Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У вересні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" 85266,02 грн. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що 11.10.2006 року між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (скорочена назва ПАТ "ВіЕйБі Банк"), та відповідачем було укладено кредитний договір № 607, відповідно до якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 18518,89 доларів США, з терміном повернення до 11.10.2012 року, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних. Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу кредит. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, грошові кошти не повернуті, тобто боржник продовжує користуватись ними. Станом на 22.08.2016 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 85266,02 грн. з яких: 2462,82 доларів США, що еквівалентно 62216,76 грн. - заборгованість по кредиту та відсотках; 23049,26 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту. 08.12.2016 року представник відповідача подала заяву, у якій просила у задоволенні позову відмовити у зв'язку із закінченням строку позовної давності. 21.12.2016 року представник позивача подав пояснення, згідно яких сума боргу відповідача, яку було стягнуто за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.09.2010 року у справі №2-2496/10, становить 124657,57 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги банку підтримала, просила поновити строк позовної давності, оскільки такий пропущено у зв'язку з перебування банку на стадії ліквідації. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, просила застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що 11.10.2006 року між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (скорочена назва ПАТ "ВіЕйБі Банк"), та відповідачем укладено кредитний договір № 607, відповідно до якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредит на придбання автомобіля у розмірі 18518,89 доларів США, з терміном повернення до 11.10.2012 року, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, а також штрафу за несвоєчасне та часткове повернення кредитних коштів чи відсотків.Додатком№ 1 до кредитного договору № 607 від 11.10.2006 року є графік погашення кредиту та відсотків, згідно з яким відсотки за користування кредитом позичальник повинен сплати щомісячними платежами до 11.10.2012 року. Відповідно до п.п. 1.2, 2.5.1, 4.5 зазначеного договору кредитні кошти надаються терміном по 11.10.2012 року. Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої у графіку, наведеному в додатку № 1 до цього договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менше суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат встановлених у графіку. За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків, Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми неповернутого кредиту та/або несплачених відсотків. Відповідно до поданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № 607 від 11.10.2006 року за відповідачем станом на 22.08.2016 року числиться заборгованість у розмірі 85266,02 грн. з яких: 2462,82 доларів США, що еквівалентно 62216,76 грн. - заборгованість по відсотках; 23049,26 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту. Зазначений розрахунок представником відповідача під час розгляду справи не оспорювався й такий відповідає матеріалам справи. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 4 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки умовами договору (графіком погашення заборгованості по кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення відсотків, погашення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи те, що п.2.5.1 вказаного кредитного договору та додатком № 1 до нього встановлено строк сплати відсотків до 11.10.2012 року, банк, звернувшись 13.09.2016 року з даним позовом, пропустив трирічний строк позовної давності для стягнення заборгованості по відсотках, та річний строк позовної давності для стягнення штрафу за несвоєчасне погашення відсотків, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Доводи представника позивача про поважність причин пропуску позивачем строків позовної давності з посиланням на те, що такі пропущено у зв'язку з перебуванням банку у процесі ліквідації тощо на увагу не заслуговують, оскільки зазначені обставини не є поважними у розумінні ч. 5 ст. 267 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для захисту порушеного права позивача.

Outcome: dismissed