Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, спонукання здійснити перерахунки за житлово-комунальні послуги, відшкодування моральної шкоди та просив суд визнати дії відповідачів протиправними з приводу нарахування та неоднарозовому направленню на адресу позивача вимог по оплаті вартості житлово-комунальної послуги: централізоване гаряче водопостачання по квартирі [ADDRESS] у період з 01.01.2016р. по 01.05.2019 р.; визнати недійсним односторонній правочин Акціонерного товариства «Київенерго», а саме правочин з перерахуванню коштів, що були перераховані в якості переплати за централізоване опалення на користь ПАТ «Київенерго» по вказаній квартирі; усунути порушення прав споживача комунальних послуг та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на його користь безпідставно перераховану із зміною цільового призначення грошових коштів споживача з одного виду послуг "централізоване опалення" на інший "централізоване постачання гарячої води" в сумі 157,54 грн.; зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» провести коригування по особовому рахунку споживача [PERSON] , списати суму штучно створеної заборгованості в розмірі 5092,22 грн. за період до листопада 2018р. та 1 332,31 грн. за період з листопада 2018р. по 01 травня 2019 року по квартирі [ADDRESS] ; заборонити відповідачам нараховувати вартість послуги: централізоване гаряче водопостачання по вказаній квартирі та стягнути солідарно з усіх відповідачів на користь позивача завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] згідно ордеру №26/11/07-1 від 26.01.2007р. з 2007 року та відповідно споживачем житлово-комунальних послуг. В заяві [PERSON] зазначає, що з часу заселення у спірну квартиру в помешканні відсутні труби гарячого водопостачання, а відповідно відсутня подача гарячої води в квартиру та її використання. В червні 2015 року, за заявою квартиронаймача [PERSON] , фахівцями ЖЕО були встановлені засоби обліку води в квартирі, а саме лічильники холодної та гарячої води. 01.08.2016р. між позивачем та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» було укладено договір№2760 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. З 01 травня 2018р. після припинення Публічним акціонерним товариством «Київенерго» діяльності в сфері теплопостачання, надавачем та виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання стало Комунальне підприємство "Київтеплоенерго". Станом на червень 2019 р. [PERSON] було виставлено заборгованість за централізоване гаряче водопостачання - 5 092,22 грн., за опалення існувала переплата в 157,54 грн. Однак, в липні 2018р. ПАТ "Київенерго" перерахувало борг, списавши переплату за опалення в рахунок погашення заборгованості за гаряче водопостачання, яка становила 4 934,68 грн. Позивач звертався до відповідачів щодо списання заборгованості по гарячій воді, однак це позитивних наслідків не дало. У підтвердження зазначених в позовній заяві доводів надає електронні та письмові звернення до відповідачів, а також Акт складений представником ПАТ "АК "Київводоканал" від 03.01.2018р. про відсутність труб гарячого водопостачання в квартирі позивача. Також позивач зазначає, що АТ "Київенерго" та КП "Київтеплоенерго" 11.10.2018р. уклали між собою договір про відступлення права вимоги, за якими АТ "Київенерго" передало, а КП "Київтеплоенерго" набуло з 11 жовтня 2018р. право вимоги заборгованості за комунальні послуги з опалення та гарячого водопостачання, що надавалися КП "Київенерго" до 01 травня 2018 року та залишилися несплаченими, а також санкцій, що виникли в зв`язку з несвоєчасною сплатою за надані послуги. Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» кожного місяця фіксує штучно створену заборгованість [PERSON] перед КП "Київтеплоенерго" в сумі 6 424,53 грн., а останній надсилає щомісячні повідомлення, якими пропонують сплатити вказаний неіснуючий борг. З огляду на викладене, з посиланням на норми законів "Про захист прав споживачів" та "Про житлово-комунальні послуги", позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 15.05.2019р. відкрито провадження за правилами загального провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 51-52). Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» 13.06.2019р. подав відзив на позовну заяву (а.с.58-65). Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 20.06.2019 року також подало відзив на позов (а.с.72-78). 24.06.2019р. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в особі представника Демочко Л. подав відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.106-108). 13.08.2019р. від представника позивача [PERSON] , через канцелярію суду, надійшло заперечення на відзив на позовну заяву (а.с.174-181). Ухвалою суду від 17.09.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи (а.с.221-222). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.11.2019 року замінено відповідача ПАТ "Київенерго" на його правонаступника - Акціонерне товариство "К.Енерго" (а.с.235-236). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Стукалов А.В. позовні вимоги не визнав, заперечує проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначив, що КП "ККзОЖФ Святошинського району м.Києва" не є виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води та виставляє рахунки на їх оплату. Позивач жодного разу не звертався до їх організації для вирішення вказаного питання, а тому просив відмовити в задоволенні позову стосовно вимог до КП "ККзОЖФ Святошинського району м.Києва". Представник відповідача Комунального концерну «Центр комунального сервісу» позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що вони є безпідставні та необгрунтовані. Суду надав пояснення, що у позивача встановлений лічильник на гарячу воду, однак не встановлено заглушки та він не опломбований, а також не пройшов своєчасну повірку. Крім того, [PERSON] не надавав показання квартирних засобів обліку щомісячно, а тому рахунки по гарячій воді йому виставлялись з розрахунку 3 куб.м. на 1 особу. Представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] , при цьому надав суду пояснення, що КП "Київтеплоенерго" стало виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води лише з 01.05.2018 року. З 01 травня 2018 року ПАТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання, у зв`язку з тим, що 24 квітня 2018 року Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ «Київенерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року. Після припинення вищезазначеної Угоди 30 квітня 2018 року майно комунальної власності територіальної громади м. Києва закріплене на правах господарського відання за КП «Київтеплоенерго». 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) заборгованості за комунальні послуги з опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Додатку 2 до Договору за особовим рахунком [PERSON] № [NUMBER] ПАТ "Київенерго" передало заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води, що становить 4 934,68 грн. В ході обстеження представниками КП "Київтеплоенерго" лічильника гарячої води в квартирі [PERSON] , було встановлено, що він не опломбований, заглушка відсутня, заводський номер лічильника відрізняється від того, що зазначений в Акті складеному представником ПрАТ "Київводоканал" 03.01.2018р. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник АТ "К.Енерго" в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив (а.с.246, 248). Суд, вважає за можливе справу слухати у відсутність представника АТ "К.Енерго", оскільки причини неявки не визнані судом поважними. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ордеру [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.14 ). У вказаній квартирі позивач зареєстрований та проживає один (а.с.46). Судом встановлено, що позивач є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання. Виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] до 01 травня 2018 року було Публічне акціонерне товариство «Київенерго». 24.04.2018 року Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ «Київенерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року. Майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернене з володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення вищезазначеної Угоди, 30.04.2018 року закріплено на правах господарського відання за комунальним підприємством «Київтеплоенерго» виконавчого органу Київської міської державної адміністрації. З 01.05.2018 року ПАТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання, про що було повідомлено на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та у газеті «Хрещатик» від 04.05.2018 року №48 (5099) про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (а.с.79-80, 255-256). Відповідно до Акту прийому-передачі дебіторської заборгованості від 11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» передає КП «Київтеплоенерго» приймає дебіторську заборгованість згідно договору відступлення відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11.10.2018 року (а.с.257-261). Майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернене з володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення вищезазначеної Угоди 30.04.2018 року закріплено на правах господарського відання за Комунальним підприємством «Київтеплоенерго» виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, в експлуатацію якого з 01.05.2018 перейшли котельні, теплові мережі та пункти, засоби обліку інше допоміжне майно. До КП «Київтеплоенерго» та Комунального концерну «Центр комунального сервісу» також відбулося переведення персоналу ПАТ «Київенерго», у т. ч. технічного персоналу районів теплозбуту, що обслуговуватимуть теплові мережі, ведуть облік показань будинкових засобів обліку, здійснюють розподіл обсягів спожитої теплової енергії, та у яких залишилися архіви вихідних даних за попередні роки постачання теплової енергії. Програми обліку споживачів передано для користування у режимі on-line до КП «Київтеплоенерго» та КК «Центр комунального сервісу», у зв`язку із чим ПАТ «Київенерго» наразі взагалі вже не має технічної можливості та відповідного персоналу для внесення даних та коригувань у нарахування, що було здійснено за часів теплопостачальної діяльності ПАТ «Київенерго». Для можливості передачі дебіторської заборгованості споживачів теплової енергії та комунальних послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) новому постачальнику теплової енергії та виконавцю вказаних комунальних послуг у зоні колишньої діяльності ПАТ «Київенерго» - «Київтеплоенерго», Відповідачем проведено аудит (перевірка даних облікових регістрів в частині дебіторської заборгованості всіх категорій споживачів станом на 01.08.2018 та дебіторська заборгованість передана КП «Київтеплоенерго», у зв`язку із чим наразі у програмі обліку споживачів ПАТ «Київенерго» проведення жодних коригувань вже неможливе, та буде здійснюватися КП «Київтеплоенерго». Зазначені обставини підтверджуються також п. 3.1.1 Договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» (Кредитор) та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (новий Кредитор), відповідно до умов якого сторони Договору підтверджують, що на дату підписання Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього Договору за актами прийому-передачі Кредитор передав Новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього Договору не прийняті, акти звіряння розрахунків). Відповідно до положень пункту 3.4.3 Договору Новий кредитор має право на зійснення, на підставах визначених чинним законодавством, за заявою споживача, коригування розміру основного боргу та додаткового грошового зобов`язання такого споживача, право вимоги до якого відступлене за цим Договором. В частині 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується, зокрема, на принципі дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг. При цьому, статтею 7 Закону визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить: забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості; здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг. Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 р. № 197, визначено, що Мінрегіон є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, зокрема, формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства та відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, затверджує порядки, норми і правила у сфері житлово-комунального господарства, методики визначення норм споживання житлово-комунальних послуг (крім споживання природного газу та електроенергії), нормативів витрат і втрат ресурсів, що використовуються у житлово-комунальній сфері та нормативно-правові акти з питань контролю у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до статей 18 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії. Як зазначає сам позивач в позовній заяві з моменту заселення в 2007р. в квартирі було відсутнє гаряче водопостачання, а в червні 2015 року в квартирі були встановлені засоби обліку холодного та гарячого водопостачання, останній з метою додаткової фіксації відсутності користування гарячою водою. Як вбачається з Акту приймання на абонентський облік засобів обліку води, складений представником ПАТ "АК "Київводоканал" 03.01.2018р. (а.с.150), зокрема, стосовно обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] , споживач [PERSON] , є в наявності лічильник обліку гарячої води - типу ЛК, заводський №5511398 з нульовими показниками, датою повірки: 25.05.2015р., при цьому відомості щодо опломбування, а саме номер пломби та дата її встановлення відсутні, також зазначено, що труби ГВ - відрізано. За зверненням [PERSON] в червні 2019 року преставником КП "Київтеплоенерго" було обстежено квартиру, в якій мешкає позивач, на предмет відсутності в ній гарячого водопостачання. В ході обстеження було виявлено, що в квартирі встановлено один стояк, на ГВП встановлено лічильник марка ЛК-15Г заводський №5511396, 2015р., будь-які заглушки відсутні. Після лічильника труба відсутня в розмірі 1,2 м. до розведення внутрішньо-квартирного трубопроводу, встановлений бойлер. Рекомендовано: до повного відключення ГВП встановити заглушку та опломбувати лічильник (а.с.147 - Акт обстеження №229 від 11.06.2019 р.). Як вбачається з фото, наданого позивачем, на лічильнику гарячої води відсутня заглушка та пломба (а.с.149). Тобто, порівнюючи вказані Акти, складені представниками ПАТ "АК "Київводоканал" 03.01.2018р. та КП "Київтеплоенерго" від 11.06.2019р. судом встановлено, що заводський номер лічильника гарячої води в квартирі [PERSON] , встановлений в 2015р., відрізняється, лічильник не опломбований і повірку не пройшов. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено порядок здійснення нарахувань за послугу з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання. Пунктом 15 Правил зазначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Пунктом 21 Правил зазначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Згідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 липня 2015 року №474 «Про порядок подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт» виконавець повинен не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформувати про це споживача шляхом надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем. За правилами п.п. 9, 11, 16 даної Постанови, на час проведення періодичної повірки або ремонту засобу вимірювальної техніки виконавець встановлює тимчасовий засіб вимірювальної техніки. Виконавець в обов`язковому порядку повинен провести демонтаж засобу вимірювальної техніки виключно у присутності споживача та оформити акт за формою згідно з додатком 2 до Постанови №474. У відповідності до ч.3 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі виходу з ладу вузла обліку він підлягає заміні на справний та прийняттю на абонентський облік протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту виходу з ладу. ПАТ «Київенерго», а в подальшому КП "Київтеплоенерго" не є уповноваженими органами, що надає дозвіл на відключення від мереж ЦО та ЦПГВ та можливість відключення окремої квартири багатоквартирного будинку чинним законодавством не передбачена з огляду на наступне. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 зазначено про неможливість відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Позивачу [PERSON] правомірно нарахована заборгованість по ГВП, оскільки відповідно до п.22 Типового договору точка розподілу, в яку здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку послуги з постачання гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка в квартирі споживача. Згідно п.25 Правил встановлено, що самовільне відключення від мереж централізованого постачання гарячої води не допускається. Відповідно до п.21 Правил у разі відсутності в квартирі засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання гарячої води з розрахунку на одну особу. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської раид від 16.06.2015р. №579 норма споживання гарячої води в м.Києві в разі відсутності засобів обліку становить 3 куб.м. на особу. В квартирі [ADDRESS] , в якій мешкає [PERSON] , лічильник гарячої води та заглушка не опломбовані, лічильник не пройшов повірку, а тому підстав для визнання дій відповідачів, зокрема, АК "К.Енерго" (ПАТ "Київенерго") та КП "Київтеплоенерго" неправомірними не вбачається. З огляду на викладене, суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачами завдана матеріальна шкода позивачу матеріали справи не містять. Не підлягають до задоволення і інші вимоги позивача стосовно відшкодування моральної шкоди в зв`язку з їх недоведеністю. Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не надано вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили неправомірність дій відповідачів, що спричинили йому моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставні та необгрунтовані, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed