Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21.07.2015 року в м. Житомирі на перехресті вулиць В. Бердичівська - Шевченка відбулась дорожньо-транспортна пригода. [PERSON], керуючи автобусом «Сетра», державний номерний знак [NUMBER], порушив п.п. 8.7.3 та п. 12.4. правил дорожнього руху України, а саме - «Проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора» та «Порушення вимог швидкісного режиму в населених пунктах», що призвело до зіткнення транспортних засобів - автобуса «Сетра» та автомобіля марки «Сузукі», державний номерний знак [NUMBER], в результаті якого автомобіль марки «Сузукі» отримав значні пошкодження. Вказав, що постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 25.02.2016 року водій [PERSON] був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення. Автобус, яким керував водій [PERSON] належить ТОВ "САВ-ТРАНС" та згідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» був забезпечений страховим полюсом ПАТ «СК «Країна», у зв'язку із чим позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. З метою вирішення питання про відшкодування шкоди в поза судовому порядку відповідачу було надіслано претензійну вимогу про відшкодування шкоди в розмірі 178960,40 грн., проте вона була залишена без відповіді та виконання. Вважає, що ступінь вини водія [PERSON] в скоєнні ДТП становить 70 %, а тому просить стягнути з відповідача на його користь збитки в розмірі 143960,37 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Просили її задовольнити. Представник відповідача в судові засідання 17.11.2016 року та 01.02.2017 року не з"явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином ( а.с. 64). 01.02.2017 року Врублевський М.М. подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Докази, які підтверджують поважність причин неявки в судове засідання суду не надав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд, ухвалює рішення в заочному провадженні, у відсутності представника відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність третьої особи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 21 липня 2015 року о 07 год. 40 хв., керуючи автобусом SETRA S 215, державний номерний знак [NUMBER] по вул. В.Бердичівській в м. Житомирі та рухаючись у напрямку центра міста, виїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофору, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем Suzuki Grand Vitara державний номерний знак[NUMBER], який виїхав на перехрестя з вул. Шевченка у напрямку вул. Фещенка-Чопівського. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автобусом SETRA S 215 державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] що підтверджується копією постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 25.02.2016 року та копією ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 13.07.2016 року. Постанова набрала законної сили 13.07.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і доказуванню не підлягає. Загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду є наявність вини особи, яка її завдала (ст. 1167 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, заподіяна зіткненням двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, заподіяна одному з вини другого, відшкодовується винною особою. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №46 від 24.05.2016 року вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номер [NUMBER] в результаті пошкоджень при ДТП становить 255657,67 грн. Зі змісту висновку № 8453 від 26.01.2016 року судової автотехнічної експертизи ( а.с. 31-55) проведеної за метеріалами адміністративних справ відносно водія [PERSON] та водія [PERSON] вачається, що водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» [PERSON] ( А.С. 53) рухався на заборонений сигнал світлофора. За таких обставин, суд вважає, що матеріальної шкоди завдано за взаємної вини обох водіїв, обидва водії є потерпілими, ступінь вини кожного з них визначається в рівних частках, з урахуванням чого матеріальні збитки власника автомобіля «Suzuki Grand Vitara» [PERSON] становлять 127828,84 грн. ( 255657,67 грн. : 2). Транспортний засіб - автобус SETRA S 215, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував водій [PERSON] належить ТОВ "САВ-ТРАНС" та згідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» був забезпечений страховим полюсом ПАТ «СК «Країна», у зв'язку із чим позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. Відповідно до претензійної вимоги від 03.06.2016 року [PERSON] звертався до ТОВ "САВ- ТРАНС" з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування останнім сплачена не була. ПАТ «СК «Країна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., тому решта суми, яка підлягає відшкодуванню, становить 77828,84 грн. (127828,84 грн. - 50 000,00 грн.). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п. п. 4, 5 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1993 року за № 6, з подальшими змінами та доповненнями, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Постановою Верховного Суду України 6-108цс13 від 06.11.2013 р. роз'яснено, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином відповідач несе відповідальність за заподіяну шкоду, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.07.2015 року [PERSON] та ТОВ «САВ-ТРАНС» перебували у трудових відносинах. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 77828,84 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної його працівником під час виконання трудових обов'язків. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial