Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

15.07.2015р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк терміном один місяць для подання нею до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 16.02.1998р. та 12.05.2000р. [PERSON] склала заповіти, в яких, на випадок своєї смерті, заповіла позивачці житловий будинок, розташований по [ADDRESS] із земельною ділянкою площею 0,25 га для його обслуговування, а також земельну частку (пай), яка їй належала згідно сертифікату [NUMBER]. [INFO]. [PERSON] померла, однак у визначений законом шестимісячний строк прийняття спадщини позивачка пропустила в зв'язку з тим, що оскільки [PERSON] склала на її користь заповіт, а вона сама 23.01.2009р. підписала та нотаріально посвідчила заяву про прийняття спадщини, тому вважала себе власником спадкового майна. Крім того, вказує на те, що не знало про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розглядати справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову та визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За вимогами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.02.1998р. [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] жилий будинок з хатнім і надвірним майном, що знаходиться в [ADDRESS], а також право на приватну власність на землю, що знаходиться біля будинку в розмірі 0,25 га згідно державного акту на право власності на землю [NUMBER] від 08.08.1995р. Житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності, виданого виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області 05.11.1990р. 12.05.2000р. [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] належне їй за законом право на земельну частку (пай) у КСП ім. Карла Маркса, згідно сертифіката [NUMBER], виданого Врадіївською РДА 30.07.1996р., та право на майновий пай згідно свідоцтва № 165, виданого КСП ім. Карла Маркса. 29.08.2005р. [PERSON] було виділено в натурі свою земельну частку (пай) та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 29.08.2009р. [INFO]. [PERSON] померла (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 22.08.2008р.). Згідно довідки Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 887 від 08.07.2015р. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та на момент смерті проживала одна. Згідно довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції № 02-42/3.44 від 07.02.2008р. між [PERSON] та [PERSON] 10.06.2000р. був зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 20. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 17.01.2006р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблений відповідний актовий запис № 3. Після розірвання шлюбу позивачка залишилась на прізвищі "[PERSON]". Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 04.03.2006р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, позивачка одружилася з [PERSON] та після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка "[PERSON]", про що зроблений відповідний актовий запис № 9. На звернення позивачки, щодо оформлення спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON], приватний нотаріус Врадіївського районного нотаріального округу Демченко Т.М. листом № 130/01-16 від 02.04.2015р. роз'яснила останній, що в силу ст.ст. 1270 та 1272 ЦК України їй необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 23.07.2015р. приватний нотаріус Врадіївського районного нотаріального округу Демченко Т.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно інформації Врадіївської державної нотаріальної контори № 732/01-16 від 22.07.2015р. після померлої [INFO]., [PERSON], спадкова справа не відкривалась, відомості про спадкоємців відсутні, що, в свою чергу, підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 41010833 від 22.07.2015р. Матеріали справи не містять рішення суду про визнання спадщини після померлої [INFO]. [PERSON] відумерлою. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Пунктом 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено судам, що відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Як роз'яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування", суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд враховує той факт, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст. 65-67 Конституції України. При невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності. При цьому ст. 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини особа вправі бути юридично необізнаною. Таким чином, суд вважає, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, а не її обов'язком, а позивачка помилялася з причин юридичної необізнаності у способі прийняття спадщини та в інший спосіб захистити своє право не може, інші спадкоємці відсутні, а спадщина не визнана відумерлою і відповідач визнає позов, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимога позивачки про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved