОВ «АЗОВГАЗ» відповідно до Постанови НКРЕКП України № 653 від 16.05.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» проваджує свою господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам (населенню) у м. Маріуполі Донецької області. Згідно розділу III п. 2,4 Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил постачання природного газу» від 30.09.2015 року № 2496 Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками, яким є ТОВ «АЗОВГАЗ», і факт фактичного споживання природного газу. Згідно кодексу газорозподільчих систем боржнику присвоєно за адресою персональний код ідентифікації споживача (ЕІS - код) як суб`єкта ринку природного газу - 56ХN10А29440826N. Відповідачу [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та на якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , ТОВ «АЗОВГАЗ» надавав послуги з постачання природного газу. Відповідач частково проводив оплату за спожитий природний газ, у зв`язку з чим приєднався до умов Договору постачання природного газу та повинен був виконувати вимоги Договору щодо своєчасної оплати спожитого газу. Оскільки відповідач не в повному обсязі проводив оплату спожитого газу, за період з 01.03.2018 року по 31.01.2021 року у нього виникла заборгованість в сумі 2640,91 грн. Ухвалою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 15.10.2020 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідач повідомлявся 10.06.2019 року про наявність в нього заборгованості, але не вжив ніяких заходів з її погашення, у зв`язку з чим ТОВ «АЗОВГАЗ» було вимушено звернутися до суду із даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.03.2018 року по 31.01.2021 року у розмірі 2640,91 грн., 3% річних у розмірі 231,82 грн. та інфляційні у розмірі 491,21 грн., а також судові витрати, що складаються з суми судового збору у розмірі 2270,00 грн. 04.03.2021 судом на адресу відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради направлено запит щодо місця реєстрації відповідача. 30.03.2021 до суду надійшла відповідь з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 25.03.2021, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 06.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1974р. (а.с.17). [PERSON] за вказаною адресою ТОВ «АЗОВГАЗ» надавав послуги з постачання природного газу, на яку відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.7). Ухвалою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 15.10.2020 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до листа від 10.06.2019 відповідачу [PERSON] повідомлялося про наявність у нього заборгованості за спожитий природний газ (а.с.6). Відповідно до Постанови НКРЕКП України № 653 від 16.05.2017 р. «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» ТОВ «АЗОВГАЗ» проваджує свою господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам (населенню) у м. Маріуполі Донецької області Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" - постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно до ст. 714 ЦК України - за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.5 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримував вказані послуга, ТОВ "АЗОАГАЗ" виконало в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, завело на відповідача особовий рахунок № [NUMBER] , здійснювало постачання природного газу, що відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, свідчить про фактичне виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживач зобов`язана оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вона фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічну правову позицію зробив Верховний Суд України у постанові від 20.04.2016 року, справа № 6-2951цс15). Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" - споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Згідно з розрахунку, наданим суду позивачем, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ за період 01.03.2018 р. по 31.01.2021 року становить 2640,91 грн., а тому з врахуванням обов`язку [PERSON] сплачувати за спожитий природний газ, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 2640,91 грн. В частині вимоги про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.10 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України - в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ч. 1 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України виступає способом захисту майнового права та інтересу (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13). Суд погоджується із розрахунком позивача, отже позивач має право на отримання інфляційних витрат у розмір 491,21 грн. та стягнення 3% річних за користування коштами, який становить 231,82грн. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.03.2018 року по 31.01.2021 року у розмірі 2640,91 грн., 3% річних у розмірі 231,82 грн. та інфляційні у розмірі 491,21 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved