Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

14.01.2021 позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідачки, мотивуючи тим, що [PERSON] відповідно до підписаної заяви № б/н від 24.06.2010 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 13290,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, Договору, на підставі якого відповідачка при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Так, позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договром, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідачкою\~зобов`язання\~належним чином\~не виконуються,\~а тому\~звертається до\~суду та\~просить стягнути\~з останньої\~29418,38 грн заборгованості станом на 22.11.2020, яка складається з 20,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту та 29398,38 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також судові витрати. Ухвалою судді від 26.01.2021 у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник АТ КБ "Приватбанк" у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а її представник - адвокат Іваницький А.М. направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, поданий відповідачкою [PERSON] , у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, в обґрунтування чого вказала, що анкета-заява не містить доказів саме надання кредиту та не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту і його зміни протягом строку дії, а тому не являється доказом укладення із позивачем саме договору кредиту. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною договору між сторонами, неодноразово змінювались самим АТ КБ "Приватбанк" до моменту звернення до суду, в зв`язку з чим не може бути доведено, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, про що зазначала у постанові від 03.07.2019 Велика Палата Верховного суду. Також вказала, що згідно розрахунку заборгованості загальна сума витрат кредитних коштів становить 45931,55 грн, а сума погашення за наданим кредитом - 43999,86 грн, а тому різниця між ймовірними витратами та розмірами погашень становить лише 1931,86 грн, а не 29418,38 грн, тобто вказана сума не доведена жодними розрахунками. Крім того, максимальний розмір кредитного ліміту, встановленого позивачем, становить лише 13290,00 грн. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України . Дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 24.06.2010\~ ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", та відповідачка [PERSON] уклали договір кредиту № б/н шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому, у заяві відповідачки від 24.06.2010 не зазначено суму кредитних коштів, яку він отримує, строк, розмір відсотків за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання зобов`язань. Також до позовної заяви додані Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRAKT" та "Універсальна GOLD". Однак із наявної в матеріалах справи копії анкети-заяви, підписаної відповідачки 24.06.2010, неможливо встановити, на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення [PERSON] , а сама анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на прохання відповідачки отримати саме кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачкою певної кредитної картки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, 24.06.2010 відповідачка [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.06.2010, однак у цій заяві не вказано, яку суму кредиту надають позичальнику. У подальшому позичальнику було збільшено розмір кредитного ліміту до 13290,00 грн., однак доказів про укладення змін до договору про зміну кредитного ліміту позивачем не подано. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись з позовом, просив стягнути з [PERSON] заборгованість станом на 22.11.2020 у розмірі 29418,38 грн, яка складається з 20,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту та 29398,38 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту. Так, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24.06.2010 у вигляді підписаної відповідачкою анкети-заяви позичальника не містить строку повернення кредиту (користування ним). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.06.2010, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору. Такий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з [PERSON] фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту, яка згідно з розрахунком заборгованості за цим договором складає 20,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 29398,38 грн належить зауважити наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 22.11.2021 заборгованість за поточним тілом кредиту у відповідача становить 20,00 грн. За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом. Із системного аналізу вказаної норми слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Враховуючи, що стягненню із відповідачки підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, а також те, що в підписаних відповідачкою документах відсутня регламентація складових частин поняття "прострочене тіло кредиту", суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачкою кредитних коштів, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту стягненню не підлягає. Доводи позивача про те, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву від 24.06.2010 висловила свою згоду з формою договору та його умовами, а також, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови не беруться до уваги, оскільки у вказаній анкеті-заяві від 24.06.2010 зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 0,06% (20,00 х 100 : 29418,38), судовий збір слід стягнути в розмірі 1,26 грн. (2102 х 0,06 : 100).

Outcome: partial