Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

12.06.2014 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, в якому зазначив, що позивачем відповідачу надавались послуги з централізованого опалення, централізовано постачання гарячої води у квартиру за адресою: [ADDRESS]. Основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії. Відповідачі здійснювали часткову оплату за надані послуги, в зв'язку з чим за період з 01.01.2009 року по 31.10.2010 року, станом на 01.11.2010 року утворилася заборгованість у розмірі 3674 грн. 14 коп. Позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку суму заборгованості за надані послуги у розмірі 3674 грн. 14 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено у звязку із тим, що позивач, звернувшись до суду із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги, пропустив трирічний строк позовної давності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.01.2015 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2015 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, зазначаючи, що усі платежі які здійснювалися відповідачами враховані позивачем про що надано детальний розрахунок заборгованості, заборгованість, яка просить стягнути позивач виникла з 01.01.2009 року, крім того, Концерн «МТМ» став виконавцем послуг з теплопостачання з 01.01.2009 року, борги інших власників квартири Концерну «МТМ» не передавалися і залишилися у ВРЕЖО, а у подальшому у МКП «Основаніє», і тим паче, не нараховувалися відповідачам. Щодо строку позовної давності то зазначив наступне, що 06.12.2010 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 3674,14 грн. 30.12.2010 року видано судовий наказ № 2н-1961/2010 про стягнення заборгованості з відповідачів у сумі 3674,14 грн. 20.12.2011 року позивач отримав судовий наказ, який набрав законної силил 03.03.2011 року. 22.10.2012 року державний виконавцем відкрито виконавче провадження за вказаним наказом. 27.05.2013 року виконавче провадження закінчено у звязку із скасуванням судового наказу. Однак, позивач отримав вказану постанову лише 22.05.2014 року (вхідний штамп від 22.05.2014 року №747-1) і дізнався про скасування судового наказу та 12.06.2014 року звернувся до суду із даним позовом, тобто відповідно до ст. 261 він звернувся до суду з моменту коли дізнався про порушене право і строк позовної давності пропущено небуло. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, зазначаючи, що у неї є сумніви щодо дати реєстрації у позивача копії постанови про закінчення виконавчого провадження. Просить суд у позові відмовити у звязку із пропуском звернення до суду із позовом. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися.Від [PERSON], [PERSON] наявні заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавщи пояснення учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно до вимог ст.11,60 ЦПК Українисуд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 ЦПК України. [PERSON], [PERSON], [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS].(а.с.9). [PERSON] є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером № 4079 від 14.03.2008 року, вказана квартира передана у іпотеку згідно до договору 14.03.2008 року (а.с.36). [PERSON], [PERSON] є членами сімї власника, що не заперечено відповідачем. Згідно п.1.1. статуту Концерн «Міські теплові мережі»створено на підставі рішення 34 сесії 23 скликання Запорізької міської ради від 11.01.2002 року № 17 «Про створення комунальних підприємств теплових мереж», згідно іззаконами України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно Рішенню Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ». Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що основною метою діяльності концерну «МТМ»є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну (а.с.4). Позивач у період з 01.01.2009 року по 31.10.2010 року надав відповідачам послуги з централізованого постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою: м. запоріжжя, [ADDRESS] на загальну суму 4474,14 грн. Відповідачі за вказаний період здійснили часткову оплату за надані послуги. Загальна сума заборгованості складає 3674,14 грн. Судом встановлено, що позивач виконував свій обов'язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, відповідачі ними користувався, а тому виходячи із положень ст. 162 ЖК України,Закону України «Про житлово-комунальні послуги»відповідачі зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, і суду не було надано відповідачами доказів у відповідності до вимог передбаченихст. 60 ЦПК Українипо спростуванню наданих послуг. Відмови від надання послуг, або нарікання на якість послуг від відповідачів до позивача не надходило. Згідно п. 11Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630„Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення..", „У разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців, квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Відповідно дост. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладаннядоговорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно п. 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між Концерном «МТМ» та відповідачами не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідачі зобов'язані були вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Дійсно Законом України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Посилання [PERSON] на відсутність письмового договору між ним та Концерном «МТМ», як на підставу відмови у позові не може бути прийняте до уваги за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Доказів неякісного надання послуг Концерну «МТМ» відповідачі не надали і оскільки від послуг, які надавав Концерн «МТМ» офіційно не відмовлялися, їх фактично одержували, то у них виник обов'язок сплатити ці послуги. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.64-68 ЖК України наймач /або власник/ жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач визнає, що його квартира забезпечена централізованим опаленням, з розрахунку боргу вбачається, що за період з 01.01.2009 року по 31.10.2010 року вони частково сплачували ці послуги, що свідчить про наявність між сторонами договірних відносин. Усі проплати які здійснені відповідачами, враховані при обчисленні заборгованості. Ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплоенергуюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач зобовязаний укласти договір про надання житлового комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок наймача (власника) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року. Крім того, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за N 869 від 1 червня 2011 р. та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалися періодичні платежі за отримані послуги. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян на забезпечення їх здоров'я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст.48 Конституції України), що включає праве житло, Концерн «МТМ»здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між Концерном «МТМ» та відповідачами існують зобов'язання, хоч договір не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє відповідачів обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, і відмова споживача здійснювати оплату згідно діючих, затверджених тарифів є неправомірною. За вимогами п.5 ч.3 ст. 20 зазначеного Закону, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, є обовязком споживача. Статтею 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до п. 7 „Правил користування приміщеннями житлових будинків", затвердженими постановою KM України від 24 січня 2006р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проживаючи в будинку, який обслуговує Концерн «МТМ» відповідачі разом з іншими мешканцями фактично отримують послуги, які надаються. Відсутність на даний час договору про надання послуг, суд вважає не є перешкодою для нарахування коштів за надання послуг за теплопостачання зі сторони Концерну «?МТМ», а відповідачі зобов'язані оплачувати вартість отриманих послуг. Оцінюючи заперечення відповідача, суд зазначає, що усі платежі які були здійснені відповідачами враховані і зазначені у розрахунку. Посилання на відповідача на ті обставини, що вони не сплачують за послуги позивача, оскільки усі платежі йдуть на оплату боргів попереднього власника судом досліджувалися і не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається із розрахунку на початок спірного періоду січень 2009 року боргу за особовим рахунком 10500632 не було (сальдо - 0 грн). і з листопада 2009 року розпочаті нарахування про стягнення боргу по яких заявлено позов. (а.с.14). При цьому, обставини того, що відповідачі зареєстровані у квартирі лише у травні 2009 року не свідчать про їх звільнення від сплати за комунальні послуги. Так, як встановлено з матеріалів справи [PERSON] придбала вказану квартиру відповідно до договору-купівлі- продажу від 14.03.2008 року. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Місце реєстрації та проживання власника на зміст права власності не впливає. Отже, вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім того, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Із матеріалів справи судом встановлено, що 06.12.2010 р. Концерн „Міські теплові мережі" звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в сумі 3674,14 грн. та 30,00 грн. ІТЗ судового процесу за період з січня 2009 р. по жовтень 2010 р. 30.12.2010р. суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаровим В.О. видано судовий наказ № 2н-1961/2010 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в сумі 3674,14 грн. та 30,00 грн. ІТЗ судового процесу. 20.12.2011р. Позивач отримав вказаний судовий наказ, який набрав чинності 03.03.2011 р. 18.10.2012 р. Концерн „Міські теплові мережі" звернувся до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції із заявою про примусове виконання судового наказу № 2н-1961/2010 від 30.12.2010 р. 22.10.2012р. державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження за виконавчим документом № 2н-1961/2010 від 30.12.2010 р. 27.05.2013р. державним виконавцем Лазарок О.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням судового наказу № 2н- 1961/2010 від 30.12.2010 р. Однак, Позивач (стягувач за судовим наказом) отримав вказану постанову лише 22.05.2014 р., про що свідчить вхідний штамп від 22.05.2014 р., № 747-1. При цьому перевіряючи дату отримання вказаною постанови у судовому засіданні оглянуто оригінал журналу вхідної кореспонденції, згідно до якого саме 22.05.2014 року Концерн «МТМ» отримав зазначену постанову. Відповідно до ч. 5 ст. 105-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд постановляє ухвалу про прийняття заяви про скасування судового наказу до розгляду та не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилає стягувачу та боржнику. Разом з копією ухвали стягувачу та боржнику надсилається повідомлення про час і місце розгляду заяви про скасування судового наказу, а стягувачу надсилається також копія такої заяви та доданих до неї документів. Однак, на адресу Концерну „Міські теплові мережі" не надходило вказаної заяви та доданих до неї документів, про час та місце її розгляду Позивач не був належним чином повідомлений. Позивач дізнався про скасування судового наказу № 2н-1961/2010 від 30.12.2010 р. лише 22.05.2014 р., отримавши від Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління постанову про закінчення виконавчого провадження за даним судовим наказом. Та одразу 12.06.2014 р. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як встановлено судом касаційної інстанції, 06 грудня 2010 року концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з відповідачів у розмірі 3 674 грн 14 коп. з січня 2009 року до жовтня 2010 року, який був виданий судом 30 грудня 2010 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 2\~ст. 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. У ч. 1\~ст. 95 ЦПК України\~зазначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів чи витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист позивача на стягнення заборгованості за надані послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України № 6-214цс15 від 21 січня 2015 року, яка відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.264 ЦПК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. 06.12.2010 року, позивач звертався з заявою про видачу судового наказу, який у подальшому було скасовано і позивач, довідався про його скасування лише 22.05.2014 р., коли отримав ухвалу про скасування судового наказу № 2н- 1961/2010 від 30.12.2010 р., такі дії свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, а звернувся до суду із позовом 12.06.2014 року, тобто строк звернення до суду пропущено не було, відтак, для застосування строку позовної давності суд підстав не вбачає і з огляду на зазначене, сума заборгованості має бути стягнута зі відповідачів на користь Концерну «МТМ» у повному обсязі, а тому позов Концерну «МТМ» суд вважає таким, що підлягає задоволенню. Отже, суд вважає за необхідне стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Концерну «МТМ»заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, яка виникла в період з 01.01.2009 року по 31.10.2010 року на загальну суму 3674,14 гривень. Крім цього, на підставіст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача сплачені судові витрати у рівних частках з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved