Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ТзОВ " СІГМА АВТОЛІЗИНГ " про захист прав споживача, визнання недійсним договорів фінансового лізингу, стягнення коштів. В обгрунтування позову посилається на наступні обставини. 20 грудня 2017 року між позивачем і відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу №01702. Предметом вказаного договору є надання [PERSON] послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки «Gelly Emgrand 7» об'єм/тип двигуна 1,5; тип КПП 5-мех) на суму 11008 дол. США, що еквівалентно 309900 грн, який є предметом договору. В ході укладення договору представник ТзОВ "СІГМА АВТОЛІЗИНГ» повідомив позивача, що у разі, якщо [PERSON] сплатить 31000 грн., то предмет лізингу - автомобіль, отримує одразу ж. Відповідно до квитанції відділення «Нікопольська філія Приват Банк» [PERSON] перерахував 31000 грн на рахунок ТзОВ " СІГМА АВТОЛІЗИНГ " як авансовий платіж по договору. Однак, після оплати вказаних коштів жодних дій щодо виконання умов Договору фінансового лізингу №01702 відповідачем не вчинялись, автомобіль позивач так і не отримав. Позивачем відповідачу було надіслано лист з приводу надання інформації щодо виконання умов договору. Однак, до цього часу позивач відповідь так і не надіслав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала суду письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши представлені суду документи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу): розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.1, 2 ст.799. договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір фінансового лізингу №01702 від 20.12.2017 року,укладений між позивачем та ТзОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» нотаріально посвідченим не був. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, суд вважає, що до нікчемного правочину - Договору Фінансового Лізингу № 01702 від 20.12.2017 року та Договору фінансового лізингу № 01702 від 20 грудня 2017 року, укладених між [PERSON] та ТзОВ" СІГМА АВТОЛІЗИНГ необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України. У відповідності до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім платіж на користь відповідача в сумі 31 000 (тридцять одна тисяча) гривень.

Outcome: approved