Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

09.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що з метою отримання кредитних послуг [PERSON] (далі - відповідач) підписав заяву № б/н від 08.10.2011 року та отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.\~ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 50078,64 грн. за кредитним договором № б/н від 08.10.2011 року. Позивач в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заперечення, вказавши, що ним дійсно, було отримано кредит на підставі\~заяви № б/н від 08.10.2011 року у сумі 15 000,00 грн., але у звязку із сімейними обставини він не зміг своєчасно його погасити. Просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки та відмовити Банку в частині стягнення штрафів\~ (фіксована частина та процентна складова). Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом\~ встановлено, що 08 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 04.07.2017 року утворилась заборгованості у загальному розмірі 50078,64 грн., яка складається з наступного: 15933,45 грн. -\~ тіло кредиту; 16389,10 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 14895,20 грн. нараховано пені; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2360,89\~грн. штраф (процентна складова). Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача у зазначеному вище розмірі. Однак суд вважає, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню штраф у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф у сумі 2360,89 грн. (процентна складова) враховуючи наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що за порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми боргу по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. Тобто вказаним пунктом передбачено сплату двох видів штрафів «фіксована частина» та «процентна складова», як виду цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Крім того, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Так, із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором, банком одночасно нараховано пеню у розмірі 14895,20 грн. та накладено штрафу сумі 500,00 грн. (фіксована частина), та штраф у сумі 2360,89грн. (процентна складова). Враховуючи вищевикладене суд вважає, що одночасне застосування двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає помилковим посилання відповідача на те, що в даному випадку наявні обставини, які є підставою для зменшення розміру неустойки. У відповідності з п. 27 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положеннями ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з розрахунку заборгованості та змісту позовної заяви, позивачем нарахована пеня в сумі 14895,20 грн. відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, яким передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. При цьому, розмір заборгованості за тілом кредиту дорівнює 15933,45 грн, тобто розмір неустойки (пені) не є більшим від розміру боргового зобов'язання, тому суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України. В письмовій заяві відповідач просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. За змістом ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, то розрахунок заборгованості слід проводити за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. За положеннями п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки (пені та штрафів) витрат банку становить 50 років. Перевіривши, чи відповідають надані позивачем та правила надання банківських послуг тій редакції, яка діяла на час підписання відповідачем кредитного договору від 08.10.2011 року, судом встановлено, що Наказом №\~ СП-2010-256 від 06.03.2010 року затверджено саме таку редакцію, яка продовжувала діяти станом на 08.10.2011 року. Будь-які інші редакції Умов та правил надання банківських послуг в матеріалах справи відсутні, та відповідачем не доведено, що його ознайомлено з іншою їх редакцією. У звязку із зазначеним, заперечення [PERSON] про застосування позовної давності, встановленої нормами цивільного кодексу, до вимог банку про стягнення з нього заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки сторонами визначена збільшена позовна давність, в межі якої вкладається період з 08.10.2011 року по 04.07.2017 року, за який банк просив стягнути заборгованість. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1507,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial