Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

У жовтні 2019 року від Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за підсудністю надійшла дана позовна заява. Позивач зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 25.03.2011 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконує, систематично порушує умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту та процентів, у зв`язку із цим, станом на 05.05.2019 року утворилась заборгованість в сумі 12746,77 грн. Позивач просить стягнути указану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 28.10.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 19.11.2019 року відкрито провадження в указаній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Клопотань чи заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610 ЦК України, передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 25.03.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом підписання відповідачем анкети-заяви було укладено кредитний договір № б/н (далі - Договір) за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 10). [PERSON] користувалась зазначеною платіжною карткою, здійснювала платежі, що підтверджується випискою за період з 25.03.2011 року по 05.05.2019 року (а. с. 51-62). АТ КБ "Приватбанк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, випискою з ЄДРПОУ та витягом із Статуту (а. с. 29-33). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем вимог Договору утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.03.2011 року станом на 05.05.2019 року утворилась заборгованість в сумі 12746,77 грн., з них: 2589,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2538,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 5585,81 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 583,18 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-9). З указаним розрахунком в частині розміру неустойки суд не погоджується. Щодо вирішення питання про стягнення неустойки (пені, штрафів) суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Також згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення штрафів слід відмовити. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме, з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" слід стягнути заборгованість в сумі 11 663,59? грн. (5127,78 грн. (тіло кредиту) + 5585,81 грн. (пеня за прострочене зобов`язання) + 950,00 грн. (пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.)). За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн., позовні вимоги задоволені на суму 11 663,59? грн., що становить 91,5% ціни позову. Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1757,72 грн. на відшкодування судового збору (1921 грн. (сплачений судовий збір) х 91,5% (задоволені позовні вимоги від ціни позову) = 1757,72 грн.). На підставі ст. 509, 526, 530, 1049,1054 ЦК України,

Outcome: partial