Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

покликаючись на непогашення відповідачем [PERSON] заборгованості по кредитному договору, представник позивача [PERSON] у поданій до суду 29 вересня 2016 року заяві, вимоги по якій уточнені 29 вересня 2017 року просить стягнути з [PERSON] шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки садовий будинок №752 по вул.Яблуневій масив "Західний-1" садове товариство "Західний" с.Нова Українка Рівненського району Рівненської області та земельну ділянку, на якій він находиться шляхом його продажу, передавши його в управління позивачу, вирішити питання судових витрат. Учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах вони просять справу слухати у їх відсутність, представник позивача [PERSON] позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, між сторонами укладено договір про іпотечний кредит №378 від 15 серпня 2007 року. Відповідач отримав 14 тис. доларів США під 12.5 відсотків річних на придбання садового будиночка №752 по вул.Яблуневій масив "Західний-1" садове товариство "Західний" с.Нова Українка Рівненського району Рівненської області. Станом на 13 жовтня 2017 року у звязку з перебігом строку розгляду справи в суді та частковим погашенням заборгованості вона становить: -залишок позики 7072,46 дол. США (сім тисяч сімдесят два дол. США, 46 центів); -нараховані та несплачені відсотки за користування позикою 1 854,41 дол. США, (одна тисяча вісімсот пятдесят чотири дол. США, 41 центів); -нарахована та несплачена пеня по основному боргу 16 722,01 грн. (шістнадцять тисяч сімсот двадцять дві грн. 01 копійка); -нарахована та несплачена пеня по відсотках 10 529,15 грн. (десять тисяч пятсот двадцять девять грн. 15 коп.); -3 (три) відсотки за прострочену заборгованість по основному боргу 163,43 дол. США (сто шістдесят три дол. США, 43 центів); -3 (три) відсотки за прострочену заборгованість по відсотках становить 102,81 (сто два дол. США, 81 центів). На момент винесення рішення заборгованість за договором про іпотечний кредит № 378 від 15.08.2007 року не сплачена. У забезпечення виконання вимог за договором між позивачем та відповідачем в той же день укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3784, а саме на нерухоме майно: - садовий будинок з надвірними будівлями, до складу якого входить: А1 садовий будинок, загальною площею 43,5 кв.м., Б сарай; к колодязь; № 1 огорожа, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Нова Українка, садове товариство «Західний», масив «Західний-1, вулиця Яблунева, будинок 752 (сімсот пятдесят два), та належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу укладеному між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.08.2007 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3781, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 2283450 від 15.08.2007 р.; - земельна ділянка, площею 0,1200 гектарів, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер: 5624687000:04:002:1330 розташована на території садового товариства «Західний», масив «Західний-1» № 752/747 Новоукраїнської сільської ради, Рівненського району, Рівненської області, та належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу укладеному між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 15.08.2007 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3783, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 2283527 від 15.08.2007 р. 23 та 24 березня 2016 року відповідачу та поручителям по даному договору направлено вимогу про дострокове повернення кредиту до 22 квітня 2016 року та повідомлено про можливість передачі іпотекодеожателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у позасудовому порядку. Дані вимоги ні позивачальником, ні поручителями не виконані. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 26 вересня 2016 року іпотечне майно оцінене у 284 795 грн. 00 коп. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст.589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Згідно ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, (термін), якщо інше не встановлено договором, законом. Аналогічні положення перебачені Законом України Про іпотеку. Відповідно до ст.1 Закону іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно положень ч.4 ст.6 Закону, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (навіть у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Даним законом передбачено, що іпотекодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель), яким є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Згідно ст.11 цього Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст.33 Закону іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Згідно роз'яснення даного в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Отриманню даного кредиту передувало оформлення відповідачем заяви, в якій він вказав свої анкетні дані, відомості про майновий стан, місце роботи, зазначивши бажану суму грошових коштів. За текстом заяви відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг та був згідний з ними, йому також повідомлено про тарифи банку, умови кредитування в банку. Дані факти підтверджуються підписами на заявах. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження нею усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред»являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Матеріали справи свідчать, що боржник зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, якими встановлено обов"язок боржника виконати зобов"язання належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору. У боржника виникла заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань та повернення кредиту за графіком, визначеним кредитором. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який в силу ст.ст.59, 64 ЦПК України являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань за кредитним договором та повернення кредиту. Судом таких доказів також не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову. У зв'язку з невиконанням умов договору у банку на підставі ч.2 ст.590 ЦК України як заставодержателя виникло право на звернення предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виходячи з договірних зобов'язань, умов укладеного договору іпотеки та норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини. Задовольняючи позов та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з того, що у позичальника виник борг перед банком, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, наданого в іпотеку відповідачем в справі. У зв»язку із задоволенням позову на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в межах задоволеного позову та витрат на проведення експертизи у розмірі 2 500 грн. 00 коп.. Щодо повернення частини сплаченного судового збору, то позиція позивача, що такий збір сплачений надміру, є помилковою, оскільки при подачі позову сплачений у повному об"ємі відповідно до заявленних вимог. У подальшому позивач відмовився від частини позовних вимог, але не у зв"язку з їх добровільним виконання відповідачем, що перешкоджає поверненню цієї частини судового збору. На підставі наведенного,

Outcome: approved