Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Мистецького об'єднання (надалі МО) «Елегія» з вимогами про зобов'язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі ( виплату середнього заробітку за час затримки середньомісячної заробітної плати) з 01 грудня 2006 року у розмірі 107 184,00 грн., зобов'язання провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по даний час та стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. Вимоги обґрунтовувала тим, що її було звільнено з роботи в МО «Елегія» наказом № 50 від 13 грудня 2006 року за власним бажанням. Крім цього, вказує на те, що відповідачем з грудня 2006 року не виплачувалася зарплата, бюджетне фінансування обласною радою було припинене з грудня 2006 року. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача МО «Елегія» в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином,причини неявки суду не повідомив.. Представник третьої особи обласної ради в судове засідання не з"явився, надав суду письмові заперечення, в яких вимоги позову заперечив, вважає їх необґрунтованими, звернувши увагу суду на позовну давність по зверненню до суду, в подальшому в судові засідання не зявився. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що МО «Елегія» було засноване Івано-Франківською обласною радою, згідно рішення від 18.12.2001 року №595-24/2001, МО є спільною власністю територіальних громад сіл,селищ,міст області і перебуває в управлінні обласної ради, призначено директором МО [PERSON] по контракту терміном на 5 років. Відповідно до Статуту МО, основою МО «Елегія» є учасники народного молодіжного хорового колективу «Елегія», що утворився в 1993 році (п.1.4), вищим органом управління є засновник (обласна рада), до компетенції якого входить в т.ч. вирішення питання про припинення діяльності МО «Елегія» (п.2.4), працівники беруть участь в діяльності на підставі трудового договору (п.3.2), директор МО здійснює оперативне управління майном і коштами, розробляє штатний розпис в межах бюджету МО, приймає на роботу працівників згідно штатного розпису (п.3.3). Згідно копії трудової книжки вбачається,що позивач [PERSON] була прийнята на роботу в МО «Елегія» на посаду головного бухгалтера 20.07.2003 року. Наказом № 50 від 13 грудня 2006 року позивач [PERSON] була звільнена з посади головного бухгалтера МО «Елегія» за власним бажанням. Рішенням Івано-Франківської обласної ради від 20.02.2007 року №236-9/2007 було ліквідовано МО «Елегія», затверджено склад ліквідаційної комісії . 24.12.2007 року МО «Елегія» звернулось до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство. Протоколом засідання ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» від 11.10.2007 року №5 погоджено визнання суми боргу із заробітної плати станом на 03.05.2007 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації - мистецьке об'єднання «Елегія» станом на 04.03.2014 року відсутні, однак зазначено, що з 30.03.2007 року юридична особа в стані припинення за рішенням засновників. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,що належить йому від підприємства,установи,організації,провадиться в день звільнення. Згідно ст.225 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.03.2009 року з відповідача на користь позивача [PERSON] була стягнута сума заборгованості з заробітної плати за період з 01.12.2006 року по 30.12.2007 року у розмірі 2273 гривні 00 копійок. Заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена. Суд відхиляє доводи третьої особи про застосування пропуску строків звернення до суду,оскільки щодо строку звернення про стягнення належної позивачу заробітної плати - обмеження будь-яким строком відсутнє. Як вбачається з матеріалів справи, діяльність Мистецького об'єднання «Елегія» фактично було припинено з початку 2008 року, оскільки рішенням засновника - Івано-Франківської ОДА від 20.02.2007 року розпочато процедуру ліквідації, а у лютому 2008 року постановою Господарського суду Івано-Франківської області (в послідуючому скасованою та все одно провадження у справі про банкрутство припинене апеляційною інстанцією як і першою) Мистецьке об'єднання «Елегія» було визнано банкрутом. Зважаючи на це підлягає проведенню індексації сума заборгованості 2273 грн. 00 коп. згідно з вимогами\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті\~33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті\~2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Структуру заробітної плати визначено у статті\~2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті\~2 Закону України «Про оплату праці»). Суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004\~р. №\~5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27\~січня 2004р. за №\~114/8713. Згідно з частиною другою статті\~233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати, також без обмеження будь-яким строком. Вирішуючи та розглядаючи питання в частині вимог позивача про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримання розрахунку, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в\~статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, з часу заснування МО і по 2006 рік фінансова підтримка його діяльності проводилася виключно за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007 року така була припинена. Самостійно концертної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував. Зазначена обставина підтверджується також рядом наявних у справі документів. Зважаючи на те, що відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~підставою відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є вина роботодавця, а такої судом не встановлено, то правових підстав здійснювати нарахування та стягувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд не вбачає. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з душевними стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, позивач не довів спричинення йому моральної шкоди діями відповідача. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснює, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачем не надано належних та допустимих доказів та підтвердження того,що вона зазнала моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. А тому, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу діями відповідача, яку оцінює в 30 000 грн., не є доведеними та не обгрунтовані. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Розглянувши справу в межах заявленого позову суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного та ст.ст.\~40, 47, 49-2, 95, 102-1,\~116, 117, 233, 2371 КЗпП України, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»,

Outcome: partial