Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивачі 04.11.2020 року звернулися в суд з позовом до відповідача, у якому просили визнати за[PERSON] право власності на належну йому 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та визнати право власності на 1/5 частину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , що знаходяться у [ADDRESS] та за [PERSON] та [PERSON] право власності на належну їм 1/5 частину даного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що станом на 01.07.1990 року в [ADDRESS] проживали їхні батько (дід) [PERSON] та мати (баба) [PERSON] та вони, позивачі по справі. Їм всім на праві спільної сумісної власності належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/5 частині кожному, як членам колгоспного двору. 23.08.2000 року виконавчим комітетом Вікнянської сільської ради Тлумацького району їм було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке на даний час втрачене, що підтверджується приватним оголошення у газеті «Злагода». [INFO] помер батько (дід) [PERSON] , а [INFO] померла мати (баба) [PERSON] . Спадщину належної батькові (дідові) 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами оформила дочка (сестра) [PERSON] . Після смерті матері (баби) спадщину прийняв він, [PERSON] , оскільки вони проживали разом та вели спільно господарство. Крім того, остання 09.02.2015 року остання склала в його користь заповіт. У встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно відсутні та рекомендував звернутися до суду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності, позов підтримують, просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явивсь. Від нього надійшла заява через канцелярію суду, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно виписки про склад сі`ї № 167 від 01.06.2020 року, виданої Тлумацькою міською радою об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року, тобто на момент вступу в дію Закону України „Про власність" в колгоспному (селянському одноосібному) дворі в [ADDRESS] , який числився як колгоспний двір, проживали [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка та [PERSON] - онука. Спірне будинковолодіння складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, дійсна вартість яких, на даний час, згідно звіту про оцінку майна, становить 59134 грн. Перелічені вище обставини підтверджую технічним паспортом, копією свідоцтва про право власності на житловий будинок та висновком про вартість об`єкта оцінки. Статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, у відповідності зі ст.121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до набрання чинності Закону України „Про власність", станом на 15.04.1991 року, ніхто, із вище зазначених осіб, не втратив право на частку в майні колгоспного двору. У зв`язку із цим, [PERSON] , [PERSON] та позивачі були співвласниками будинковолодіння, як члени колишнього колгоспного двору і їм належало по 1/5 частці. [INFO] помер [PERSON] , та [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.16,17). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.03.2015 року, спадкове майно, яке належало [PERSON] тобто 1/5 частину спірного будинковолодіння, успадкувала дочка (сестра) позивачів [PERSON] (а.с.20). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач [PERSON] , оскільки вони проживали разом та вели спільно господарство. Крім того, остання 09.02.2015 року остання залишила заповідальне розпорядження на користь останнього (а.с.15). Однак, свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на даний час втрачене, що підтверджується приватним оголошення у газеті «Злагода» (а.с.23-26). Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, проте йому було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.09.2020 року за №250/02-31 та рекомендовано звернутися до суду (а.с.19). Інших спадкоємців на майно покійних за законом або заповітом, які б у встановленому законом порядку заявили про свої спадкові права, немає. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими та таими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 392, 1233, 1235, 1268 ЦК України, та

Outcome: approved