Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, отриманої внаслідок кримінального провадження. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 29 травня 2020 року суддею Деснянського районного суду міста Києва Журавською О.В. було винесено Вирок у кримінальній справі № 754/2509/20 порушеної за матеріалами кримінального провадження №1-кп/754/629/20 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020100030001080 від 13.02.2020 року за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Києва, громадянина України, раніше судимого: 13.09.2012 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст.185 КК України та 12.05.2014 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , у вчиненні проти позивачки [PERSON] , [INFO] , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яким [PERSON] було визнано винним у пред`явленому обвинуваченні та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Матеріалами кримінальної справи № 754/2509/20 встановлено, що 13.02.2020 року [PERSON] відкрито викрав у позивачки [PERSON] гаманець, у якому знаходилась банківська кредитна картка "Приват-Банк" на балансі якої були кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. З вищезазначеної кредитної картки "Приват-Банк" 13.02.2020 [PERSON] за допомогою банкомату "Приват-Банк" розташованого за адесою: місто Київ, вул. Миколи Закревського, 9, трьома операціями по 4 000 (чотири тисячі) грн., було знято кошти у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, при цьому сума комісії за транзакцію склала 480 (чотириста вісімдесят) гривень, та вищезазначеними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав позивачці [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 12 480 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень. Вина [PERSON] у вчиненні проти позивачки [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України повністю доведена і підтверджується матеріалами кримінальної справи № 754/2509/20. [PERSON] викрадені грошові кошти у сумі 12 480 гривень, добровільно повертати не бажає, у зв`язку з чим позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2020 було визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2020 було визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити, надаючи пояснення посилалась на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник - адвокат Чередніченко В.А. у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) заперечували щодо змісту позовної заяви, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. 16.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у позовній заяві цивільний позивач [PERSON] як на доказ посилається лише на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року та додає копію роздруківки «Приват-Банку» про зняття коштів та зазначає, що оригінал даної роздруківки знаходиться у матеріалах кримінальної справи № 754/2509/20. Однак, в даному випадку суд не досліджує матеріали кримінального провадження і не має такої змоги, тому цивільний позивач мав би не посилатися на матеріали кримінального провадження, а надати відповідні докази суду на підтвердження своїх позовних вимог, адже позовна заява подається вже в цивільному порядку. Так, у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року зазначено лише, що потерпілій завдана матеріальна шкода на загальну суму 12 480 грн. Проте, жодного слова не зазначено щодо того чи відшкодована обвинуваченим дана шкода потерпілій.Потерпіла особа (згідно вироку) на судовий розгляд кримінальної справи не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена, жодних претензій відповідача не мала, а її відсутність у судовому засіданні та байдужість до кримінального провадження підтверджує про відсутність будь-яких претензій до позивача. Крім того, з доданої до позовної заяви копії роздруківки «Приват-Банку» про зняття коштів не можливо встановити в який час знімалися кошти, чи дійсно це банківська кредитна картка потерпілої особи чи цивільного позивача та жодного доказу про суму комісії 480 грн. Зважаючи на те, що вимоги цивільного позивача [PERSON] заявлені в поряду ст.ст. 61, 27 КПК України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12 480 грн. отриманої внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є спроможні, необґрунтовані та доказово не підтверджені то вони задоволенню не підлягають. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 29.05.2020 року вироком Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Зі змісту вироку вбачається, що 13.02.2020 року, приблизно о 05 годин 00 хвилин, перебуваючи в кабіні ліфту другого під`їзду, будинку [ADDRESS] , разом з потерпілою [PERSON] , де в нього виник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, [PERSON] , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, розуміючи що його злочині дії для потерпілої [PERSON] є відкритими, дістав з її сумки гаманець (який не має матеріального значення для потерпілої), в якому знаходилася банківська кредитна картка «Приват-Банк» [NUMBER] , на балансі якої були кошти в сумі 20 000 грн. та вибіг з ліфту. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторне відкрите викрадення чужого майна, [PERSON] , утримуючи при собі вказаний гаманець з банківською кредитною картою «Приват- Банк» [NUMBER] , ігноруючи вимогу потерпілої зупинитися та відати її майно, з місця злочину зник. В подальшому, цього ж дня о 05 годині 48 хвилині [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , за допомогою банкомату «Приват-Банк», зняв з банківської кредитної картки № [NUMBER] грошові кошти в сумі 12 000 гривень, при цьому сума комісії за транзакцію склала 480 грн., та вищевказаними грошовим коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій [PERSON] , матеріальної шкоди на загальну суму 12 480 гривень. Вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 01.07.2020 року. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. З копії вказаного вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов [PERSON] , не вирішувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначити докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім доведеності вини відповідача у спричиненні матеріальної шкоди позивачу, встановленої згідно вироку Деснянського районного суду м.Києва від 29.05.2020, розмір вказаної шкоди також підтверджується копією довідки АТ "КБ "ПриватБанк", з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , за допомогою банкомату «Приват-Банк» з банківської кредитної картки № [NUMBER] , що належала позивачці, трьома операціями по 4 000 (чотири тисячі) грн., було знято грошові кошти в загальному розмірі 12 000 гривень, при цьому сума комісії за транзакцію склала 480 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд не приймає в якості доказу на спростування спричинення позивачці матеріальної шкоди з боку відповідача, його особисті пояснення, надані в ході судового розгляду, щодо тієї обставини, що позивачка сама надала йому банківську карту та повідомила її реквізити, оскільки вони спільно вживали спиртні напої, а потім вирішила йому помститись оскільки він відмовився вступити з нею в статеві відносини неприродним шляхом. Згідно вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved