Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання посилаючись на те, що відповідачі користуються послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання за адресою [ADDRESS] , а тому зобов`язані оплачувати отримані послуги. У зв`язку з невиконання покладених зобов`язань, за період з 01 квітня 2015 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 57 031 грн. 07 коп., а також нарахований індекс інфляції в сумі 7 456 грн. 62 коп. та 3 % річних в сумі 3254 грн. 81 коп. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 червня 2020 року відкрито спрощене позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 серпня 2020 року за клопотанням представника позивача залучено співвідповідача [PERSON] . У судове засідання позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву щодо невизнання позовних , які вважає безпідставними та необґрунтованими. У зв`язку з тяжкими сімейними обставинами, надані позивачем послуги тривалий час не сплачувались. Вважає , що лише в межах позовної давності можливе стягнення як заборгованості так і нарахованих коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. Просила застосувати строк позовної давності. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 219608007 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачі у квартирі [ADDRESS] , користуються послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,які надаються ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго» відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. Згідно із ст. 9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги " плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачують послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2015 року по 01 травня 2020 року у розмірі 57 031 грн. 07 коп. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності щодо частини позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 161 ЦПК України передбачає перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, у тому числі і щодо стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг. Позивач скористався своїм правом та на підставі його заяви, Київським районним судом м. Полтави 16 квітня 2019 року виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги за надання послуг з теплопостачання у квартирі [ADDRESS] за період з 01.04.2015 року по 01.03.2019 року у розмірі 39278 грн. 57 коп., індекс інфляції за період з 01.05.2015 року по 01.03.2019 року в сумі 6014 грн. 97 коп.. та 3% річних в сумі 1697 грн. 94 коп., а всього 46991 грн. 48 коп. При зверненні до суду з даною заявою, позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки , як убачається з розрахунку заборгованості, відповідачами у серпні 2015 року проведено часткову оплату за отримані послуги в сумі 199 грн. 95 коп. та відповідно до ст. 264 ЦК України. Суд приймає до уваги висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, згідно з яким «судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, згідно з яким, оскільки «судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності». Тому, підстави для задоволення заяви відповідача [PERSON] про відмову у задоволенні частини позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції - 7456 грн. 62 коп. та 3% річних - 3254 грн. 81 коп., а всього 67 742 грн. 50 коп. Крім заборгованості, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved