Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

10.12.13р. позивачі звернулись до суду з позовом, який в подальшому уточнили та остаточно просили суд ухвалити рішення, яким скасувати Ухвалу Львівської міської ради 15 сесії 4-го скликання № 2396 від 19.05.2005 р.; визнати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 01.12.2005 р., який укладений між Управлінням комунального майна Львівської міської ради та Приватним підприємством «ЛЕМО» в особі директора [PERSON] недійсним; скасувати рішення від 30.01.2009 р. про реєстрацію права власності на нежитлове підвальне приміщення загальною прощею 27,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; скасувати запис про реєстрацію права власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 27,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.05.2005р. Львівська міська рада на 15-тій сесії 4-го скликання ухвалила Ухвалу № 2396 «Про приватизацію об'єкта комунальної власності на [ADDRESS]» на підставі, якої Приватному підприємству «ЛЕМО» дозволено приватизувати способом викупу нежитлові приміщення підвалу площею 27,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано право власності на вищезгадані нежитлові приміщення. Оскільки вважають, що при ухвалені Ухвали, Львівською міською радою буди порушенні норми чинного законодавства, тому вимушені звернутись до суду. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточненні позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представники відповідачів Цімко П.О., Ганусяк О.І. та Партика Н.С. в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи, просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ГУЮ у Львівській області в судове засідання не з'явився та не направив на адресу суду заперечення на позовну заяву, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів та представників відповідачів, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні взаємовідносини сторін, обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 19.05.2005 року Львівська міська рада на 15-тій сесії 4-го скликання ухвалила Ухвалу № 2396 «Про приватизацію об'єкта комунальної власності на [ADDRESS]» /а.с. 68/, якою дозволила приватному підприємству "ЛЕМО" приватизувати способом викупу нежитлові приміщення підвалу площею 27,6 кв.м. на [ADDRESS] у порядку, встановленому чинним законодавством. На підставі вищенаведеної ухвали Львівської міської ради 15-ї сесії 4-го скликання № 2396 від 19.05.2005р. та 17-ї сесії 4-го скликання Львівської міської ради № 2719 від 20.10.2005р. між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, надалі -продавець та Приватним підприємством "ЛЕМО", надалі - покупець, укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу №1298 від 02.12.2005р. /а.с. 69-70/, який зареєстровано в реєстрі за №2029, згідно якого продавець передав у власність покупцю нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 27,6 кв.м., позначені в технічному паспорті Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 29.01.2004р. під літерами від І, ІІ, які розташовані в будинку за адресою: [ADDRESS]. Факт передачі Управлінням комунального майна Львівської міської ради у власність ПП "ЛЕМО" спірних нежитлових приміщень, що знаходяться на [ADDRESS] у м. Львові підтверджується також Актом приймання-передачі №1298 від 07.12.2005р. /а.с. 8/ Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною другою статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. В статті першій Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків" та в Наказі «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» від 17.05.2005 №76, що затверджений Державним комітетом з питань житлово-комунального господарства вказано, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Із змісту Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004р. у справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положення п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданнями 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень ст. ст. 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) вбачається, що орган місцевого самоврядування не має права без згоди співвласників багатоквартирного будинку власників приватизованих квартир продавати, здавати в оренду або вирішувати питання перебудови, надбудови, добудови до нього споруд, забудови сходових клітин та в'їзно-виїзних брам, облаштування на фасадах будинків спеціального технічного обладнання промислового призначення тощо, за винятком проведення ремонтних робіт згідно із законодавством. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадянам одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 3, що знаходиться в будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та членам його сім`ї на праві приватної власності, квартира № 3"а" належить [PERSON] на праві приватної власності, квартира № 1 належить [PERSON] та членам її сім`ї на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 24.10.2006 р. /а.с. 72/, Договором купівлі-продажу квартири від 15.09.2009 року /а.с. 73/ та Свідоцтвом про право власності на квартиру №45834 від 25.07.1996р. /а.с. 71/. Крім цього, наказом Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №148 від 09.04.2009р. житловий будинок [ADDRESS] знятий з балансу міської ради та переданий за актом власникам приватизованого житла, а саме позивачам по справі. Крім цього свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що на підставі звернення позивачів ними було оглянуто підвальне приміщення на [ADDRESS] та встановлено, що в даному приміщенні розміщені внутрішньо-будинкові мережі холодного водопостачання та каналізації, а тому мешканці будинку повинні мати постійний доступ до даного приміщення. Статтею 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Оскільки підвальне приміщення будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є на думку суду допоміжним приміщенням вказаного багатоквартирного будинку та враховуючи що у зазначеному підвалі розміщені внутрішньо-будинкові мережі холодного водопостачання та каналізації, що стверджується Актом комісії Львівського комунального підприємства "Збоїща-408"/а.с. 16/, тому суд вважає, що дане підвальне приміщення належить позивачам на праві спільної сумісної власності, що не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, суд вважає, що ухвала Львівської міської ради 15-ї сесії 4-го скликання № 2396 від 19.05.2005р. була ухвалена з порушенням вимог законодавчих актів, які діяли станом на день ухвалення оскаржуваної ухвали Львівської міської ради, а тому позовні вимоги в частині скасування ухвали Львівської міської ради 15 сесії 4-го скликання № 2396 від 19.05.2005 року та визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 01.12.2005 року, укладеного між Управлінням комунального майна Львівської міської ради та приватним підприємством «ЛЕМО» в особі директора Матвєєва Миколи Ардаліновича недійсним підлягають до задоволення. Щодо решти позовних вимог, то суд вважає, що такі є передчасними та в їх задоволені слід відмовити, оскільки вимоги про скасування рішення про реєстрацію права власності на нежитлове підвальне приміщення є похідними та на даний час суду не представлено доказів того що реєстраційна служба відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ГУЮ у Львівській області відмовляється виконувати рішення в цій частині. Щодо строку позовної давності, то суд вважає що такий позивачами пропущено з поважних причин та його слід поновити, оскільки позивачі неодноразово звертались до різних установ з запитами про надання інформації щодо форми власності нежитлового приміщення на [ADDRESS] та після отримання інформації, а саме 05.09.2013р. останні відразу звернулись до суду з даним позовом.

Outcome: partial