Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 23.10.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом, в якому вказано, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 13.08.2007 року. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого банком відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 16 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 22850,85 грн, з яких: 13203,95 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4941,70 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 4705,20 грн - пеня. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2007 року. ІІ. Процедура та позиції сторін 18.11.2020 року ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених недоліків, що не перевищує 7 (семи) днів з моменту отримання копії ухвали, на виконання якої 30.11.2020 року засобами поштового зв`язку позивач направив на адресу суду заяву про усунення недоліків. 09.12.2020 року після усунення позивачем виявлених недоліків ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судові засіданні не з`являвся, одночасно з подачею позовної заяви надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 71). Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 133). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що представник позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, в установлений строк відзив на позов не подала, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За правилами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.ст. 1046-1053 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду 13.08.2007 року відповідачем було підписано Анкету-заяву позичальника, згідно якої [PERSON] була видана кредитна карта «Універсальна» «30 днів пільгового періоду». Відповідач погодилась, що підписана нею Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), а також Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір (а.с. 91). З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 633, 634, 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, умови якого відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13.08.2007 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 16 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 22850,85 грн, з яких: 13203,95 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4941,70 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4705,20 грн - пеня. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] , 28.08.2007 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн, та у подальшому - 18.10.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 9000,00 грн (а.с. 89). В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н [PERSON] було видано наступні кредитні картки: № [NUMBER] від 13.08.2007 року з терміном дії до 03/09; № [NUMBER] від 11.08.2008 року з терміном дії до 02/10; № [NUMBER] від 26.01.2010 року з терміном дії до 10/13; № [NUMBER] від 21.06.2012 року з терміном дії до 08/15; № [NUMBER] від 05.01.2016 року з терміном дії до 06/18; № [NUMBER] від 04.04.2015 року з терміном дії до 03/19; № [NUMBER] від 04.04.2015 року з терміном дії до 03/19; № [NUMBER] від 11.09.2015 року з терміном дії до 03/19; № [NUMBER] від 05.10.2015 року з терміном дії до 03/19; № [NUMBER] від 18.10.2017 року з терміном дії до 09/21 (а.с. 90). Згідно виписки по рахунку [PERSON] регулярно використовувала кредитну картку для зняття готівки та оплати товарів та послуг, однак користувалась кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту в розмірі 9000,00 грн та її витрати по кредитній карті не перевищували його розміру (а.с. 110-127). Матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до 13203,95 грн, обов`язок доказування відповідно до ст. 12,13,83 ЦПК України покладено на позивача, а відтак суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими частково, а саме на суму 9000,00 грн, оскільки наявність такої суми заборгованості підтверджена належними доказами. Щодо вимог позивача про стягнення відсотків згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 84% річних, а також пені судом встановлено наступне. В обґрунтування заявлених вимог про стягнення відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 84% річних позивач посилається на п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг. Разом з тим, відповідно до анкети позичальника, яка підписана відповідачем 13.08.2007 року, кредитно-заставний договір, який укладений між нею та банком складає Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), а також Тарифами (а.с. 93). До позовної заяви позивач не долучив Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), які підписувала позичальник, та які містять умови укладеного між сторонами кредитного договору, а також не долучив витяг з Тарифів банку. До позовної заяви представник позивача надав Умови та правила надання банківських послуг. Однак, наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, не містять підпису відповідача, а отже позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи Анкету позичальника, погодилась на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомилася з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, їх розмір і порядок нарахування. Тому суд не може вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, які долучені до позову, складовою частиною укладеного між сторонами договору. Умови укладеного між сторонами договору (а.с. 91) взагалі не містять зобов`язань щодо сплати неустойки чи іншого виду відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17; від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17. Крім того, надані позивачем до позову Умови та Правила надання банківських послуг взагалі не містить п. 2.1.1.2.12, на який позивач посилається як на умову щодо нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 84 %. В позовній заяві позивач також зазначив, що визначення річних у розмірі 84 % передбачено для картки "Універсальна голд", проте матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, що відповідач отримала кредитну картку за тарифом "Універсальна голд". У анкеті позичальника зазначено, що відповідач бажає отримати кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». З урахуванням викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог не підтверджено обставини правомірності нарахування річних в розмірі 84% від простроченої суми заборгованості та пені за невиконання грошового зобов`язання, не доведено, на яких умовах між банком та позичальником була досягнута згода щодо відповідальності за порушення умов кредитного договору, а тому ці вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Разом з тим, виходячи з того, що позивач заявив вимогу про стягнення річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, але не довів обґрунтованість нарахування відсотків в розмірі 84% від простроченої суми заборгованості, суд вважає обґрунтованим стягнення простроченої заборгованості з нарахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми на підставі зазначеної вище норми права. Як вбачається зі змісту виписки по рахунку [PERSON] станом на 18.09.2020 року, позивач нарахував відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.11.2019 року по 11.09.2020 року. Такими чином, розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача становить 233,01 грн, які обраховані виходячи із доведеної суми заборгованості за тілом кредиту у сумі 9000,00 грн, та періоду, за який позивач нараховував відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме з 01.11.2019 року по 11.09.2020 року (а.с. 75). Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000,00 грн. та 3% річних, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, що становить 233,01 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 849,20 грн.

Outcome: approved