Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

04 липня 2018 року представник позивача звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа Вакулівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття (а.с.1-2). Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що гр. [PERSON], [INFO], є матір'ю трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON] ніде не працює, на обліку в районному центрі зайнятості не перебуває, має лише підробітки по найму, власного підсобного господарства не тримає, присадибну ділянку не обробляє. Ніяких державних соціальних виплат не отримує так, як не має бажання їх оформляти, що підтверджується характеристикою [PERSON] від 26.06.20 року та актом обстеження сім'ї від 27.04.2018 року. Гр. [PERSON] протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки щодо свз неповнолітніх дітей, веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, з дітьми не проживає, не спілкується та не бере участі в їх житті. Не намагається створити нормальні умови для проживання разом з дітьми та їхнього повноцінного розвитку. Повністю самоусунулась від виховання дітей, які навчаються в КЗО «Жовтневий НРЦ» ДОР», проживають у знайомих людей. Неодноразово спеціалісти відділу соціального захисту населення Вакулівської сільської ради, служба у справах дітей Софіївської райдержадміністрацїї, дільничий інспектор інспектор ювенальної превенції Софїївського ВП, вчителі Жовтневого НРЦ проводили матір'ю профілактичні бесіди щодо виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітніх дітей, належного забезпечення необхідних умов проживання, навчання, виховання дітей, про адміністративну та кримінальну відповідальність. Гр. [PERSON] було повідомлено, що готується пакет документів щодо позбавлення її батьківських прав. За твердженням позивача, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та підтвердила це письмовим поясненням від 07.05.2018 року. Вищезазначені обставини на думку позивача свідчать про невиконання [PERSON] своїх батьківсьі обов'язків, закріплених ч. 1 - 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України). Названі обставини у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] в зв'язку з ухиленням від виконання своїх обов'язків по відношенню до дітей. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, як обгрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, була належним чином повідомлена, через канцелярію суду подала заяву розглядати справу без її участі, проти позовних вимог не заперечує (а.с.49). Третя особа Сердюченко Н.Б. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, вважаючи при цьому, що вже довгий період часу відповідач самоусунулась від виховання своїх неповнолітніх дітей та ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до них. Свідок [PERSON] повідомила що неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на протязі 4-5 років періодично проживали у неї, мати взагалі не цікавилась ні їх вихованням, ні забезпеченням всім необхідним. Свідок [PERSON] повідомила, що з 80-х років проживала в с.Вакулове поруч з гр.[PERSON]. та добре знала їх родину. Проживали вони спочатку разом, а потім неповнолітні діти не отримуючи відповідного догляду та виховання полишили домівку, оскільки у ньому були відстуні необхідні умови для їх проживання. Підтвердила, що двоє хлопчиків проживала в [PERSON], а [PERSON] проживає у своєї старшої сестри. Зазначила, що неодноразово була свідком знаходження [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння. 09 липня 2018 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання для розгляду справи по суті. 09 жовтня 2018 року у даній справі було закрито підготовче провадження по справі, та призначено справу до розгляду по суті в судовому засідані на 30 жовтня 2018 року. Під час розгляду справи судом досліджені всі письмові докази, заслухано пояснення представника позивача, третьої особи та свідків. 30 жовтня 2018 року у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 липня 2002 року, актовий запис №13 (а.с. 3), [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 травня 2018 року, актовий запис №16 (а.с. 4) та [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 14 березня 2007 року, актовий запис №5 (а.с.5). Батько дітей [PERSON], помер [INFO], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 травня 2017 року, актовий запис №27 (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] характеризується негативно, офіційно не працює, в Софіївському ЦЗ на обліку не перебуває, працює по найму, власного підсобного господарства не має, присадибну ділянку не обробляє. Державну соціальну допомогу, як багатодітна сім'я вона не отримує так, як немає достатньо необхідних документів і мати не зацікавлена в тому щоб іі поновити, пільгами не користується. Участі в житті та навчанні дітей не приймає, не бажає створити для дітей умови, які б відповідали їх нормальному розвитку та забезпечити їх всім необхідним. Канцелярські, шкільні приладдя та демісезонний одяг не купує. Постійно зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, як вбачається з характеристики №489/02-16 від 26.06.2018 року наданної Виконавчим комітетом Вакулівської сільської ради Софіївського району, Дніпропетровської області (а.с.9). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, дата обстеження була 27 квітня 2018 року, санітарний стан житлового приміщення, в якому проживала сім'я знаходиться в непридатному для проживання стані. Електроенергія відключена за несплату, водопостачання також. Опалення пічне, піч знаходиться в розібраному стані, власного підсобного господарства не має, присадибну ділянку не обробляє (а.с.12). Згідно довідки №208, 209, 210 від 23 квітня 2017 року, яка була видана КЗО "Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням" ДОР Департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації, діти [PERSON], [PERSON], та [PERSON] навчаються в КЗО "Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням" Дніпропетровської обласної ради" (а.с.15-17). Також судом встановлено з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 10.05.2018 року №12 щодо відповідача [PERSON], яка веде асоціальний спосіб життя, внаслідок чого сім'я не може мешкати в антисанітарних умовах, не придатних для проживання та повноцінного розвитку дітей. Мати не цікавиться успіхами дітей в школі, не відвідує батьківських зборів. Зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням дітей, їх матеріальним забезпеченням (а.с.23). Аналогічний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр.[PERSON] надала Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (а.с.24-25). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.89 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та навмисно не виконує їх, що у відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення його батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов'язки судом не встановлено, тим більше, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав про що на розгляд суду надав заяву. Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як зазначено статтею 184 Сімейного кодексу України і роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 постанов Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства материнства і стягнення аліментів», платник аліментів має нерегулярний дохід, що міняється, частина доходу отримує в натурі а також за наявності інших, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Таким чином, до обставин, які надають суду повноваження визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Представником позивача не надано доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Тому, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання трьох дітей, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, стан здоров'я дітей, у зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред'явлені позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved