Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

08.10.2013 року [PERSON], звернулась до суду із зазначеним позовом, який в процесі розгляду справи, уточнила. В обґрунтування позову зазначає, що з 01.12.2011 року вона працювала на посаді начальника відділу планування виробництва, собівартості і економічного аналізу планово-економічного управління. 03.09.2013 року позивачка була звільнена з роботи за погодженням сторін. На день звільнення з роботи відповідачем було нараховано їй заробітну плату за липень 2013 року - 2010,04 грн.; за серпень 2013 року - 2541,24 грн.; за вересень - 6284,56 грн.,а всього 10835,84 грн. Розрахунок відповідача з позивачкою був здійснений лише 25.10.2013 року. Просила суд стягнути з ТОВ «Луганський машинобудівний завод ім. О.Я. Пархоменка» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 04.09.2013 року по день фактичного розрахунку 25.10.2013 року в сумі - 4586,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, обґрунтувавши їх доводами викладеним у позовній заяві. В судове засідання 17.04.2014 року не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на уточнених позовних вимогах наполягала. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог. В судове засідання 17.04.2014 року не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення у яких визнав вимогу про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 4586,40 гривень. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно даних трудової книжки на ім'я [PERSON], [INFO], позивач була прийнята до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський машинобудівний завод ім. О.Я. Пархоменка» на посаду начальника відділу планування виробництва, собівартості і економічного аналізу планово-економічного управління та відповідно до наказу № 216 від 03.09.2013 року звільнена за власним бажанням на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.9). Згідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] була виплачена 25.10.2013 року, представник відповідача даний факт не заперечував. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним, що [PERSON], перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганський машинобудівний завод ім. О.Я. Пархоменка», працюючи з 01.12.2011 року по 03.09.2013 року на посаді начальника відділу планування виробництва, собівартості і економічного аналізу планово-економічного управління та сума заборгованості по заробітній платі була виплачена 25.10.2013 року. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Обчислення середнього заробітку позивача слід проводити у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (із змінами), відповідно до п. 8, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку слід обчислювати наступним чином: середньоденна заробітна плата позивача помножити на число робочих днів за графіком. Відповідно до наказу №4330 від 05.12.2011 року встановлено робочий тиждень продовж 4 днів. Відповідно до довідки ТОВ «Луганський машинобудівний завод ім. О.Я. Пархоменка» №236 від 12.02.2014 року - середньоденна заробітна плата робочого дня за два місяці становить 152,88 грн. Середній заробіток за період затримки розрахунку з 04.09.2013 року по 25.10.2013 рік. становить 152,88 грн. х 30 днів = 4586,40 грн. Згідно з п.163.1.1. ст.163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний місячний оподаткований дохід, до якого за п.164.2.1 ст.164 ПКУ, відносяться доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський машинобудівний завод ім. О.Я. Пархоменка» на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4586,40 грн., вказана сума визначається судом без утримання податків та обов'язків платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. Стосовно компенсації позивачу витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного: Статтею 88 ЦПКУкраїни передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Види судових витрат визначені в ст.. 79 ЦПКУ , до них зокрема відносяться витрати на правову допомогу та зі сплати судового збору . Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу визначено ст.1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" , відповідно до якої, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 07.10.2013 року, укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с.19), копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, видане [PERSON] (а.с.20), копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.10.2013 року на суму 1500 грн. (а.с.35). Аналізуючи дані норми права в системному зв'язку, докази по справі, суд вважає, що позивач має право на компенсацію витрат на правову допомогу, розраховану наступним чином : з журналу судових засідань судом встановлено, що представник позивача [PERSON] приймала участь у наступних судових засіданнях: 21.10.2013 року у період часу з 16.55год. по 16.57год. (2 хвилини), 10.12.2013 року у період часу з 09.06 год по 09.10 год. (04 хвилини), 06.02.2014 року у період часу з 11.08 год. по 11.24 год. (16 хвилин), 28.03.2014 р. у період часу з 13.49 год. по 14.07 год. (18 хвилин). Встановлений ЗУ "Про державний бюджет України на 2013 рік" і ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2013 року складає 1147 грн., з грудня 2013 року - 1218 грн., з січня 2014 року також 1218 грн. Таким чином, вартість участі представника у судовому засіданні складає: 21.10.2013 року - 1147грн. х40%=458грн. (вартість участі за 1 годину) /60 хвилин=7,65грн. (вартість участі за 1 хвилину)х 2 хвилини = 15.30 грн.; 10.12.2013 року 1218 грн. х40%=487,20грн. (вартість участі за 1 годину)/60 хвилин=8,12грн. (вартість участі за 1 хвилину)х 4 хвилини = 32,40 грн.; 06.02.2014 року - 8,12грн. х 16 хвилин = 129,92 грн.; 28.03.2014 року - 8,12 грн. х 18 хвилин = 146,16 грн., а всього: 15.30 грн. + 32.40 грн. + 129,92 грн. + 146,16 грн. = 323,78грн. Інших понесених витрат та виконаних у зв'язку з ними дій позивач суду не надав та таких обставин не довів. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial