Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом Свої вимоги обґрунтовують наступним: [PERSON] (батько позивача [PERSON] ) та [PERSON] (мати позивача [PERSON] та бабуся позивача [PERSON] ) перебували у шлюбі зареєстрованому 06.12.1980 року та до дня смерті останньої - [INFO] . Рішенням суду від 15.12.2014 року встановлений обсяг майна придбаний за час шлюбу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина по відношенню до [PERSON] та [PERSON] , яка є донькою померлої [PERSON] , після смерті якої, також відкрилась спадщина. [INFO] помер [PERSON] після смерті, якого також відкрилась спадщина, та який за життя не успадкував майна після смерті жінки. Єдиними спадкоємцями майна є позивачі, після звернення до нотаріальної контори яких, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів, що стало підставою звернення до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке визначено позовними вимогами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила визнати за нею право власності на спадкове майно, яке визначено позовними вимогами. Представник відповідача - Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, в судовому засіданні не з`явився, але від в.о сільського голови до суду надійшов відзив в якому він просив розгляд справи провести без участі їх представника та зазначив, що Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області у відповідності ст. 392 ЦК України, не є особою, яке не визнає право власності спадкоємців на майно та не оспорює його, зазначене майно не перебуває у власності сільської ради, тому сільська рада не є належним відповідачем (а.с. 123-124). Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.03.2012 року (а.с. 21). За час шлюбу придбали майно, яке за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року визнано спільною власністю подружжя (а.с. 25-26). Тому після її смерті відкрилась спадщина Ѕ частини майна, спадкоємцями якого є її діти: [PERSON] (позивач) та [PERSON] , донька померлої, яка змінила прізвище на [PERSON] згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 31.08.2016 року (а.с. 20), також мати померлої [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Рішенням суду від 15.12.2014 року (справа № 496/4755/14-ц) право власності на майно померлої по 1/8 частини визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно [PERSON] позовні вимоги не заявлялись (а.с. 25-26). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.02.2016 року (а.с. 22). За життя померла склала заповіт на ім`я доньки - [PERSON] , рішенням суду від 26.12.2017 року (справа № 496/3303/17) встановлено факт проживання доньки із матір`ю до дня смерті, від спадкового майна не відмовилась (а.с. 27). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.06.2018 року (а.с. 23). Після її смерті відкрилась спадщина на ј частини майна, визначеного рішенням суду від 15.12.2014 року (справа № 496/4755/14-ц), та єдиним спадкоємцем за законом є її донька позивач по справі - [PERSON] , яка у визначений законом термін, звернулась із заявою про прийняття спадщини до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, та їй було відмовлено листом від 02.04.2019 року, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 49), факт родинних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.08.1992 року (а.с. 31). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2017 року (а.с. 24). Та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, визначене рішенням суду від 15.12.2014 року (справа № 496/4755/14-ц). Щодо майна, яке повинен був успадкувати після смерті дружини, то свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримав, в судовому порядку право власності не визнавав. Однак, довідкою Холоднобалківської сільської ради від 06.02.2014 року № 231 встановлено, що померла [PERSON] по день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , згідно довідки сільської ради № 279 від 19.03.2012 року, встановлено, що разом з нею проживав її чоловік [PERSON] , який вів з нею господарство, та за свій кошт провів захоронення померлої (а.с. 32). Так, у відповідності ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] , який у визначений законом термін, звернувся із заявою про прийняття спадщини до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, та йому було відмовлено листом від 02.04.2019 року, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 50), факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.06.1981 року (ч. 1 ст. 1261 ЦК України) (а.с. 30). Також згідно довідок Холоднобалківської сільської ради № 411/02-21 від 26.04.2019 року та № 410/02-21 від 26.04.2019 року визначено, що померлий [PERSON] по день смерті ( [INFO] ) проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за даною адресою зареєстрований син померлого - [PERSON] та згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги (а.с. 33, 34). Згідно реєстраційної картки земельної ділянки серії АБЕ № 833963 від 22.10.2010 року кадастровий номер земельної ділянки, площею 0.2186 га. розташованої в [ADDRESS] - 5121085400020010069 (а.с. 29). Вищевказаним встановлено, що спадкодавець [PERSON] не є спадкоємцем спадкодавця [PERSON] , тому не має права спадкування частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Однак, вона є спадкоємцем ј будинку розташованого на зазначеній земельній ділянці після смерті [PERSON] . Також, вищевказане визначає, що позивач - [PERSON] має право спадкування на ј, а [PERSON] , на 5/8 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . З метою запобігання в подальшому встановлення сервітуту, тобто права користування спадкоємцем частини земельної ділянки (ч. 1 ст. 401 ЦК України), яку він не успадкував, але успадкував частину житлового будинку на ній, позивачі на власний розсуд дійшли згоди про розподіл спадкової маси із визначенням права власності: За [PERSON] : на 1/2 частину житлового будинку під літерою "А" з надвірними спорудами: двома навісами - літери "Б", "Г", санвузлом літера "В", літньою кухнею літера "Д", підвалом літера "Е", двома цистернами - "І", "II", мощінням "ІІІ", "IV" та огорожею "№1,2,3,4", загальною площею 288,1 кв. м, житловою площею - 33,6 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - на ј частину земельної ділянки, площею 0,2186 га, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер - 5121085400020010069. За [PERSON] : на 3/8 частини житлового будинку під літерою "А" з надвірними спорудами: двома навісами - літери "Б", "Г", санвузлом літера "В", літньою кухнею літера "Д", підвалом літера "Е", двома цистернами - "І", "ІІ", мощінням "III", "IV" та огорожею "№ 1, 2, 3, 4", загальною площею 288,1 кв. м, житловою - 33,6 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; -на 5/8 частин земельної ділянки, площею 0,2186 га, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер - 5121085400020010069; -на земельну ділянку, загальною площею 0,250 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер - 5121085400:02:001:0225; -на 7/8 частин житлового будинку під літерою "А" з надвірними спорудами: навіс літера "Б", гараж літера "В", мощіння "І", басейн "II", огорожа "№1-3", загальною площею 126,40 кв. м, житловою площею - 63,20 кв. м, що розташований в [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Враховуючи, що відповідач по справі майнових вимоги до вищевказаного майна не заявляє, а позивачі по справі в добровільному порядку дійшли згоди по розподілу успадкованого майна, при таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved