Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

24.12.2014 р. року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 28.02.1998 р. у Зарічанській сільській раді Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Від даного шлюбу є неповнолітній син, який знаходиться на утриманні позивачки. Свій позов позивачка мотивує тим, що у жовтні 2005 року їх сім»я розпалася через несумісність характерів, різних поглядів на подальше життя, в результаті чого подальше спільне проживання сторін стало неможливим. У судове засідання позивачка не з»явилася, але направила до суду заяву, в якій позов підтримала та просить шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач у судове засідання не з'явився, але направив до суду належно завірену довіреність, у якій позов визнав, просить суд слухати справу у його відсутність і також просить суд шлюб розірвати. Суд, розглянувши справу в порядку письмового провадження ( ч.2 ст.197 ЦПК ), вивчивши письмові докази, ухвалює рішення про задоволення позову на підставі наступного. Відповідно до роз'яснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 20.12.2007 р."Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5), та мають неповнолітнього сина,який знаходиться на утриманні позивачки. У жовтні 2005 року сім"я сторін розпалася і з того часу вони живуть окремо, кожен своїм життям, обоє просять шлюб розірвати, а значить миритися не бажають. Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскільки сім"я сторін розпалася що у 2005 році, з того часу сторони не помирилися, то суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та їх неповнолітнього сина, а тому позов задовольняється і суд розриває шлюб між сторонами. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням позивачки після розірвання шлюбу суд залишає їй шлюбне прізвище "[PERSON]". Спору за поділ майна та місце проживання сина сторони на момент розгляду даної справи не мають. Суд не стягує з відповідача в користь позивачки понесені судові витрати у справі, у сумі 243.60 грн., відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачка від таких стягнень відмовилася.

Outcome: approved