Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], зацікавлена особа виконавчий комітет Салганської сільської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спільною сумісною власність та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що вимоги позивачки є незаконними та необґрунтованими, оскільки спірний житловий будинок будувався за час шлюбу [PERSON] з його першою дружиною [PERSON]. В судове засідання представник зацікавленої особи не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши представника позивачки, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що з 1994 року до 24 листопада 2006 року позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю в житловому будинку [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, але не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. 24 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, актовий запис, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 24 листопада 2006 року. [INFO] року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 січня 2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок являється об'єктом спільною сумісною власністю, оскільки ще з 1994 року позивачка [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] за спільні кошти та власними зусиллями проводили ремонтні та капітальні роботи в даному житловому будинку, тому що житловий будинок знаходився у непридатному стані для проживання, частина будинку була обвалена, ділянка була захаращена, до початку проведення ремонтних робіт [PERSON] з позивачкою проживали у житловому будинку позивачки. З метою створення спільної сумісної власності перебудували літню кухню під житлове приміщення, веранду переобладнали під житлову кімнату, відремонтували стелю, встановили сучасні вікна та двері, в усіх приміщеннях зробили ремонт, провели каналізацію, воду, зробили подвір'я, з урахуванням вищевикладеного вартість житлового будинку значно збільшилась. За своє життя чоловік позивачки [PERSON] заповідального розпорядження на випадок смерті не склав, позивачка [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом, крім позивачки у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця - відповідачі по справі, які претендують на спадщину, яка відкрилась після батька. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що з 1994 року та по день смерті рідні діти не цікавились життям батька [PERSON], не спілкувались з ним, не допомогали матеріально, ні разу не приїздили до нього, крім того навіть на похороні їх не було. Встановлення факту проживання однією сімєю з 1994 року по 24 листопада 2006 рік підлягає розгляду саме в порядку позовного провадження, оскільки фактично між сторонами виник спір про право, тобто від встановлення даного факту залежить виникнення прав на майно, придбане за час проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про власність» майно, набуте внаслідок спільної праці особами, які перебували в фактичних, шлюбних відносинах і жили однією сім»єю, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в статтях 1261-1265 ЦК України, зокрема відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Вказаний законом строк позивачка [PERSON] відповідно до вимог ч.1 ст.1297, ч.1 ст.1298 ЦК України звернулась до державного нотаріуса, для прийняття та оформлення спадщини після померлого чоловіка. Нотаріус державної нотаріальної контори все майно спадкодавця, ділить у рівних частках між позивачкою як дружиною та двома дітьми померлого, тобто по 1/3 частині, з чим позивачка категорично не згодна, оскільки позивачка н протязі двадцяти років працювала, вкладала, заради покращення житлових умов з чоловіком, кошти в це майно. Встановлення юридичного факту проживання позивачки однією сім'єю з спадкодавцем не менш як 12 років до реєстрації шлюбу, має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 ст.112 ЦК Української PCP 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України "Про власність", ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18 п.2, ст.17 Закону України "Про власність"). Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Крім того, факт проживання однією сім'єю підтверджується довідкою Салганської сільської ради від 23.06.2014 року №383, фотокартками різної давнини, заявами та поясненнями свідків, які були допитані в судовому засіданні, які підтвердили доводи позивачки про сумісне проживання та ведення спільного побуту та господарства з [PERSON] з 01 січня 2004 року по 24 листопада 2006 року. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає що позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], зацікавлена особа виконавчий комітет Салганської сільської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спільною сумісною власність та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved