Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач в червні 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд розірвати договір про надання послуг, укладений 26.09.2017 року на підставі рахунку № [NUMBER] та замовлення 0042 між ним та відповідачем; стягнути з відповідача на його користь суму за сплачений товар у розмірі 2375,00 гривень; стягнути з відповідача на його користь суму за сплачений , але не отриманий товар у розмірі 7125,00 гривень; стягнути з відповідача на його користь суму інфляції у розмірі 703,00 гривень; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень; зобов`язати відповідача прийняти від нього повернення товару згідно рахунку № [NUMBER] від 26.09.2017 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав , що відповідач як фізична особа-підприємець здійснює свою підприємницьку діяльність в магазині «Аквамарин» . 26.09.2017 року він звернувся до магазину з бажанням придбати набір меблів для ванної кімнати. Того ж дня він оплатив та придбав товар згідно рахунку № [NUMBER] на суму 2375,00 гривень, та згідно замовлення № 0042 від 26.09.2017 року на суму 7125,00 гривень. Товар згідно рахунку № [NUMBER] від 26.09.2017 року , який підбирався позивачем до тумби, він отримав у той же день, а товар згідно замовлення № 0042 від 26.09.2017 року позивачем не отриманий до теперішнього часу. Оскільки його неодноразові вимоги про розірвання договору та повернення грошових коштів, зокрема, 09.10.2017 року відповідачем проігноровані, вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2018 року у цій справі скасувано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 06.02.2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що відповідач вимоги про розірвання договору та про повернення грошових коштів за товар не отримувала, позивач не надав доказів того, що товар його не задовільнив за формою, габаритами та кольором, крім того у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду у справі 808/138/18 від 07.03.2018 року судом встановлено, що в договорі між сторонами відсутні відомості строків постачання товарів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 рокузалучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області. 09.04.2019 року [PERSON] надав суду уточнену позовну заяву . До вказаної заяви про уточнення позовних вимог не надано доказів направлення копії такої заяви іншим учасникам справи, а тому відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. У вступному слові позивач та його представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка та її представник підтримали заперечення викладені у відзиві. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, вказавши на безпідставне посилання відповідача на рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі 808/138/18 від 07.03.2018 року , та зазначивши, що Акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 00232 , складений 06.12.2017 року ГУ Держпродспоживслужби є чинним та судом не скасовано. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рахунку № [NUMBER] від 26.09.2017 року придбав у ФОП [PERSON] змішувач, гофру , сіфон та шланг для душу , сплативши за товар 2375,00 гривень. Крім того , [PERSON] на підставі замовлення № 0042 від 26.09.2017 року замовив у ФОП [PERSON] дзеркало та тумбу «Франческа» , сплативши за товар 7125,00 гривень. 09.10.2017 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з вимогою щодо розірвання договорів та повернення грошових коштів, з огляду на те, що товар , а саме: дзеркало та тумбу «Франческа» йому не було доставлено протягом трьох днів. З аналогічними заявами [PERSON] звертався до відповідача 10.10.2017 року та 07.12.2017 року , однак вони були залишені без задоволення . Зокрема факт звернення [PERSON] до відповідача підтверджений направленням листа на адресу магазину за адресою: [ADDRESS] , який був повернутий за закінченням терміну зберігання, та оригінал якого був оглянутий в судовому засідання , а також листом Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 14.11.2017 року. Актом перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 00232 , складеним 06.12.2017 року ГУ Держпродспоживслужби, встановлено порушення ФОП [PERSON] . п. 11 ст. 23, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» . Зазначеним актом також підтверджено, що відповідачка зобов`язалася повернути [PERSON] грошові кошти за місцем придбання продукції в будь-який зручний час. Однак, до теперішнього часу грошові кошти позивачу не повернуті, зокрема, з метою захисту порушеного права [PERSON] неодноразово звертався до органів поліції. Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. ст. 662 та 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у встановлений у договорі строк. Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Нормою ч. 2 ст. 693 ЦК України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів" -споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому, як передбачено в ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, при вирішенні спорів про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві. Судом встановлено , що після укладання договору купівлі-продажу відповідно до рахунку № [NUMBER] від 26.09.2017 року , а також оплати товару за замовленням № 0042 від 26.09.2017 року , з огляду на не доставку товару , позивач звернувся до ФОП [PERSON] 09.10.2017 року з вимогою про повернення коштів та розірвання договору , але грошей відповідач не повернув. Ст.4 ЗУ "Про захист прав споживачів" визначає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Таким чином , судом встановлено істотне порушення договору з боку відповідача, який , не зважаючи на оплату замовленого товару позивачем, не виконав свої зобов`язання по передачі товару відповідно до замовлення № 0042 від 26.09.2017 року ,крім того, не розірвав договір купівлі-продажу згідно рахунку № [NUMBER] від 26. 09. 2017 року, на вимогу [PERSON] від 09.10.2017 року , тобто протягом чотирнадцяти днів, як це передбачено ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» , а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за невиконаним зобов`язанням, а також задовольнити позовні вимоги в частині розірвання договорів купівлі-продажу. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, через що суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП [PERSON] . інфляційних у розмірі 703,00 гривень згідно розрахунку наданого позивачем, який відповідачає вимогам чинного законодавства. В той же час , суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві не доведені належними та допустими доказами, зокрема, суд зауважує, що станом на час складання Акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 00232 від 06.12.2017 року , ФОП [PERSON] не зазначала про наявність в неї товару , а саме дзеркала та тумби «Франческа», крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того , що [PERSON] було повідомленно про отримання товару згідно накладної від 18 жовтня 2017 року № 301. Також, суд зауважує, що Акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 00232 та дії посадових осіб ГУ Держпродспоживслужби при проведенні перевірки господарської діяльності ФОП [PERSON] не були предметом розгляду у справі 808/138/18, про що безпосередньо зазначено у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду у справі 808/138/18 від 07.03.2018 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди , суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що обґрунтовуючи підстави спричинення моральної шкоди, [PERSON] вказував на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку по передачі товару , невиконання протягом тривалого часу його вимоги про повернення грошових коштів, йому були заподіяні моральні страждання. Через незаконні дії відповідача позивач поніс втрати немайнового характеру . Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п.5 ч.1 ст.4та ст.16 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої шкоди, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. Відповідно дост.711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положеньглави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України. Тобто, у спорах про захист прав споживачів діюче законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Пленум Верховного Суду України в пункті 2постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 рокунадав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормамиКонституціїабо випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями7,440-1 Цивільного кодексу Української РСРта іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49Закону "Про інформацію"),ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"; при порушенні зобов`язань, які підпадають під діюЗакону "Про захист прав споживачів"чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю. В зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України , стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу немайнового характеру щодо розірвання договорів та вимогу майнового характеру, а всього у розмірі 1409,60 гривень.

Outcome: partial