Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" 02.04.2019 року звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] в порядку регресу витрат у розмірі 142304,22 гривень, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування та судовх витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.12.2017 року з вини відповідача, який керував Автобусом "Богдан", державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м.Києві по вул.Довженка, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки Volkswagen Touran, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ "СК "Українська страхова група" згідно Договору добровільного страхування №28-0199-17-00101 від 17.03.2017 року. У зв`язку з настанням страхової події позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 142304,22 гривень. Цивільно-правова відповідальність відповідача - водія транспортного засобу Автобус "Богдан", д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП не була застрахована в жодній страховій організації, а тому позивач просить стягнути з відповідача розмір страхового відшкодування та судові витрати. В подальшому, 30.05.2019 року від ПрАТ "СК "УСГ" до суду надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, а саме: стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 71152,11 грн. та судові витрати в розмірі 1921 грн., однак вказане клопотання не було підписане представником позивача, про що складено відповідний акт. Відповідачем було подано заперечення проти позову, згідно якого позовні вимоги не визнає повністю. В обгрунування поданих заперечень, [PERSON] посилається на те, що згідно Наказу №192 від 01.12.2017 року на момент аварії він працював водієм транспортних засобів категорії "D" в ТОВ "Кийтранс-2005", тобто перебував у трудових відносинах з ТОВ "Кийтранс-2005". Під час виконання трудових обов`язків і сталась дорожньо-транспортна пригода. Окрім того, [PERSON] звертає увагу на те, що водія [PERSON] постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2018 року також було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вважає, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, і в разі відмови позивача здійснити заміну первісного відповідача на належного в задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Рудик Ю.В. у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнали, просять в задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до договору добровільного страхування №28-0199-17-00101 від 17.03.2017 року страховик - ПрАТ "СК "Українська страхова група" зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки Volkswagen Touran, реєстраційний номер [NUMBER] . 03 грудня 2017 року близько 19 год. 10 хв. в м.Києві по вул.Довженка, 2 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу "Автобус Богдан", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen Touran, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням влансика [PERSON] , під час якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 08 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. ПрАТ "СК "Українська страхова група" на виконання умов договору страхування з [PERSON] №28-0199-17-00101 від 17.03.2017 року, виплатило страхове відшкодування в розмірі 142304,22 гривень, що підтверджено платіжними дорученнями №34264 від 14.12.2017 року та №34263 від 14.12.2017 року. Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №3018004609388421 від 03.12.2017 року учасниками ДТП, яка мала місце 03.12.2017 року в м.Київ на вул.Довженка, 2 стали легковий автомобіль Volkswagen Touran, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням власника, [PERSON] та транспортний засіб "Автобус Богдан", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власник [PERSON] . Окрім того, 08.02.2018 року постановою Шевченківського районного суду м.Києва [PERSON] також визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмі 340 грн. За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи юридичної відповідальності за завдану шкоду, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст.1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія, оскільки положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Відповідно до копії Наказу №192 від 01.12.2017 року [PERSON] прийнято з 02.12.2017 року водієм автотранспортних засобів категорії D в Товариство з обмеженою відповідальністю "Кийтранс - 2005" Згідно копії Наказу №87 від 21.06.2018 року [PERSON] звільнено з займаної посади водія ТОВ "Кийтранс - 2005" за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до копії Договору оренди транспортних засобів від 19.12.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Кийтранс - 2005", останній орендував, зокрема, транспортний засіб "Автобус Богдан", номерний знак [NUMBER] , з метою його цільового використання. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія [PERSON] , який на відповідній правовій підставі керував автобусом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Така ж правова позиція і Верховного суду України, яка викладена в Постанові від 06 листопада 2013 року по розгляду справи № 6-108 цс13. За нормою ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно вимог ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, заявлені до неналежного відповідача, у зв`язку із чим позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови від позову на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed