Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувсь до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому прохає визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], який є власником зазначеного вище домоволодіння, але відповідні правовстановлюючі документи на це майно були відсутні. Після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину і тому прохає визнати за ним право власності на це майно в порядку спадкування. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, учасники судового розгляду та їх представники до залу суду не з'явилися. Позивач, представники відповідача та нотаріальної контори звернулися із заявами про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується відповідним актовим записом про смерть проведеного 06 листопада 2013 року виконкомом Дмитрівської сільської ради м.Комсомольська за №48 (а.с.5). Як убачається з свідоцтва про народження позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] (а.с.6), тобто спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України). Згідно довідки Дмитрівської сільської ради в по господарській книзі №1 виконкому Дмитрівської сільської ради (а.с.7) міститься запис №0065-1 щодо належності померлому [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] міста Комсомольська Полтавської області. На день смерті в будинку разом з померлим [PERSON] був зареєстрований [PERSON], [INFO], тобто в силу ч.3 ст.1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину після померлого [PERSON] Згідно відповіді Дмитрівської сільської ради №10-03-18-1153 від 16.12.2014 року домоволодіння та земельна ділянка в [ADDRESS] у по господарській книзі №10 за 1971-1973 роки зареєстровані у 1973 році та числиться за нині померлим [PERSON] (а.с.45). Із змісту листа Комсомольської державної нотаріальної контори від 24.07.2014 року інші спадкоємці, які прийняли спадщину після померлого [PERSON], крім позивача, відсутні, однак [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю відповідних правовстановлюючих документів. Відповідно до інформаційної довідки в Державному реєстрі речових прав та нерухомого майна станом на 21.11.2014 року відсутні відомості про власника домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] (а.с.33). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків регулюються, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на викладене та враховуючи, що Державною нотаріальною конторою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, суд вважає, що між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо права власності позивача на спадкове майно. Беручи до уваги, що спірне нерухоме майно було зареєстровано у по господарській книзі у 1973 році, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] ще за життя набув на нього право власності, тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved