Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом у якому зазначає, що починаючи з липня 1998 року по даний час він проходить військову службу в ЗС України. Під час проходження військової служби він перебував на квартирному обліку та 15.08.2008 року одержав ордер на службове житлове приміщення, а саме: 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS], де зараз проживає разом зі сім'єю. У серпні 2018 року, у відповідності до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він почав збирати відповідні документи для того, щоб скористатися правом безоплатної приватизації виділеного йому вищевказаного службового житла. Проте, у серпні 2018 року з повідомлення Новоград-Волинського МБТІ дізнався, що на його ім'я 28.06.1993 року здійснено безоплатну приватизацію житла, а саме: 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Приватизацію 1/3 частки вказаної квартири здійснено за заявою його матері [PERSON], без повідомлення його про такі дії, після чого відділ приватизації комунального майна Любарської райдержадміністрації видав розпорядження №71 про передачу в приватну власність квартири [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на житло на Ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці у кожного. Про такі дії своїх батьків на той час він не був обізнаний та не бажав отримувати в порядку приватизації у власність частину даної квартири. В результаті неправомірних дій батьків були порушені його охоронювані законом права та інтереси на отримання у власність житла в результаті приватизації, його позбавили права на вільний вибір способу задоволення своїх потреб у житлі. Тому він вважає, що умови приватизації зазначеної квартири необхідно змінити, скасувавши її в частині передачі йому у приватну спільну часткову власність 1/3 частки квартири, а тому він просить суд визнати частково недійсним та частково скасувати Свідоцтво про право власності на житло, видане 28 червня 1993 року Відділом приватизації майна комунальної власності Любарської райдержадміністрації в частині посвідчення права приватної спільної часткової власності [PERSON], [INFO] на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а також пояснив, що на момент приватизації даної квартири та видачі його батькам Свідоцтва про право власності на житло він був неповнолітнім та не цікавився і не був обізнаний про справи батьків щодо приватизації квартири. Під час приватизації квартири він особисто своєї згоди на передачу йому у власність 1/3 частки квартири не давав. Батьки, будучи законними представниками, не повідомляли його з даного приводу. В документах щодо приватизації квартири відсутні будь-які документальні підтвердження, в тому числі заяви батьків в його інтересах щодо передачі останньому у власність частки квартири. Весь цей час він вважав, що дана приватизована квартира є власністю лише батьків. Документами про право власності на квартиру він ніколи не цікавився, з ними не знайомився, а батьки самі ніколи не пропонували йому ознайомитись з цими документами. Про вказаний факт дізнався лише в серпні 2018 року, коли у відповідності до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», почав збирати відповідні документи для того, щоб скористатися правом безоплатної приватизації виділеного їй службового житла, а саме: квартири [ADDRESS]. Представник Любарської селищної ради у підготовче судове засідання не з'явився, у заяві, що надійшла на адресу суду вказав, що просить підготовче судове засідання проводити у його відсутності, проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] не заперечує. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явилася, однак подала заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає повністю. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) приватизації підлягає Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. В розумінні ч.2 ст.8 Закону право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах. Судом встановлено, що розпорядженням органу приватизації Любарської районної державної адміністрації №71 [PERSON], як наймачу квартири, передано у приватну власність квартиру [ADDRESS]. 22 січня 1982 року виконавчим комітетом Любарської районної ради народних депутатів на ім'я матері позивача [PERSON], видано ордер на право зайняття 3-х кімнат в будинку [ADDRESS]. Сім'я останньої на той час складалася із трьох осіб в тому числі і позивача [PERSON] В подальшому на підставі вищевказаних документів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 28.06.1993 року, відділом приватизації комунального майна Любарської райдержадміністрації оформлено Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON] та позивача [PERSON], по 1/3 частці кожному. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] помер [INFO]. Законом передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує довідку про склад сім'ї та займані приміщення, відомості про які та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла (Наказ Держжитлокомунгоспу від 15.09.1992 року №56). Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, [PERSON] письмову заяву про свою згоду на приватизацію квартиру не подавав. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем. Тобто Закон пов'язує момент виникнення права на приватизацію житла у осіб, які проживають з наймачем, з фактичним проживанням, а не реєстрацією місця проживання (пропискою). На момент приватизації даної квартири та видачі Свідоцтва про право власності на житло від 28 червня 1993 року позивач був неповнолітнім. На той час, будучи неповнолітнім, він не цікавився та не був обізнаний про справи батьків щодо приватизації квартири. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Тобто Законом визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Проте, під час приватизації квартири [PERSON] особисто своєї згоди на передачу йому у власність 1/3 частки квартири не давав. В документах щодо приватизації квартири відсутні будь-які документальні підтвердження, в тому числі заяви батьків в інтересах позивача, щодо передачі останньому у власність частки квартири. Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом. Враховуючи усе вищевикладене, слід зазначити, що приватизація квартири здійснена з порушенням чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства та законних прав на приватизацію [PERSON], що стало наслідком позбавлення його законного права приватизувати інше житло. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved