Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 2,63 га в адмінмежах Галаганівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 058456 від 14.05.2004 року. 05 серпня 2000 року [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла [PERSON] за законом, оскільки являлася дружиною померлого та фактично вступила в управління і користування спадковим майном, але не оформивши належним чином вказану земельну ділянку, 19 грудня 2000 року [PERSON] померла. Позивач являється спадкоємцем майна померлої [PERSON] згідно заповіту від 15.12.2000 року, нотаріально посвідченого секретарем Галаганівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Поскільки [PERSON] не переоформила земельну ділянку після смерті [PERSON], тому нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на неї та рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В зв"язку з цим, позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,63 га, яка складається з земельної ділянки площею 2,15 га (кадастровий номер 7125481200:01:000:0346) та земельної ділянки площею 0,48 га (кадастровий номер 7125481200:01:000:0692) в адміністративних межах Галаганівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 058456 належала померлій [PERSON], після смерті чоловіка [PERSON], пояснивши, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до закону, вступивши в управління і користування спадковим майном, інші спадкоємці згідно закону чи заповіту відсутні. Позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON], оскільки остання за життя склала заповіт на його користь. Однак [PERSON] не встигла оформити на себе це спадкове майно після померлого [PERSON], в зв"язку з чим нотаріус відмовився видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, надіславши пояснення, в якому позов визнав повністю, згідний на задоволення позовних вимог, де прохав провести розгляд справи без участі представника Галаганівської сільської ради Чигиринського району. Суд, вислухавши представника позивача, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05 серпня 2000 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 135170 від 07.08.2000 року, помер [PERSON], після смерті якого на території Галаганівської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. [PERSON] являвся власником земельної ділянки, загальною площею 2,63 га, яка складається з земельної ділянки площею 2,15 га (кадастровий номер 7125481200:01:000:0346) та земельної ділянки площею 0,48 га (кадастровий номер 7125481200:01:000:0692) в межах Галаганівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 058456 від 14.05.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 347, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Чигиринському районі від 03.12.2016 року № Л-1139/0-1258/19-16. Вказане підтверджується і копією вищезазначеного Державного акту в матеріалах справи. [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] як його дружина, що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР № 297866 від 30.04.1977 року, та прийняла спадщину після померлого [PERSON], оскільки користувалась його майном та речами, обробляла присадибну земельну ділянку, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Галаганівської сільської ради Чигиринського району від 19.01.2017 року № 82. Не встигнувши переоформити спадкове майно на своє імя, після померлого чоловіка [PERSON], 19 грудня 2000 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 146337 від 20.12.2000 року. Позивач, відповідно до заповіту від 15 грудня 2000 року, нотаріально посвідченого секретарем виконавчого комітету Галаганівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, є спадкоємцем майна померлої. Оригінал вищевказаного Державного акту було втрачено, про що свідчить оголошення опубліковане у газеті "Чигиринські вісті" від 10.12.2016 року № 49 (12735). Як вбачається з постанови нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] №1021/02-31 від 29.11.2016 року гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну у ділянку площею 2,63 га в адмінмежах Галаганівської сільської ради Чигиринського району, що залишилась після смерті [PERSON], який помер 05 серпня 2000 року, спадкоємицею якого була його дружина - [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно даних нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] № 169/01-16 від 01.03.2017 року з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої 19 грудня 2000 року [PERSON], звернувся гр. [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок з надвірними спорудами, право на земельну частку (пай) та грошові вклади. Інші спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися. Крім того, як вбачається з листа нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] № 170/01-16 від 01.03.2017 року, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, із заявами про відмову від прийняття спадщини після померлого 05 серпня 2000 року [PERSON], не зверталися, спадкові справи не заводилися. Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст. 541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved