Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 14.12.2011 року, ухваленому у справі за позовом Кагарлицького міжрайонного прокурора Київської області в інтересах Державного підприємства "Ржищівське лісове господарство" до Ржищівської міської ради Київської області, [PERSON], [PERSON] про скасування рішення Ржищівської міської ради Київської області, позов було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.05.2012 року рішення Ржищівського міського суду Київської області від 14.12.2011 року залишено без змін. 05.07.2012 року представником відповідача [PERSON] було подано заяву про перегляд рішення Ржищівського міського суду Київської області від 14.12.2011 року у зв'язку з нововиявленими обставинами з посиланням на істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 15.08.2012 року заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами в справі № 2-133/11 було задоволено, рішення Ржищівського міського суду Київської області від 14.12.2011 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами та зупинено провадження по справі № 2-133/11 до набрання законної сили вироком Кагарлицького районного суду Київської області в кримінальній справі за обвинуваченнням [PERSON] у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. При розгляді справи по суті спору з урахуванням нововиявлених обставин, судом встановлено, що Кагарлицька міжрайонна прокуратура в Київській області звернулась до суду в інтересах Державного підприємства "Ржищівський лісгосп" з позовом до Ржищівської міської ради Київської області, [PERSON], [PERSON], у якому просить скасувати рішення сесії Ржищівської міської ради Київської області від 30.10.2009 року № 1837-5305 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства по вул. Воровського гр. [PERSON]", скасувати державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок від 30.04.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та повернути земельні ділянки до земель, що перебувають в користуванні ДП "Ржищівський лісгосп". Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що проведеною Кагарлицькою міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що рішенням Ржищівської міської ради від 11 липня 2008 року № 867-35-05 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в м.Ржищів у власність громадянам згідно з додатком № 1 у кількості 10 осіб, загальною площею 1,68 га. Серед вказаних осіб значиться [PERSON]. Зокрема, вказаним рішенням надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,1 га, з яких: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,1 га, для ведення особистого селянського господарства - 1,0 га. Згідно з інформацією ДП "Ржищівське лісове господарство" земельна ділянка, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої надано [PERSON], знаходиться в державному лісовому фонді, квартал 33 виділ 3 Ржищівського лісництва. Дана земельна ділянка відноситься до природно-заповідного фонду - Ландшафтний заказник місцевого значення. Погодження ДП "Ржищівське лісове господарство" та Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства не надавалося. Ржищівська міська рада не уповноважена розпоряджатися земельними ділянками лісового фонду, що перебувають у межах населеного пункту без вилучення у постійного землекористувача ДП "Ржищівський лісгосп", натомість, 30.10.2009 року Ржищівською міською радою прийнято рішення № 1837-5305, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,1 га по вул. Воровського в м. Ржищів. В подальшому, на підставі вказаного рішення 07.04.2010 року проведено державну реєстрацію та видані державні акти на право приватної власності [PERSON]: державний акт, серії ЯЛ № 809316 на земельну ділянку, площею 0,1 га, та державний акт, серії ЯЛ № 809317 на земельну ділянку, площею 1,0 га. На підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок від 30.04.2010 року, право власності на вказані земельні ділянки перейшло до [PERSON], проживаючої в [ADDRESS]. Також при проведенні перевірки, позивачем встановлено, що підставою для видачі висновку № 090145/02-20 від 25.06.09 року про погодження проекту із землеустрою щодо відведеня земельних ділянок у властість [PERSON] стала інформація Ржищівської міської ради № 04-268. Згідно цієї інформації земельна ділянка в м. Ржищів по вул. Воровського, що відводиться у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства [PERSON] на підставі рішення Ржищівської міської ради № 867-35-05 від 11.07.08, згідно з рішенням Ржищівської міської ради № 58-35-05, згідно з рішенням Ржищівської міської ради № 58 від 12.02.1999 передана із земель, які були в користуванні Держлісгоспу до земель запасу Ржищівської міської ради, як присадибні ділянки. Однак, згідно з рішенням Ржищівської міської ради № 58 від 12.02.1999 року із земель Держлісгоспу землі в якості присадибних ділянок не передавалися. Отже, при цьому порушено вимоги наказу Державного комітету по Земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі. Відповідно до вказаного наказу, державний акт на право приватної власності на землю виготовляється на підставі технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 1.16 зазначеного Наказу до вказної технічної документації входить висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки. Тобто, вказаний висновок надано на підставі неправдивої інформації. Таким чином, позивач вважає, що рішення Ржищівської міської ради від 30.10.2009 року № 1837-5305 було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню. Під час судового розгляду справи прокурор Карнов А.О. підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені вище. Представники ДП "Ржищівське лісове господарство" Шендрик С.А., Головко В.Я. в судове засідання не з'явились без поважних причин, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Представник ДП "Ржищівське лісове господарство" Чигир Т.Ф. в судове засідання не з'явилась з поважних причин. Представник Ржищівської міської ради в судове засідання не прибув з поважних причин, просив розглядати справу без участі представника. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула з поважних причин, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула з поважних причин, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішенням Ржищівської міської ради Київської області № 1837-5305 від 30.10.2009 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON], передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,1000 га по вул. Воровського у м. Ржищеві та дозволено виготовити державні акти на право приватної власності на земельні ділянки (т. 1 а.с. 21). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.04.2010 року, виданого на ім'я [PERSON], остання є власником земельної ділянки площею 1,0000 га призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована в м. Ржищів по вул. Воровського, Київської області (т. 1 а.с. 14). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.04.2010 року, виданого на ім'я [PERSON], остання є власником земельної ділянки площею 0,1000 га призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м.Ржищів по вул. Воровського, Київської області (т. 1 а.с. 15). Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 13.04.2010 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельні ділянки, які розташовані за адресою: Київська обл., м. Ржищів, вул. Воровського, в саме: земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку, загальною площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 16-17). Частина 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі сільськогосподарського призначення; землі лісогосподарського призначення; земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. До земель лісогосподарського призначення, згідно ст. 55 ЗК України належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства; до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: - зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; - окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Земельною ділянкою, яка є об'єктом права власності та може перебувати у користуванні, ст. 78 ЗК України визначає як частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Судом встановлено, що згідно з додатком № 1 до рішенням виконкому Київської обласної ради народних депутатів № 441 від 18.12.1984 року "Про класифікацію та мережу територій та об'єктів природно-заповідного фонду", до Ржищівського заказника відносяться певні квартали в тому числі по Ржищівській виробничій дільниці, перелічені в додатку, але кварталу № 33 серед них немає (т. 2 а.с. 8). Згідно викопіювання генерального плану міста Ржищів, розробленого УДПВО «Діпромісто», затвердженого в 1995 році, вбачається, що земельна ділянка, яка відводилася [PERSON], розташована на землях для житлової та громадської забудови (т. 2 а.с. 9, 10). Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 24.12.2013 року міського голову [PERSON] виправдано за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України за відсутнісю в його діях складу злочину по епізоду передачі у власність [PERSON] земельних ділянок, які є предметом даного позову (т. 2 а.с. 35-59). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що [PERSON] було передано у власність земельні ділянки по вул. Воровського в м. Ржищів Київської області із земель ДП "Ржищівський лісгосп", але дане твердження спростовується вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 24.12.2013 року, а також, суд не може прийняти на підтвердження даної обставини висновок експерта ТОВ "Кадастр-Універсал" від 04.05.2011 року (т. 1 а.с. 81-83), оскільки, як вбачається з копії ліцензії ТОВ "Кадастр-Універсал" (т. 1 а.с. 80), дане товариство не є атестованою експертною установою і має право лише на проведення робіт із землеустрою та землеоціночних робіт. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Лісового кодексу України право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, а відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, лише до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками. Рішеннями Ржищівської міської ради № 57, 58, 59 від 12.02.1999 року, а саме рішенням № 57 Держлісгоспу не поновлено право постійного користування земельними ділянками. Таким чином, у ДП "Ржищівський лісгосп" відсутні правовстановлюючі документи на земельні лісові ділянки, що також було встановлено і у вироці Кагарлицького районного суду Київської області від 24.12.2014 року, який набрав законної сили. Беручи до уваги вищезазначене, суд також не може прийняти на підтвердження перебування спірної земельної ділянки у користуванні ДП "Ржищівський лісгосп" на час передачі [PERSON] лист ДП "Ржищівський лісгосп" № 01-427 від 24.11.2009 року (т. 1 а.с. 18). Аналізуючи перелічені правові норми, також надані суду докази, суд не має правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки в судовому засіданні не доведено факту наявності порушення права та законних інтересів позивача, не доведено факту протиправної поведінки відповідача, та причинний зв'язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище. Тобто, прокурор не довів у своєму позові тих обставин, на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінишив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові в повному обсязі. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» суд має право скасувати рішення у звязку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку. Суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, а також враховуючи нововиявлені обставини, суд приходить до висновку, що рішення Ржищівської міської ради Київської області № 1837-5305 від 30.10.2009 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр .[PERSON], передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,1000 га по вул. Воровського у м. Ржищеві та дозволено виготовити державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, є законним.

Outcome: dismissed