Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №NKXRRX10750005 від 09.10.2007р. в сумі 76 869,60 грн. Мотивуючи позовні вимоги позивач вказав, що 09.10.2007 року відповідачу на підставі заяви, яка одночасно із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) є кредитним договором, наданий кредит у розмірі 9120 грн. строком на 24 місяця з кінцевим терміном повернення 09.10.2009р. За користування кредитом відповідач зобов'язався сплачувати відсотки у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зі своєї сторони виконав свої зобов'язання за договором, а відповідач в порушення договору не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, станом на 17.10.2013р. сума заборгованості за кредитом складає 76 869 грн. 60 коп. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає. Представник позивача Виставний В.В. в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача за угодою [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, зазначаючи, що позивач пропустив строк позовної давності у три роки. Крім того, вважає, що штраф нарахований у вигляді процентної складової є безпідставним. Також, під час ухвалення рішення вона просила врахувати той факт, що відповідачка є багатодітною матір'ю та має на утриманні трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [INFO] Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Судом встановлено, що 09.10.2007 р. у формі Заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (далі Умов) між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір №NKXRRX10750005, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9120 грн. строком на 24 місяця з кінцевим терміном повернення 09.10.2009р. За користування кредитом відповідач зобов'язався сплачувати відсотки у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5, 6-8). З тексту заяви вбачається, що під час підписання заяви відповідач ознайомилась та згодна з Умовами, які їй були надані у письмовій формі, та підтвердила, що їй надано повну інформацію про умови кредитування. Так, відповідно до п.5.1, 5.3 Умов, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. В порушення умов кредитного договору відповідач не сплачує позивачу гроші в рахунок погашення кредиту та процентів. З розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що станом на 17.10.2013р. відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 76869,60 грн., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 6070,00 грн., за процентами - 1210,68 грн., по комісії за користування кредитом - 7989,12 грн., 57 463,15 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) + 3636,65 грн. (процентна складова) (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказала, що позивач звернувся з вказаним позовом порушивши строк позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Змістом п. 5.5 Умов підтверджується, що сторони домовились, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушила встановлені договором строки сплати та сплачувала заборгованість не щомісячно, а періодично. Так, відповідно до розрахунку заборгованості відповідач сплатила кошти в рахунок погашення заборгованості 13.02.2009р. - 1400 грн., 10.03.2009р.- 500 грн., 07.04.2009р. - 800 грн., 06.05.2009р. - 600 грн., 09.11.2009р. - 700 грн. (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Дії відповідача по сплаті заборгованості за кредитним договором свідчать про визнання нею боргу та переривання перебігу позовної давності. Останній платіж відповідач був проведений 09.11.2009р. Сторони, за домовленістю збільшили загальний строк позовної давності до 5 років. Позивач звернувся до суду з позовом 04.11.2013р., тобто в межах встановленого сторонами договору строку позовної давності. Отже, твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є помилковими. Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, штраф є відповідальністю, яка залежить від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з таких подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідач порушила умови договору та не здійснювала щомісячне погашення кредиту, що стало підставою для нарахування їй позивачем на суму заборгованості штрафу в сумі 500грн. (фіксована частина) та 3636,65 грн. (процентна складова), що відповідає п. 5.3 Умов, з якими відповідач повністю погодилась, та вимогам чинного законодавства. Викладене спростовує твердження представника відповідача про те, що нарахування позивачем штрафу у вигляді процентної складової здійснене в порушення вимог закону та є безпідставним. Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути майновий стан чи інші інтереси позичальника. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що сума пені значно перевищує суму збитків, що зазнав позивач в результаті не виконання відповідачем умов договору. Відповідно до посвідчення [NUMBER], виданого у вересні 2010р., довідки про склад сім'ї відповідача, та свідоцтв про народження, наданих суду представником відповідача, [PERSON] є багатодітною матір'ю та має на утриманні трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [INFO] Вище викладене дає підстави суду зменшити суму пені, нараховану позивачем, до 3000 грн. За викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором №NKXRRX10750005 від 09.10.2007р. станом на 17.10.2014р. на загальну суму 22 406 грн. 45 коп. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial