Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 07 серпня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк", який є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", та [PERSON] було укладено договір № НМХRRХ15670271, за яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 2582,40 грн. зі сплатою 12% річних за користування ним. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до умов договору позичальник повертає банку щомісячний платіж, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також витрат, оговорених Умовами. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач [PERSON] станом на 28.07.2014 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість на загальну суму 9390,25 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 876,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 37,07 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 145,71 грн., пені - 7407,88 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) - 423,35 грн. Банк, посилаючись на статті 526, 527, 1054 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 9390,25 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав до суду заяву, в якій просить дану цивільну справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи. Справа відповідно до вимог статті 169 ЦПК України розглядалась в її відсутності Відповідно до положень ст. 197 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справа, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, розглянута з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.ст. 1049 та 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як встановлено, 07 серпня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк", який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", та [PERSON] було укладено договір № НМХRRХ15670271, за яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 2582,40 грн. зі сплатою 12% річних за користування ним. Відповідно до п.3.3.1 Умов надання споживчого кредиту "Розстрочка" (Стандарт) Банк має право зажадати від відповідача дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його користування, використання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. У відповідності до договору [PERSON] зобов'язана щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Наслідком порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідач станом на 28.07.2014 року не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншим витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який надано банком. Судом встановлено, що у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість на загальну суму 9390,25 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 876,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 37,07 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 145,71 грн., пені - 7407,88 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) - 423,35 грн. Таким чином, позовні вимоги банку в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним 07.08.2014 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти. У положенні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Для споживачів банківських кредитних послуг, які з якихось причин порушили взяті на себе зобов'язання, бар'єром від надмірних санкцій є стаття 551 Цивільного кодексу України та стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Із розрахунку боргу слідує, що 28 червня 2014 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом в сумі 9390,25 грн. За вказаних обставин, враховуючи, що заборгованість по кредиту складає 876,24 грн. і по процентам за користування кредитом - 37,07 грн., а розмір неустойки (штрафу, пені) дорівнює 8331,23 грн. (7407,88 + 423,35 + 500), суд вважає за можливе застосувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" при визначенні розміру заборгованості, пов'язаної із стягненням неустойки, оскільки визначений позивачем розмір останньої є необґрунтованим, встановивши неустойку 50% (456,65грн.= (876,24 + 37,07):2)) від непогашеної суми тіла кредиту і заборгованості по процентам за користування ним. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягатиме 876,24 грн.- заборгованості за кредитом; 37,07 грн. - заборгованості за відсотками; 456,65 грн. - пені. Всього - 1369,96 грн. Згідно з положеннями статті 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial