Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

06 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.12.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № DO14AE00000223, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 13786,51 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2012 року. Зобов'язання за даним договором було забезпечено договорами поруки, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» від 20.10.2010 року. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 28.01.2014 року у розмірі 34269,62 доларів США , яка складається з наступного: 9422,10 доларів США - заборгованості за кредитом, 2337,15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 570,15 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 20278,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1630,40 доларів США. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DO14AE00000223 від 27.12.2007 року у розмірі 33018,06 доларів США, що складає 263917,11 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати, стягнути з відповідачів солідарно на користь банку 10000 грн. (а.с. 2-3) Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с. 69-70). В апеляційній скарзі апелянт ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 73-76). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що [PERSON] 27.12.2007 року уклав з позивачем кредитний договір № DO14AE00000223, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 13786,51 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2012 року. Зобов'язання за даним договором було забезпечено договорами поруки, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» від 20.10.2010 року У зв'язку із невиконанням своїх зобов'язань виникла заборгованість, яка станом на 28.01.2014 року становить 34269,62 доларів США. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів отримання [PERSON] будь-яких коштів за кредитним договором № DO14AE00000223 від 27.12.2007 року, доказів сплати коштів відповідачем за даним кредитним договором. При цьому посилався на ст. 57 ЦПК України де встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія судів не погоджується, вважає, що вони не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, що регулюють правовідносини, які склались між сторонами у зв'язку з укладеним договором № DO14AE00000223 від 27.12.2007 року про надання кредитних грошових коштів, а відтак рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 3, 4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк", виходячи з наступного. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір та договір поруки є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом вони недійсними не визнані, а тому повинні виконуватися, виходячи з їх умов та змісту норм матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Так, 27.12.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № DO14AE00000223, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит 13786,51 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2012 року. Для забезпечення виконання кредитного договору 20.10.2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником, як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з обсягом відповідальності поручителя перед кредитором в 10 000,00 грн. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28.01.2014 року наявна заборгованість у розмірі 34269,62 доларів США , яка складається з наступного: 9422,10 доларів США - заборгованості за кредитом, 2337,15 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 570,15 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 20278,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1630,40 доларів США. - штраф (процентна складова). Отже, позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідачі належним чином їх не виконують, у зв'язку з чим і виникла вищевказана заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому, колегія суддів з урахуванням положень ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховує правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі N 6-100цс14, у якій зазначено, що відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, колегія суддів вважає за можливе зменшити суму пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором до 9422,10 доларів США. Отже, з урахуванням зменшеної суми пені та умов договору поруки про солідарну відповідальність відповідачів в межах 10000 грн., стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість в сумі 22159,10 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 9422,10 доларів США, заборгованість по відсоткам - 2337,15 доларів США, заборгованість по комісії - 570,15 доларів США, пеня - 8168,02 доларів США (зменшена судом до 9422,10 доларів США з якою відраховано 10 000 грн., штраф (фіксована частина) - 31,28 долар США, штраф (відсоткова складова) - 1630,40 доларів США. Також на користь позивача з відповідачів підлягає солідарному стягненню сума заборгованості в розмірі 10000 грн. Вимоги про стягнення витрат на оплату правової допомоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем не надано, згідно вимог ст. 57 ЦПК України, відповідного розрахунку, який би підтверджував, які саме фактичні витрати понесені стороною на надання правової допомоги та хто саме надавав таку допомогу. Крім того, колегія суддів враховує, що позивач є юридичною особою, яка має свій департамент правового забезпечення, працівники якого наділені відповідними повноваженнями. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню на користь позивача, відповідно до суми задоволених позовних вимог в сумі 1870 грн. 51 коп.

Outcome: partial