Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом про визнання права власності на спадщину по заповіту після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на право на земельну частку (пай) площею 3,8 умовних кадастрових гектарів відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 10.01.1997 за №375 на ім'я [PERSON], який помер [INFO]. Вказана земельна частка (пай) була успадкована за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON], однак нотаріально спадкові права не оформлені. Позивач являється спадкоємцем за заповітом вказаного спадкового майна після смерті [PERSON], однак оформити спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачений правовстановлювальний документ. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-138цс13 і зробив правовий висновок, що відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Судом встановлено, що [INFO] в с.Пожня Великописарівського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 3,8 умовних кадастрових гектарів відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 10.01.1997 за №375 (а.с.13). Відповідно до довідки виконкому Пожнянської сільської ради від 12.06.2017 (а.с.12) від імені [PERSON] посвідчувався заповіт №04 від 17.02.1997, що підтверджується також копією заповіту, відповідно до змісту якого на випадок своєї смерті [PERSON] все своє майно заповів на користь [PERSON] (а.с.10,12). Згідно ст.534 ЦК УРСР (1963р.) кожен громадянин може залишити по заповіту все своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку) одному або кільком особам, як таким, що входять, так і таким, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі та окремим державним, кооперативним і суспільним організаціям. Згідно ст.549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1). якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2). якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48981278 від 06.09.2017 після смерті [PERSON] за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] заведена спадкова справа №94 від 05.05.2004 та 05.05.2004 за №482 видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.11,43,44). [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 3,8 умовних кадастрових гектарів відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] належним чином не оформила та померла [INFO] в с.Пожня Великописарівського району Сумської області (а.с.55). Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.14) вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO], є [PERSON], що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48982051 від 06.09.2017, заповіт від імені [PERSON] посвідчувався 10.08.2004 за №62 Пожнянською сільською радою В.Писарівського району (а.с.39,41-42). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48982088 від 06.09.2017 після смерті [PERSON], яка померла [INFO], заведена спадкова справа за №118/2010 та видані свідоцтва про право на спадщину (а.с.39,40). Відповідно до ст.1218 ЦК України (2004р.) - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку підтверджується відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2017 (а.с.8) та оголошенням у газеті «Ворскла» № 60 від 15.07.2017 про втрату правовстановлювального документа (а.с.16-17). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved