Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

23.06.2016 року [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що її чоловік [PERSON] у 1974 році на підставі свідоцтва на забудову садиби збудував на виділеній з присадибного фонду КСП «Самарське» земельній ділянці, розташованій по вул. Осипенка, 16 в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області житловий будинок. Рішенням № 45 Самарської сільської ради народних депутатів Петропавлівського району Дніпропетровської області від 12.11.1996 року за ним визнано право власності на домоволодіння за вказаною адресою, але не зареєстровано. За даними погосподарського обліку Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] збудував будинок по вул. Осипенка, 16 с. Самарське в 1974 році та є його власником без оформлення правовстановлюючих документів. 17.02.2005 року [PERSON] помер. Родинні стосунки померлого та позивачки підтверджуються свідоцтвом про одруження. На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований [INFO], разом з ним проживала та була зареєстрована позивачка. [PERSON] заповіт не посвідчував. Після його смерті відкрилася спадщина на майно у вигляді: житлового будинку № 16 по вул. Осипенка в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області; земельної ділянки площею 4,160 га, розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ДП № 012205; земельної ділянки площею 4,260 га, розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ДП № 012206. Позивачка стверджує, що інші спадкоємці відсутні і вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] 11.10.2005 року позивачка звернулася з заявою до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка та отримала свідоцтва про прийняття спадщини за законом у вигляді двох земельних ділянок. 14.06.2016 року позивачка звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 16 по вул. Осипенка в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав померлому [PERSON], але нотаріус постановою від 14.06.2016 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва, тому що не було надано правовстановлюючого документу. Нотаріус розяснила позивачці, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. На вказане спадкове майно позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину та підтвердити свої майнові права спадкоємця через відсутність правовстановлюючого документа, в звязку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею як спадкоємцем права власності на це спадкове майно. На підставі ст. ст. 328, 392, 398, 1216, 1223 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивачка просить суд визнати за нею право власності па спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 16 по вул. Осипенка в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 17.02.2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 020973, виданим виконкомом Самарської сільської ради Петропавлівського району 22.02.2005 р. (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] заповіт не посвідчував, що підтверджується довідкою виданою Самарською сільською радою Петропавлівського району від 16.06.2016 р. № 256 (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді: житлового будинку № 16 по вул. Осипенка в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області; земельної ділянки площею 4,160 га, розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ДП № 012205; земельної ділянки площею 4,260 га, розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ДП № 012206. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її (ч.1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Відповідно джо ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований [INFO], разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], позивачка у справі, що підтверджується довідкою № 257 від 16.06.2016 р., виданою Самарською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.19). Родинні стосунки [PERSON] та позивачки підтверджуються свідоцтвом про одруження серії VII-УР № 055003, виданим Самарською сільською радою Петропавлівського району 17 серпня 1963 року (а.с.6). Інші спадкоємці відсутні, таким чином, позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка [PERSON]. 11.10.2005 року позивачка звернулася з заявою до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка, та отримала свідоцтва про прийняття спадщини за законом у вигляді двох земельних ділянок (а.с. 15-16). 14.06.2016 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 16 по вул. Осипенка в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав померлому [PERSON], але нотаріус постановою від 14.06.2016 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва, тому що позивачка не надала оригіналу правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок (а.с.17). Відповідно до розяснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховног Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У позивачки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, тому що нотаріус вважає, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на це майно, в звязку з чим позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину і звернулася з позовом до суду. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння. Спадкодавець [PERSON] на підставі свідоцтва на забудову садиби на виділеній з присадибного фонду КСП «Самарське» земельній ділянці, розташованій по вулиці Осипенка, 16 в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, у 1974 році збудував житловий будинок, що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданим виконкомом Петропавлівської районної Ради депутатів трудящих (а.с.7-9). Згідно з довідкою КП Павлоградського МБТІ за [PERSON] рішенням Самарської сільської ради народних депутатів визнано право власності на домоволодіння № 16 по вул. Осипенка в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, яке не зареєстроване (а.с.14). У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. За даними погосподарського обліку Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] збудував будинок по вулиці Осипенка, 16 с. Самарське в 1974 році та є його власником без оформлення правовстановлюючих документів, що підтверджується довідкою № 258 від 16.06.2016 р., виданою Самарською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.20). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 01.04.2016 року КП Павлоградське МБТІ, цей садибний будинок, побудований в 1974 році і складається з наступного: житловий будинок літ. «А»; прибудова до будинку літ. «а»; літня кухня літ. «Б»; прибудова до літньої кухні літ. «В»; сарай літ. «Г»; трубчатий колодязь 1; сарай літ. «Д»; хвіртка 2.4; ворота 3.5; сарай літ. «Е»; огорожа 6 ; сарай літ. «Ж»; душ літ. «З»; сарай літ. «Л»; гараж літ. «М»; літня кухня літ. «О»; гараж літ. «П»; погріб літ. «пдД»; убиральня літ. «Р» (а.с. 10-12). Суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, бо судом встановлено, що садибний (індивідуальний) житловий будинок № 16 по вулиці Осипенка в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області належав на праві власності померлому [PERSON], який набув його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивачка є спадкоємцем першої черги спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно. Вартість спадкового домоволодіння складає 49312 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: домоволодіння загальною площею 63,90 кв. м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Самарське, вул. Осипенка, 16, виконаного ТОВ «ВКФ Спарта» на підставі договору від 22.06.2016 року № DN160622-008 (а.с.21). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., про що до позову додана квитанція банку від 23.06.2016 року (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved