Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та Тульчинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка була власником 37/200 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0313 га, що знаходиться за тією ж адресою, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку. За життя його мати залишила заповіт, яким заповіла все своє майно своїм синам, тобто йому та [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане майно. Він спадщину прийняв відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на час її відкриття проживав разом із спадкодавцем. [PERSON] відмовився від належної йому частки спадщини на його користь, про що написав заяву від 06.08.2018, посвідчену Четвертою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за №367. Постановою Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори від 24.01.2019 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та земельну ділянку [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Окрім його матері та [PERSON] співвласниками іншої частини домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . У нього оригіналів правовстановлюючих документів на будинок і на земельну ділянку немає, наявні лише копії. Оригінали зберігає в себе [PERSON] і відмовляється їх йому надати. Вказана обставина є перешкодою для реалізації його права на належне оформлення спадкового майна. За таких обставин він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті померлої [INFO] [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається з: - 37/200 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який складається з житлового будинку літ."А", тамбуру літ."а", веранди літ."а1", сіней літ."а2", вхідного майданчику літ."а3", вхідного майданчику літ."а4", загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею -78,2 кв.м, сараю літ."Б", сараю літ."Б1", погрібу літ."П", погрібу літ. "П1", огорожі; -1/2 частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0313 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119, цільове призначення: для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач в судове засдіання не з`явився, від його представника надійшло клопотання, згідно якого вона просить розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засдіання не з`явився, від її представника надійшла заява, згідно якої він просить розгляд даної справи провести без участі відповідача та її представника. Позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] та відмовити в стягненні судових витрат з неї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні заяви від нього, згідно яких він вказав, що по стану здоров`я на судове засідання присутнім не може бути, претензій до співвласника [PERSON] не має, просить його прохання вирішити позитивно. Категорично заперечує визначення позивачем йому статусу відповідача. Претензій та спірних питань між ними ніколи не було. Права [PERSON] ним ніколи не порушувались і не обмежувались. Зміст позовної заяви свідчить, що позивач пред`являє вимоги до рідної сестри своєї матері [PERSON] . Просить його заперечення на позовну заяву вирішити позитивно. Відповідач - представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, згідно якого просить розглянути справу у відсутність в судовому засіданні представника Тульчинської міської ради за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть від 29.05.2018 серія [NUMBER] (а.с.9 т.1) [INFO] в м.Кременчук, Полтавської області померла [PERSON] , яка в свою чергу являлась матір`ю позивача, про що свідчить копія свідоцтва про народження від 01.03.1969 серія [NUMBER] (а.с.8 т.1). Згідно копії заповіту від 26.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Остаховою Н.П. та зареєстрованим в реєстрі за №1659 (а.с.119 т.1) [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла, зокрема [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належну їй частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та частку земельної ділянки площею 0,0313 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії договору дарування частини житлового будинку від 23.08.1997, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори (а.с.11 т.1) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.09.2003 №1406499 (а.с.12 т.1) [PERSON] на праві спільної часткової власності належало 37/200 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.06.2019 №171562820 (а.с.13-16 т.1) вбачається, що співвласниками будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є: [PERSON] , якому належить 1/4 частка; [PERSON] , якій належить 1/4 частка; [PERSON] , якій належить 37/200 частки; [PERSON] , якій належить 37/200 частки. Згідно повідомлення виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 26.02.2020 №02-22-375 (а.с.193 т.1) [PERSON] не значиться за адресою: [ADDRESS] . Дата смерті [INFO] . Згідно довідки КП "Тульчинське МБТІ " від 04.11.2019 №796 (а.с.127 т.1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] по даних архіву Тульчинського міжрайонного бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 зареєстровано в КП "Тульчинське МБТІ " в реєстровій книзі №ФЖЗ під реєстровим №716 за [PERSON] - 37/200 частки та за [PERSON] - 37/200 частки. Згідно короткої технічної характеристики будівель та споруд житловий будинок позначено літ."А", загальною площею 80,4 кв.м, житловою площею -78,2 кв.м, тамбур- літ."а", загальної площі 9,7 кв.м, веранда - літ."а1", загальної площі 14,7 кв.м, сіни - літ."а2", вхідний майданчик - літ."а3", вхідний майданчик - літ."а4", сарай - літ."Б", сарай - літ."Б1", погріб - літ."П", погріб - літ. "П1", огорожа, всього розмір загальної площі 104, 8 кв.м, житлової -78,2 кв.м. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.07.2010 серія ЯЛ№198212 (а.с.17 т.1) та додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ№198212 (а.с.18 т.1) вбачається, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0313 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником є [PERSON] . Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.06.2019 №НВ-0003347432019 (а.с.19-21 т.1) земельна ділянка, кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] згідно державного акту від 08.07.2010 серія ЯЛ№198212. Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.01.2019 (а.с.128 т.1) державним нотаріусом Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та земельної ділянки [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] через відсутність у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦКУкраїни право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України слід прийти до висновку, що порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих же спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно копії спадкової справи №165/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.60-97 т.1) вбачається, що 06.08.2018 на адресу Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про те, що він є спадкоємцем за законом майна померлої [INFO] його дружини [PERSON] та відмовляється від прийняття належної йому за законом та за заповітом частки у спадщині. Того ж дня надійшла аналогічна заява від сина [PERSON] - [PERSON] 13.12.2018 до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] , де він просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Того ж дня державним нотаріусом Ільїною Н.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, яке було зареєстровано в реєстрі за №2-759. 21.01.2019 до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про те, що на день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке він прийняв. Просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку і земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У відповідь на дану заяву 28.11.2018 державним нотаріусом було направлено [PERSON] повідомлення щодо надання правовстановлюючих документів №1300/02-14. Дане повідомлення [PERSON] не було отримано. 17.12.2018 державним нотаріусом було повторно направлено [PERSON] відповідне повідомлення №1406/02-14. Не отримавши відповідних правовстановлюючих документів, 24.01.2019 державним нотарусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальних дій. Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, де частки кожного з них є визначеними. Між тим, земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної вланості, де їх частки не виділені. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При цьому, судом враховано, що позивач позовної вимоги щодо визначення частки померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності в даному позову не ставить, а тому суд в силу ч.2 ст.264 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог. Відтак, враховуючи той факт, що в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, оскільки інші спадкоємці відмовились від їх часток у спадковому майні, відповідно до норми ч.3 ст.1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки ним не було подано нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку, що він має право на спадкове майно, яке визначене у заповіті та відповідно до досліджених судом доказів складається з: - 37/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який складається з житлового будинку літ."А", загальною площею 80,4 кв.м, житловою площею -78,2 кв.м, тамбуру літ."а", загальною площею 9,7 кв.м, веранди літ."а1", загальною площею 14,7 кв.м, всього загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею -78,2 кв.м, сіней літ."а2", вхідного майданчику літ."а3", вхідного майданчику літ."а4", сараю літ."Б", сараю літ."Б1", погрібу літ."П", погрібу літ. "П1", огорожі. - частки земельної ділянки площею 0,0313 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває в спільній сумісній власності з [PERSON] , без її визначення. Разом з тим, судом враховано, що відповідачами в справах про визнання права власності у порядку спадкування мають бути інші спадкоємці за заповітом або за законом, які претендують на отримання у власність спадкового майна. Коли ж інші спадкоємці за заповітом або за законом відсутні, вимоги про визнання права власності на спадкове майно заявляються до органу місцевого самоврядування в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться відповідне спадкове майно. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Беручи до уваги той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не являються спадкоємцями [PERSON] , а є лише співвласниками майна, яке належить їм та належало померлій на праві спільної часткової та спільної сумісної власності, тому суд приходить до висновку, що вони є неналежними відповідачами у даній справі. Відтак, у задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування необхідно відмовити, оскільки вимога з якою він звернувся пред`явлена до неналежних відповідачів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку будинку та земельної ділянки, беручи до уваги, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд,

Outcome: partial