Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою в якій просить зобов'язати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» припинити дії, що порушують його права, як споживача в спосіб звернення стягнення на належне йому на праві власності нерухоме майно на підставі виконавчих написів №№1517, 1519, 1520, 1521, вчинених 28.04.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.; визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи №№1517, 1519, 1520, 1521, вчинені 28.04.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.12.2007 року між ЗАО «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-704/009/2007 про надання споживчого кредиту за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 215000 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань 26.12.2007 року було укладено: -договір іпотеки №PML-704/009/2007/2,предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,12га, розташована по [ADDRESS] -договір іпотеки №PML-704/009/2007/3,предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,1539га, розташована по [ADDRESS] -договір іпотеки №PML-704/009/2007/4,предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,1513га, розташована по [ADDRESS] -договір іпотеки №PML-704/009/2007/5,предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,1000га, розташована по [ADDRESS] 28.04.2014 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №№1517, 1519, 1520, 1521. За змістом виконавчих написів право вимоги за вказаними договорами іпотеки було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстром №8893. Строк платежу за договором споживчого кредиту настав 15.04.2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: - залишок заборгованості за кредитом - 191861,05 доларів США; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 32205,03 доларів США, що всього становить 224066,08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.04.2014 року (1 долар США - 11,357246 гривень) становить 2544773 гривні 39 копійок; - витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 гривень. Строк, за який провадиться стягнення, - шість років два місяця один день, а саме з 26 грудня 2007 року по 27 лютого 2014 року. Звернення стягнення на забезпечувальне майно за основним зобов'язанням, встановленим договором про надання споживчого кредиту та виконавчі написи вчинено з порушенням прав споживача всупереч вимогам цивільного законодавства, а виконавчі написи мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню. Споживач [PERSON] будь-якого повідомлення - письмової вимоги від іпотекодержателя про усунення порушень за кредитним договором № МL-704/009/2007 станом 15 квітня 2014 року не отримував. Відповідно до положень статті 6 договорів іпотеки за №№РМL-704/009/2007/2, РМL-704/009/2007/3, РМL-704/009/2007/4, РМL-704/009/2007/5, сторонами не передбачалася умова про можливість вчинення виконавчого напису, як позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. 15.11.2009 року ПАТ "ОТП Банк" звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу з солідарних боржників. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2009 року по справі 2-10078/2009 року було відкрито провадження. Строк виконання основного зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України ПАТ "ОТП Банк" було змінено. Після зміни строку виконання зобов'язання на 15.11.2009 року всі наступні платежі не мають правового значення, оскільки позичальник [PERSON] став зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Відрахування строку позовної давності на захист власних прав банком за договором споживчого кредиту № ML-704/009/2007 розпочалося з 15.11.2009 року. У виконавчому листі приватний нотаріус зазначила, що строк, за який провадиться стягнення, складає шість років два місяці, один день, а саме з 26.12.2007 року. Однак, позичальник [PERSON] не вчиняв жодних дій, які б вказували на переривання строку позовної давності, з його боку не визнавався борг або окремі його складові, стягувач не міг з цього приводу надати приватному нотаріусу жодних доказів. Отже, строк позовної давності щодо захисту права правонаступника банку - ТОВ "ОТП Факторинг Україна" сплинув 15.11.2012 року, а приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчі написи, оскільки сплив трирічний строк позовної давності Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року по справі № 2/638/25/2013 р. стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № ML-704/009/2007 в розмірі 1 865 342 гривні 45 копійок на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна». Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.12. 2014 року апеляційну скаргу [PERSON], представника [PERSON] задоволено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року скасовано, в задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відмовлено. Ухвалою ВССУ від 11.03.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 15.12.2014 року за касаційною скаргою ТОВ "ОТП Факторинг Україна" скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року залишено без змін. Ухвалою ВССУ від 16.12. 2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року за касаційною скаргою [PERSON] скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.02. 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року змінено, за кредитним договором № МL-704/009/2007 з [PERSON] стягнуто 224 066 доларів США, що становить еквівалент 1 865 342 гривні 46 копійок. Ухвалою ВССУ від 13.06.2016 року за касаційною скаргою [PERSON] відкрито касаційне провадження. Ухвалою ВССУ від 14.06.2016 року клопотання [PERSON] про зупинення виконання рішення суду задоволено, зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 16.02.2016 року. На даний час касаційну скаргу [PERSON] Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не розглянуто. Таким чином, та обставина, що на час вчинення виконавчих написів в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника як підґрунтя вчинення виконавчого напису. Розмір заборгованості за кредитним договором відповідно до позовної заяви ТОВ "ОТП Факторинг України" складає 224 066 доларів США 08 центів, що становить еквівалент 1 865 342 гривні 46 копійок (стягнуто за рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року), а за виконавчим написом такий розмір складає 224 066,08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 квітня 2014 року (1 долар США - 11,357246 гривень) становить 2 544 773,39 гривень, що спростовує висновки приватного нотаріуса про безспірність і розмір заборгованості боржника та дійсність самої вимоги. Кредитний договір укладено в доларах США. Відповідач Бондар І.М. з власної ініціативи та на власний розсуд проконвертувала зобов'язання, що має вираз в іноземній валюті, в національну валюту - гривню, що спростовує дійсність вимоги. Бондар І.М. вчинила дії по конвертації валюти, можливість проведення якої для нотаріусів не передбачено чинним законодавством. При цьому, приватний нотаріус діяла поза межами компетенції, оскільки чинне цивільне законодавство не передбачає можливості стягнення боргу в іноземній валюті, який становить еквівалент гривні, тим більш при вчиненні виконавчого напису нотаріусом. Окрім того, із виконавчого напису вбачається, що його вчинено 28.04.2014 року, а строк пред'явлення до виконання складає 1 (один рік), тобто виконавчий напис був чинним до 28.04.2015 року. Однак, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" пред'явив виконавчий напис до примусового виконання 06.11.2016 року, вже після спливу річного терміну його чинності. ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до Дергачівського районного ВДВС ГТУЮ в Харківській області із заявою від 06.11.2016 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих написів від 28.04.2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи відкласти у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заперечення, в якому просила справу розглядати за її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити. В обґрунтування заперечення зазначила, що Пленум Верховного Суду України своєю Постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року з подальшими змінами роз'яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були сплачені, не підтверджують факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом, за змістом вищенаведеної Постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Таким чином, тільки один той факт, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Стосовно відсутності доказів отримання вимоги боржником вважає за необхідне зазначити, що вказані обставини не відповідають дійсності з огляду на те, що вказана вимога була направлена на адресу боржника про що кредитором були надані їй відповідні докази, а саме фіскальний чек про оплату послуг поштового зв'язку та опис вкладень про направлення на адресу боржника відповідної вимоги. Твердження щодо того, що виконавчий напис суперечить вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», є надуманими, оскільки, відповідно до ст.1 вищевказаного закону, він визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. А як видно з договорів іпотеки виконавчі написи були вчинені щодо звернення стягнення на земельні ділянки, а отже норми вищенаведеного закону не можуть бути застосовані до правовідносин нерухомим майном. Щодо наявності в провадженні Апеляційного суду Харківської області справи про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, на якому був вчинений виконавчий напис, в якості відсутності безспірності зауважує, що витребування додаткових доказів до передбачених переліком нотаріус не зобов'язаний. Щодо пропуску трирічного строку позовної давності відносно основного боргу для вчинення виконавчого напису зазначила, що згідно підпунктів 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своє правовою природою ці строки, передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, в той час, як згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Застосування ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не може залежати від суб'єктного складу учасників правовідносин, отже - воно має бути однаковим для усіх суб'єктів. Таким чином, згадані вище строки обчислюються не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами, викладеними в ст. 88 Закону України «Про нотаріат». В даному випадку терміном, з якого має обчислюватися згаданий вище строк, є момент направлення вимоги кредитором боржнику. Крім того, на її думку приватний нотаріус не може бути співвідповідачем у даній справі, оскільки це суперечить диспозитивності та процесуальному статусу відповідача, оскільки нотаріус не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні зобов'язання сторін, а тільки здійснив нотаріальну дію, яка полягала у вчиненні виконавчого напису, тобто дію, за результатами якою були змінені права боржника та кредитора. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Суд відмовляє представнику відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в клопотанні про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю в іншому процесі, оскільки Товариство є юридичиною особою, має певну кількість юристів для забезпечення функціонування товариства, а тому присутність представника в іншому судовому процесі не є поважною причиною неявки іншого представника в дане судове засідання. Крім того, у даному випадку представник товариства на свій розсуд визначає пріоритетність розгляду певної справи. З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-704/009/2007 про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 215000 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань 26.12.2007 року було укладено: -договір іпотеки №PML-704/009/2007/2, предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,12га, розташована по [ADDRESS] -договір іпотеки №PML-704/009/2007/3, предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,1539га, розташована по [ADDRESS] -договір іпотеки №PML-704/009/2007/4, предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,1513га, розташована по [ADDRESS] -договір іпотеки №PML-704/009/2007/5, предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,1000га, розташована по [ADDRESS] 28.04.2014 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчі написи №№1517, 1519, 1520, 1521. За змістом виконавчих написів право вимоги за вказаними договорами іпотеки було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстром №8893. Строк платежу за договором споживчого кредиту настав 15.04.2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: - залишок заборгованості за кредитом - 191861,05 доларів США; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 32205,03 доларів США, що всього становить 224066,08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.04.2014 року (1 долар США - 11,357246 гривень) становить 2544773 гривні 39 копійок; - витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 гривень. Строк, за який провадиться стягнення, - шість років два місяця один день, а саме з 26 грудня 2007 року по 27 лютого 2014 року. Відповідно до п.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на oдин календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарні днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно з підпунктом 2.3 п. 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечне договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслав іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштову відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомлю про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення вказану в іпотечному договорі адресу. Одного лише факту направлення такої вимоги боржником недостатньо для висновку про безспірність заборгованості, ураховуючи ймовірність неотримання листа адресатом та в такому випадку позбавлення його права доведення розміру заборгованості, враховуючи характер правовідносин, які випливають із вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З постанови Верховного Суду України від 04.03.2015 року №6-27цс15 вбачається, що відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. З наданих матеріалів вбачається, 15.11.2009 року ПАТ "ОТП Банк" звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу з солідарних боржників. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2009 року по справі 2-10078/2009 року було відкрито провадження. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року по справі № 2/638/25/2013 р. стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № ML-704/009/2007 в розмірі 1 865 342 гривні 45 копійок на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна». Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.12. 2014 року апеляційну скаргу [PERSON], представника [PERSON] задоволено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року скасовано, в задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відмовлено. Ухвалою ВССУ від 11.03.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 15.12.2014 року за касаційною скаргою ТОВ "ОТП Факторинг Україна" скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року залишено без змін. Ухвалою ВССУ від 16.12. 2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13.05.2015 року за касаційною скаргою [PERSON] скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.02. 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року змінено, за кредитним договором № МL-704/009/2007 з [PERSON] стягнуто 224 066 доларів США, що становить еквівалент 1 865 342 гривні 46 копійок. Ухвалою ВССУ від 13.06.2016 року за касаційною скаргою [PERSON] відкрито касаційне провадження. Ухвалою ВССУ від 14.06.2016 року клопотання [PERSON] про зупинення виконання рішення суду задоволено, зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 16.02.2016 року. На даний час касаційну скаргу [PERSON] Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не розглянуто. Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок нотаріуса про безспірність заборгованості боржника. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Відрахування строку позовної давності на захист власних прав банком за договором споживчого кредиту № ML-704/009/2007 розпочалося з 15.11.2009 року. У виконавчому написі приватний нотаріус зазначила, що строк, за який провадиться стягнення, складає шість років два місяці, один день, а саме з 26 грудня 2007 року, отже приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис поза межами трирічного строку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial