Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

АТ «Таскомбанк» звернулось до суду із зазначеним, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 149191,22 грн та понесені судові витрати у сумі 2237,87 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17.04.2018 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено договір №176160-021 про надання кредиту готівкою на власні потреби, який складається з Додатку №1, паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», опитувальника фізичної особи та заяви анкети на оформлення банківських послуг. Водночас , відповідачем було підписано опитувальник фізичної особи із зазначенням, в тому числі, кореспондентської інформації та загальних відомостей щодо Позичальника. Відповідно до умов вказаних складових договору, відповідачу на власні потреби, в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум», було надано кредит у сумі 125000 грн строком на 48 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001% річних та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,69% щомісячно. У відповідності до умов договору відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно та сплачувати проценти і комісію за користування кредитом, інших фінансових зобов`язань згідно графіку платежів Додатку №1. Проте, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 09.10.2020 виникла заборгованість у сумі 149191,22 грн, тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку , що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 17.04.2018 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено договір №176160-021 про надання кредиту готівкою на власні потреби, який складається з Додатку №1, паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», опитувальника фізичної особи та заяви анкети на оформлення банківських послуг (а.с.15-21). Відповідно до п.1 розділу 1 (замовлення банківських послуг» кредитного договору, із врахуванням положень Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб , розміщеної на офіційному веб-сайті банку, відповідачу на власні потреби, в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум», було надано кредит у сумі 125000 грн строком на 48 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001% річних та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,69% щомісячно (п.п.1.1.-1.4.). Відповідно до п.1 розділу 2 кредитного договору відповідач акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднується до умов договору. Водночас, відповідачем було підписано опитувальник фізичної особи із зазначенням, в тому числі, кореспондентської інформації та загальних відомостей щодо Позичальника, а також [PERSON] надав дозвіл на обробку його персональних даних. У відповідності до умов договору відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно та сплачувати проценти і комісію за користування кредитом, інших фінансових зобов`язань згідно графіку платежів Додатку №1, в якому розписаний детальний опис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, в тому числі платежі за додаткові послуги , а саме розрахунково касове обслуговування. Згідно з наданою банком випискою по особовому рахунку за період з 17.04.2018 по 09.10.2020 виникла прострочена заборгованість у сумі 149191,22 грн., яка складається з наступного: 83603,70 грн.- заборгованість по тілу кредиту( вт.ч. прострочена); 0,02 грн. - заборгованість по відсоткам ( в т. ч. прострочена); 65337,50 грн. - заборгованість по комісії ( в т. ч. прострочена); 250,00 грн. - штраф за період з 09.10.2019 по 08.10.2020. До кредитного договору банк додав витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який містить правила надання нецільових кредитів на власні потреби. Відповідно до повідомлення вимоги від 28.10.2020 за № 25581/70, № 25579/70, [PERSON] надсилались листи з повідомленням про наявність заборгованості за кредитом та з вимогою достроково повністю повернути кредит. Відповідно до п. п. 4.4.44, п. 4.4 Розділу 4 Загальні права та обов`язки Клієнта та Банку Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань Клієнта за відповідною Заявою Договором за Продуктом або послугою у випадку та порядку передбаченому цим Договором. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно дост. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Статтею 530 Цивільного кодексу Українивстановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною2ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Статтями 610,612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як з`ясовано судом та не спростовано [PERSON] , останнім прийняті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати комісії та процентів згідно графіку погашення кредиту виконані не були, що стало підставою для направлення позивачем повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту від 28.10.2020. Доказів на підтвердження належного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять. З огляду на вищевикладене, враховуючи надане АТ «Таскомбанк» право на дострокове повернення кредиту згідно ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів своєчасного повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості по тілу кредиту у розмірі 83603,70 грн, оскільки дана сума підтверджується банківською випискою по особовому рахунку і не спростована відповідачем. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві договорі № 176160-021 про надання кредиту готівкою на власні потреби позичальника від 17.04.2018 - при несплаті Клієнтом заборгованості за кредитом за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також сум комісій, у встановлений Договором термін, Банк має право нараховувати та стягнути, а Клієнт сплачує Банку штраф у розмірі 50 грн за кожен факт порушення умов договору. Відтак суд погоджується з нарахованою заборгованістю по відсотках в сумі 0,02 грн, та штрафом за період з 09.10.2019 по 08.10.2020 в сумі 250,00 грн, оскільки умови нарахування відсотків та штрафів відповідають умовам користування кредитною лінією, з якими позивач був ознайомлений під час підписання Заяви-договіру №176160-021 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 17.04.2018. Що стосується обґрунтованості вимог позивача, щодо стягнення заборгованості за комісією, то слід зазначити наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановленіЗаконом України "Про захист прав споживачів". За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті18 Закону України "Про захист прав споживачів"до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертоїстатті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті11 Закону України "Про захист прав споживачів"з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертоїстатті 42 Конституції Українитреба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під часу кладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16, та в постанові Верховного Суду від 4 червня 2018 року справа № 758/8481/15-ц. Позивач не довів належними та допустимими доказами позовну вимогу про стягнення комісії, оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору, ні наданий розрахунок заборгованості не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії та механізм її обрахування. Враховуючи, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог Банку про стягнення комісії в розмірі 65337,50 грн. Таким чином,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності,та враховуючи факт невиконання відповідачем умов кредитного договору,суд приходить до висновку,що в даному випадку мають місце порушення останнім майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 83853,72 грн, а саме 83603,70 грн - заборгованість за кредитом; 0,02 грн. - заборгованість за відсотками; 250,00 грн штраф. Відповідно до частин 1 і 3 статі 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: на 56,20 % , то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1257,68 грн., виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial