Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на 42/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що їх батьками є [PERSON] та [PERSON]. Домоволодіння [ADDRESS] на праві власності належало їх батькові [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови від 16.01.1954 року. 31 березня 1971 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного народного суду м. Дніпропетровська домоволодіння [ADDRESS] було розділене в порядку користування між [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному. 16.07.1993 року Виконком Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів постановив рішення №357/8 «Про оформлення документів на домоволодіння [ADDRESS] та затвердження акту часток», на підставі якого матері позивачів - [PERSON] 27 липня 1993 року АНД відділом комунального господарства було видано свідоцтво про право власності на 58/100 частин домоволодіння [ADDRESS], зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано у реєстровій книзі №563 за реєстровим №75. Відповідно до вказаного рішення №357/8 від 16.07.1993 року Виконкому АНД райради у користуванні батька позивачів [PERSON] знаходилося 42/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS], яка налажала [PERSON] в порядку спадкування за законом, та на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS], які належали [PERSON] на підставі договору забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 16 січня 1954 року, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 1971 року та рішення №357/8 від 16.07.1993 року Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів «Про оформлення документів на домоволодіння [ADDRESS] та затвердження акту часток». Спадкоємцями після [PERSON], який помер [INFO] року, були його діти: [PERSON] та [PERSON], які звернулися із письмовою заявою про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. 11 лютого 1998 року нотаріус Четвертої ДДНК видав позивачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS]. Постановою від 30.07.2013 року нотаріус Четвертої ДДНК відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] Посилаючись на те, що право власності на 42/100 частини домоволодіння в ДМБТІ не було зареєстровано, але належало спадкодавцю, вони прийняли спадщину у встановленому законом порядку, позивачі просили суд визнати за ними рівних частках право власності на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] року. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним і позові, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Представник позивачів позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача - Територіальної громади в особі Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ПРО день слухання справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, направив до суду листа, в якому повідомив про неможливість явки у судове засідання через велику завантаженість та просив слухати справу, ухвалити рішення за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки, актовий запис №150 від 02.08.1954 року, та свідоцтвом про шлюб з [PERSON] від 29.09.1973 року, актовий запис №1516. Позивач [PERSON] є також рідним сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис від 30.10.1956 року. 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS], належали [PERSON], який помер [INFO] р., на підставі договору забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 16 січня 1954 року, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 1971 року та рішення №357/8 від 16.07.1993 року Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів «Про оформлення документів на домоволодіння [ADDRESS] та затвердження акту часток». 58/100 частин цього ж домоволодіння [ADDRESS] належали матері позивачів - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 27 липня 1993 року, виданого АНД відділом комунального господарства, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР записано у реєстровій книзі №563 за реєстровим №75. [INFO] року [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла лише позивачка [PERSON] [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS], яка налажала [PERSON] в порядку спадкування за законом, та на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS], які належали [PERSON] на підставі договору забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 16 січня 1954 року, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 1971 року та рішення №357/8 від 16.07.1993 року Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів «Про оформлення документів на домоволодіння [ADDRESS] та затвердження акту часток». Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадщину прийняли позивачі шляхом звернення з письмовими заявами до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори. 11 лютого 1998 року нотаріус Четвертої ДДНК видав позивачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] (реєстровий №2-259). Постановою від 30.07.2013 року нотаріус Четвертої ДДНК відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Судом витребувана з Четвертої ДДНК та приєднана до цивільної справи завірена належним чином ксерокопія спадкової справи №398/1996, відкритої після [PERSON], який помер [INFO] року. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до роз'яснень, викладених у листі ВССУ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «П.3.1. … якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".» Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. На теперішній час, відповідно до технічного паспорту від 15.04.2014 року, домоволодіння [ADDRESS] складається в цілому з: житлового будинку літ. А-1, житлової прибудови літ. А1-1, житлової прибудови літ. А2-1, прибудови літ. а-1, ганку літ. а - загальною площею 76,8 кв.м, житловою - 46,8 кв.м, сараю літ. Б, погребу під Б, сараїв літ. В, З, гаражу літ. Ж, вбиралень літ. Д, Е, інших споруд №1-4, І, що розташовані на земельній ділянці площею 1255 кв.м. Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] на праві власності 42/100 частин домоволодіння [ADDRESS], та приймаючи до уваги, що позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину, але постановою нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на 42/100 частини домоволодіння, тому суд вважає визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] року, в рівних частках за кожним на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS], яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, житлової прибудови літ. А1-1, житлової прибудови літ. А2-1, прибудови літ. а-1, ганку літ. а - загальною площею 76,8 кв.м, житловою - 46,8 кв.м, сараю літ. Б, погребу під Б, сараїв літ. В, З, гаражу літ. Ж, вбиралень літ. Д, Е, інших споруд №1-4, І, що розташовані на земельній ділянці площею 1255 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved