Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] . На день смерті батька разом з ним була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] , яка, відповідно до положень ст.549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак не оформила спадкових прав. Його мати [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] , згідно записів в погосподарській книзі №1 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , рік забудови 1964. Інші спадкоємці за заповітом та за законом відсутні. Рішенням суду просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 60 років в с.Немирівка, Коростенського району, Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 11.02.2000 року. З довідки Сингаївської сільської ради №644/02-26 від 12.03.2020 року слідує, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] , згідно запису в погосподарській книзі виконкому Сингаївської сільської ради за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] (рік побудови 1964). Зі змісту довідки Сингаївської сільської ради №1068/02-26 від 15.06.2020 року слідує, що на момент смерті [PERSON] разом із ним за вказаною адресою була зареєстрована та проживала дружина [PERSON] , 1938 року народження. Статтями 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зміст листа нотаріуса №599/02-14 від 13.06.2020 року містить інформацію про прийняття [PERSON] спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , на підставі ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року). Отже, спадкодавець позивача [PERSON] є такою, що прийняла спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS] після смерті свого чоловіка [PERSON] на підставі вищенаведених норм Закону. [INFO] [PERSON] померла у віці 74 роки в с.Немирівка Коростенського району, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 17.01.2013 року. З довідки Сингаївської сільської ради №104/02-26 від 15.01.2020 року слідує, [PERSON] на день смерті, тобто станом на [INFO] , була зареєстрована і проживала одна в [ADDRESS] . Позивач, як син померлої [PERSON] , є спадкоємцем першої черги по закону, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.10.1973 року Сингаївською сільською радою Коростенського району, Житомирської області. Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З листа Коростенської районної державної нотаріальної контори №699/16/02-14 від 15.07.2020 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру слідує, що після смерті [PERSON] за заявою сина [PERSON] про прийняття спадщини, по праву наданому рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.12.2019 року (справа №279/5229/19), 07.03.2020 року заведено спадкову справу №57/2020, але свідоцтво про право на спадщину не видано. Одночасно зазначено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа в Коростенській районній державній нотаріальній конторі не заводилась, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (відмову від спадщини) спадкоємці не звертались. З листа №599/02-14 від 13.06.2020 року слідує, що свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] позивачу не може бути видано, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно, тому для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду. З матеріалів справи слідує, що державна реєстрація права власності на будинок не проводилась. Інвентаризація будинку проведена КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради 27.08.2019 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду лист нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved