Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

До суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Рівненської області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Управління Служби безпеки України в Рівненській області звернувся [PERSON] , в якому просить стягнути на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп., 21 974 ( двідцять одну тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 82 коп. заробітну плату за період усунення його від посади та 10 000 грн. на правничу допомогу. В обґрунтування позову вказує, що 01 березня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 42015120000000059. 29 червня 2016 року в порядку ст. 208 КПК України органами досудового розслідування (слідчий з ОВС СВ Управління СБУ в Рівненській області Кухарчук М.П.)позивач затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 30 червня 2016 року прокурором Рівненської області [PERSON] позивачу вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 01 липня 2016 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області [PERSON] обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Головчака М.М. від 07 липня 2016 року [PERSON] відсторонено від посади Начальника управління агропромислового комплексу розвитку Корецької РДА строком до 08 вересня 2016 року. Ухвалами слідчого судді від 04 липня 2016 року проведено обшуки в кабінеті позивача та в житловому будинку. Накладено арешти на майно та цінності, які знаходились в різних банківських установах. Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2018 року позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року вирок Корецького районного суду від 09 листопада 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 30 вересня 2020 року вирок Корецького районного суду від 09 листопада 2018 року та ухвала Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року щодо [PERSON] залишено без зміни. Позивач вважає, що був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, до нього застосовувався запобіжний захід та йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Як наслідок цього він був відсторонений від посади на 4 місяці, згодом втратив роботу та засоби існування. Він також зазнав моральних страждань у зв`язку з кримінальним переслідування. У нього виникло право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Зазначено, що перебування позивача під кримінальним переслідуванням продовжувалося з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2020 року, тобто протягом понад чотирьох років, в тому числі, під час застосування до нього запобіжного заходу, права позивача на отримання заробітної плати порушувались протягом 4 місяців, стягнення заробітної плати підлягає бути здійсненим в розмірі 21 974 грн. 82 коп. Протиправні дії мають характер моральних страждань, позивач вважає, що розмір відшкодування не може бути меншим ніж 1 000 000 (один мільйон) гривень. Розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з розміру лише одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом є явно недостатнім та неадекватним за ті його моральні страждання, що тривали протягом вказаного часу. Притягненням до кримінальної відповідальності, застосуванням запобіжного заходу був порушений нормальний ритм життя, зруйновані життєві плани, постраждала його репутація як громадянина, депутата та посадової особи, позбавлено можливості подальшого кар`єрного росту через вимушене звільнення, можливості забезпечувати свою родину всім необхідним. Все це в сукупності негативно вплинуло як на його фізичне так і психічне здоров`я, якому було завдано негативних наслідків в результаті перенесених нервових стресів. Незаконні дії органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, завдали позивачу значних моральних втрат, призвели до порушення стану його здоров`я, нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого нового життя у подальшому, в тому числі, й підтримання стану свого здоров`я та працевлаштування. Своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органи дізнання та досудового слідства в особі відповідачів, завдали значної моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, які в своїй сукупності обмежили його право на самостійне визначення життєвого шляху, спілкування та пересування. Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за статтею 368 КК України, відповідно до якої злочин, який йому інкримінували, є тяжким, а пред`явлене обвинувачення у вчиненні отриманні неправомірної вигоди, зганьбили його честь і гідність, завдали непоправної шкоди престижу та діловій репутації як особи, перебуваючої на керівній посаді. Все, що позивачем було досягнуто на протязі життя, зруйновано назавжди. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов, з мотивів викладених у позовній заяві. Просили суд стягнути з Державного бюджету\~України,\~шляхом списання\~коштів з\~Єдиного казначейського\~рахунку Державного\~бюджету України,\~через Державну\~казначейську службу\~України на користь [PERSON] зазначені суми, а саме: 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. моральної шкоди, 21 974 ( двідцять одну тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 82 коп. заробітну плату за період усунення його від посади та 10 000 грн. на правничу допомогу. В судовому засіданні представник відповідача Рівненської обласної прокуратури Ваколюк Ю.О. просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю. Вказала, що [PERSON] не надав переконливих доказів того, що незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду завдали йому моральних втрат, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків. А також позивач не надав в ході розгляду і в матеріалах справи не містяться і докази того, що його стан здоров`я погіршився під час перебування під слідством та судом. Посилання про консультації з лікарем психіатром, вживання таблеток від безсоння та зниження артеріального тиску теж не підтверджені жодними доказами. Жодним чином не підтверджено і ті обставини, що [PERSON] міг мати такі проблеми із здоров`ям і до оголошення йому підозри у вчинення кримінального правопорушення. Крім того, вказала, що термін перебування під слідством становить 40 місяців, а не 55 як вказує позивач, тобто з 29 червня 2016 року по день набрання вироком Корецького районного суду Рівненської області - 26 листопада 2019 року. Також просила відмовити і у відшкодуванні коштів на правничу допомогу, так як належними доказами вказана сума в 10 000 (десять тисяч) гривень не підтверджена. Представник ГУ НП в Рівненській області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. До суду подав відзив та заяву про розгляд справи за відсутності представника ГУ НП в Рівненській області. Згідно поданого відзиву, ГУ НП в Рівненській області позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними через недоведеність [PERSON] обставин, що зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема, тому що матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних та фізичних страждань або шкоди завданої його здоров`ю. Також ГУ НП в Рівненській області не погоджується із визначеним позивачем мінімальним розміром відшкодування моральної шкоди в сумі 275 000 гривень. Вказують, що [PERSON] перебував під слідством, початок якого необхідно обраховувати з повідомлення про підозру 30 червня 2016 року та до моменту набрання вироком законної сили 26 листопада 2018 року, що становить 28 місяців, а не 55 - як вказує позивач. Тобто, зважаючи на мінімальну заробітну плату, встановлену у 2020 році в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, гарантований законом розмір відшкодування моральної шкоди позивачеві становить (28х5000=140 000) гривень. Заявлену моральну шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень вважає необгрунтованою та безпідставною, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Представник СБУ в Рівненській області Михалюк Е.І. в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладені у відзиві мотиви. Зокрема, вказує, що ствердження [PERSON] про те, що дії працівників СБУ, прокуратури та суду були незаконними є суб`єктивною оцінкою позивача, так як дії Відповідачів не містять таку ознаку як незаконність, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки вказані дії не були оспорені у судовому порядку раніше. У рішеннях судів жодним чином не вказано про протиправність дій вчинених органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування чи прокуратури, а лише було визнано ряд доказів у справі недопустимими, так як вони були отримані з порушенням кримінально процесуального закону. Також, зазначає, що [PERSON] не надав жодних допустимих та належних доказів, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини і підстави, які зумовлюють наявність моральної шкоди, відсутні докази про ступінь його моральних чи фізичних страждань, заподяних внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Самі по собі, твердження [PERSON] є суб`єктивними та надуманими, які нічим не підтверджені. Вважає, що початком перебування під слідством необхідно рахувати день повідомлення [PERSON] про підозру, а не момент внесення відомостей до ЄРДР, тобто з 29 червня 2016 року по день набрання законної сили вироком - 26 листопада 2019 року, що становить 40 повних місяців, а не 55, як вказує позивач і тому виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування дорівнює 200 000 (двісті тисяч) гривень. Щодо стягнення коштів у сумі 21 974 грн. 82 коп. за час відсторонення від посади, то вважає, що вказана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки вказане відсторонення було здійснено рішенням голови райдержадміністрації на виконання ухвал слідчого судді і незаконність вказаних ухвал суду не встановлена судом. Також вважає, що не підлягають задоволенню і витрати на правову допомогу, оскільки [PERSON] поніс їх для захисту своїх прав та інтересів під час розгляду справи про його обвинувачення. Просить відмовити [PERSON] повністю у задоволенні його позову, у зв`язку з його недоведеністю. Представник Державної казначейської служби України Мельничук Л.О. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю з мотивів, викладених у відзиві. Зокрема, вказала, що виправдовувальний вирок суду не є безумовною та обов`язковою підставою для відшкодування шкоди, оскільки є лише причиною виникнення в особи права на таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обґрунтованого доведення. Натомість, всі докази, подані [PERSON] є суб`єктивними твердженнями, які не підтверджені належними доказами. Вирок не містить посилань на те, що дії працівників правоохоронних органів були протиправними, принижували честь та гідність позивача або будь-яким іншим чином негативно могли вплинути на його стан. Тобто, позивач як на єдину підставу стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000 гривень посилається на факт зазначення у вироку, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення. Після постановлення вироку скасовано запобіжний захід, застосований до [PERSON] , повернено внесену заставу та речові докази по справі, тобто відновлено стан позивача, в якому він перебував до початку досудового розслідування. Строк перебування [PERSON] під слідством становить 40 місяців 26 днів, а не 55 місяців як вказує позивач, а саме з оголошення [PERSON] про підозру 30 червня 2016 року і до набрання вироком законної сили 26 листопада 2019 року. Щодо витрат на правничу допомогу, то також просила відмовити у вказаній вимозі через недоведеність, оскільки докази понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги є неналежними, оскільки містять недоліки щодо оформлення, невідповідність особи клієнта та позивача в договорі. А також, позивачем недоведено належними та допустимими доказами обґрунтований розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, так як не надано детального розрахунку та видів правничої допомоги і документів, що підтверджуюють сплату гонорару. Стосовно відшкодування втраченого заробітку в сумі 21 974 грн. 82 коп., то вказала, що така сума визначена на підставі довідки, виданої головою Корецької РДА, проте саму довідку до сплави не долучено, тому неможливо перевірити достовірність такого документа та вказаних в ній сум. Також неможливо встановити чи вказана сума є фактично неотриманою [PERSON] сумою коштів чи є лише нарахованою сумою, без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Таким чином [PERSON] недоведено, що зазначені кошти є саме втраченим заробітком, який може підлягати відшкодуванню. Наголосила, що Державна казначейська служба України є самостійним учасником цивільних відносин, виступає від свого імені, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Вина Державної казначейської служби України щодо заподіяння шкоди позивачу відсутня і в даній категорії справи ДКСУ виступає лише через заявлення вимог про стягнення з Державного бюджету України шкоди, завданої іншими органами. Вважає, що моральна шкода має бути відшкодована винною особою, а не стягнута з Державного бюджету шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку ДКСУ. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона є дружиною позивача [PERSON] . Вказала, що після повернення із слідчого ізолятора її чоловік змінився, відбулися зміни в його психоемоційному стані. [PERSON] був чуйним, справедливим, відповідальним, а став агресивним та різким, його перестали турбувати проблеми сім`ї. Чоловік почав потайки палити цигарки. Крім того, погіршився його стан здоров`я, від нервувань постійно почав підніматись артеріальний тиск, досі його турбує безсоння. Вважає, що саме через перебування під слідством [PERSON] почав уникати зустрічей із родичами та друзями, часто сидить сам і не хоче ні з ким розмовляти. Двічі під час слідства та розгляду справи у суді особисто зверталась анонімно до лікаря психіатра за консультацією і він приписував чоловіку антидепресанти, заспокійливі та ліки від безсоння. Вказує, що під її контролем, як медичного працівника, [PERSON] приймав вказані ліки та отримував внутрішньом`язові ін`єкції. Жодних записів в медичній картці немає, оскільки чоловік категорично відмовлявся лягати в стаціонар та розголошувати що з ним відбувається, за для уникнення різного роду пліток і втрати репутації. Вказала, що перед винесенням останочної ухвали суду чоловік вночі десь пропав і вона разом із [PERSON] знайшли його на березі річки. Вважає, що її чоловік втратив всі позитивні якості і таким як до перебування під слідством він не буде. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дочкою позивача [PERSON] . Вказала, що до подій 30 червня 2016 року тато був веселим, відповідальним, мав багато друзів, користувався авторитетом серед них. Після оголошення підозри, відсторонення [PERSON] від посади, проведення обшуків у житловому будинку та кабінеті люди перестали з [PERSON] вітатись, а згодом із всією сім`єю. Після повернення із слідчого ізолятора став зовсім іншою людиною, почав зриватись та кричати безпричинно, потайки палити цигарки. Декілька разів виганяв її сім`ю з маленькими дітьми з будинку, де вони спільно проживали, тому були змушені збирати речі та їхати до сестри чоловіка, щоб перечекати оцей батьків стан. Мама [PERSON] також через ці сварки йшла ночувати до сусідів або до своєї матері. Також у [PERSON] почались головні болі, підвищився артеріальний тиск, хоча до слідства таких проблем зі здоров`ям у нього не було. Знає, що мама [PERSON] консультувалась із лікарем психіатром та за його рекомендаціями давала батьку [PERSON] антидепресанти та заспокійливі, бо батько лягати в стаціонар відмовлявся категорично. На даний час безсоння у [PERSON] не пропало, він і досі реагує різко на будь-які запитання, а коли нервується, то в нього скаче артеріальний тиск. Також, нервував, що не може заробляти гроші та утримувати сім`ю, оскільки був відсторонений від посади та після внесення застави постійно перебував під домашнім арештом. Через постійні сварки та конфлікти, через які лякались та плакали діти - змушені були купити будинок с.Даничів та переїхати жити в нього. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні вказав, щоо є сусідом [PERSON] , а його племінниця [PERSON] є дружиною позивача. Вказав, що до затримання та перебування в слідому ізоляторі позивач був порядним, доброзичливим та хорошим сусідом, який завжди допомагав по господарству. Після СІЗО став психічним, нервовим, з ним спокійно поговорити просито неможливо стало. Перестав спілкуватись з рідними, друзями та сусідами, а також ходити до них в гості. Казав, що йому жити не хочеться зовсім. Крім того, почав палити цигарки і більше часу сидіти осторонь сам. Багато знайомих, у яких позичив гроші на внесення застави, перестали з ним спілкуватись, оскільки образились на нього за це. Неодноразово був свідком нервових зривів [PERSON] , саме через них дочка [PERSON] . [PERSON] із своєю сім`єю перехала жити в с.Даничів, де вони купили будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що був колегою [PERSON] , вони разом працювали з 1992 року. Знає [PERSON] як людяного, толерантного керівника, який завжди відповідально ставився до своїх рішень і був коректним із працівниками. Коли після відсторонення повернувся до своїх обов`язків, то одразу помітив в його стані та поведінці зміни. [PERSON] став неспокійним, на виробничі питання почав нервово реагувати та зриватись на підлеглих. Також помічав, що [PERSON] не може зосередитись і часто вживає якісь ліки. Перед та після судових засідань був сам не свій, часто зривався з робочого місця і йшов додому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав такі покази, що з 31.06.2016 року по 2019 рік був адвокатом Кубая Я.І. у кримінальному провадження по обвинуваченню його за ч.3 ст.368 КК України. До вказаної дати з [PERSON] знайомим не був та про його емоційний стан та стан здоров`я нічого не знає. Вперше зустрівся із [PERSON] в слідчому ізоляторі, після того як його син [PERSON] від його імені та в його інтересах підписав договір про надання правничої допомоги. Під час першої зустрічі [PERSON] був пригніченим, пояснював, що жодного злочину не вчиняв і його звинувачують несправедливо. Після досудового слідства та перебування справи у суді [PERSON] постійно нервувався та переживав. Знає, що дружина [PERSON] переконала його лікуватись у лікаря психіатра і він часто перебував на лікуванні, оскільки свідок як захисник часто відкладав судові засідання через вказану причину та особисто передавав в суд довідки про перебування [PERSON] на лікуванні. Особливо стан здоров`я [PERSON] погіршився перед дебатами, коли державний обвинувач попросив застосувати до [PERSON] міру покарання - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, після чого суд оголосив перерву перед виступом захисника. Також переживав, що якщо його визнають винним, то це негативно вплине на його сина, який працює в поліції та дочку, яка є вчителькою. Знає, що сусіди та знайомі перестали з ним спілкуватись та вітатись. Підтвердив, що [PERSON] сплатив йому 10 тисяч гривень. Заслухавши учасників, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що 01 березня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 22016180000000027 (Том 1, а.п.1). 29 червня 2016 року, в порядку ст. 208 КПК України, органами досудового розслідування [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (Том 1, а.п.21-24). 30 червня 2016 року прокурором Рівненської області Ковальчуком А.Д. позивачу вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (Том 1, а.п.37-39). 01 липня 2016 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області [PERSON] обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб із можливістю внести заставу в розмірі 150 мінімальних розмірів заробітних плат, що становило 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) гривень (Том 1, а.п.45-48). Відповідно до повідомлення Т.В.О. начальника СІЗО Омельчука Ю.М. № 50/05/3428 від 05 липня 2016 року [PERSON] було звільнено з-під варти під заставу (Том 1, а.п.50). Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Головчака М.М. від 07 липня 2016 року [PERSON] відсторонено від посади Начальника управління агропромислового комплексу розвитку Корецької РДА строком до 08 вересня 2016 року (Том 1, а.п.91). Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2016 року продовжено відсторонення [PERSON] від посади до 29 жовтня 2016 року (Том. 4, а.п. 61-63). За ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 липня 2016 року проведено обшуки в кабінеті позивача та в житловому будинку (Том 1, а.п.94; 95-96). Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року накладено арешт на майно, кошти та цінності на банківських рахунках в банках (Том. 3, а.п. 171-172). 28 вересня 2016 року прокуратурою Рівненської області затверджено обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України та направлено його для розгляду по суті до Корецького районного суду Рівненської області. Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2018 року позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення (Том 5, а.п. 134-142). Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року вирок Корецького районного суду від 09 листопада 2018 року залишено без змін (Том 5, а.п.212-215). Постановою Верховного суду від 30 вересня 2020 року вирок Корецького районного суду від 09 листопада 2018 року та ухвала Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року щодо [PERSON] залишені без змін. (Том 6, а.п.62-71). Позивач [PERSON] вказує на те, що часом перебування під незаконним слідством та судом є період з 01 березня 2016 року з моменту внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину по 30 вересня 2020 року, до моменту винесення постанови Верховним Судом року, тобто понад чотири роки. Однак, суд не може погодитися із даним твердження позивача з огляду на наступне. Початком перебігу такого строку необхідно вважати 29 червня 2016 року, а саме з моменту затримання [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Таким чином, кінцевим терміном перебігу зазначеного строку необхідно вважати 26 листопада 2019 року, днем постановлення ухвали Рівненського апеляційного суду, якою вирок Корецького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2018 року залишено без змін з огляду на те, що вказана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення. Тому, суд констатує, що загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом становить 40 місяців 28 днів. Згідно вимог п.5 ст.3 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом, виходячи з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203 цс15 від 02.12.2015 року. Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6000 грн. Пунктом 9 постанови ПленумуВерховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд вважає доведеним те, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, оскільки наявний вирок Корецького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2018 року, за яким [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України, який ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишено без змін. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, яку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Так, з 01.01.2021 року установлена мінімальна заробітна плата у розмірі 6000 грн. Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000000 (один мільйон) гривень, розрахунку зазначеного розміру позивач не подає, вважаючи, що саме такий розмір моральної шкоди підлягає до стягнення. За обставин того, що вироком суду позивача було визнано невинним у вчиненні інкримінованого злочину, суд приходить до висновку, що повідомлені йому підозра та обвинувачення були незаконними, а відтак він потерпав від незаконного переслідування, в тому числі, зазнав і моральних страждань, на які послався в позовній заяві, а тому на підставі наведених више норм законодавства вправі вимагати від Держави відповідного відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування суд, за обставин справи, виходить з мінімального розміру визначеного Законом. Доводи позивача про збільшення такого розміру, суд визнає непереконливими. Враховуючи вищевказані норми Закону та факт перебування позивача під слідством та судом майже повних 41 місяць, то суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача за незаконне перебування під слідством та судом становить 246 000 грн. (6000 грн. (мінімальна заробітна плата у 2021 році) х 41 місяць). Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Що стосується вимоги про відшкодування заробітної плати за період усунення від посади, то суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до пункту 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» №6/5/3/41, розмір втраченого заробітку обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку, одержаного за час відсторонення від роботи (посади). Згідно п. 9 цього ж Положення середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників та службовців у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку. З огляду на формулу визначення розміру втраченого заробітку, встановлену частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», складовою для його розрахунку стосовно спірних правовідносин є період відсторонення позивача від роботи (посади). Таким чином, суд дійшов висновку, що періодом відсторонення позивача від посади, протягом якого він має право на повернення втраченого заробітку за рахунок коштів державного бюджету, слід вважати період, перебіг якого починається з 07 липня 2016 року року по 29 жовтня 2016 року, що становить 116 днів. Порядком обчислення середньої зарплати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 (два) календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Зважаючи на відсутність розміру виплат за травень та червень 2016 року [PERSON] , суд вважає за можливе взати за середньомісячну зарплату [PERSON] суму в розмірі мінімальної зарплати станом на день розгляду справи, тобто 6000 гривень. За суму середньомісячного грошового забезпечення суд бере суму в розмірі мінімальної заробітної плати станом на день розгляду справи, тобто 6 000 грн. і середньоденне грошове забезпечення тоді складає суму 193 грн. 55 коп. Таким чином, сума заробітку, втраченого позивачем за період з 07 липня 2016 року року по 29 жовтня 2016 року внаслідок незаконних дій органів прокуратури, суду, досудового слідства становить 22 451 грн. 80 коп., виходячи з наступного розрахунку: (193,55 грн. х 116 днів). В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування заробітку, який він втратив внаслідок незаконних дій органів прокуратури, суду і досудового розслідування необхідно задовольнити частково в сумі 22 451 грн. 80 коп. Щодо посилань Державної казначейської служби України про помилкове покладення на Державну казначейську службу України, яка є самостійною юридичною особою і прав позивача не порушувала, відповідальності за завдану [PERSON] моральну шкоду, є безпідставними з огляду на таке. Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України). Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Покладаючи відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі, тому доводи представника ДКСУ є безпідставними. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц також зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Оскільки позивачем надано лише копію договору про надання правової допомоги від 30 чернвя 2016 року і копію додатку до договору про надання правової допомоги, датованого 01 липня 2016 року без зазначення реквізитів справи, укладену з адвокатом Журавльовим О.В., а відмітку про отримання гонорару, вчинену на договорі, суд не може прийняти як належний доказ, тому суд позбавлений можливості документально перевірити посилання позивача в частині понесених витрат на правову допомогу та відмовляє у задоволенні позовної вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень за недоведеністю. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved