Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. В ході розгляду справи була об`єднана в одне провадження інша цивільна справа за позовом позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, позов [PERSON] визнали частково, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 31.08.2002 року. В період зазначеного шлюбу у сторін народились неповнолітні діти: донька - [PERSON] , [INFO] і син - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу сторони придбали за спільні кошти майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , однокімнатну квартиру [ADDRESS] , автомобіль „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску. 10.02.2016 року до розірвання шлюбу відповідач [PERSON] незаконно продав вказаний транспортний засіб [PERSON] без згоди на відчуження дружини, позивачки по справі, яка нічого не знала про вказаний правочин. Тому просять визнати договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля №8047/16/1090, укладений між [PERSON] та [PERSON] 10.02.2016 року, недійсним. Крім того, просять визнати придбане в період зареєстрованого шлюбу майно спільним сумісним майном подружжя, розділити його між сторонами, виділивши у власність [PERSON] трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, а однокімнатну квартиру [ADDRESS] виділити у власність [PERSON] , оскільки останній приховав від своєї дружини факт продажу вказаного транспортного засобу і з [PERSON] залишаються проживати двоє неповнолітніх дітей, аліменти на яких вона від [PERSON] не отримує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, просила його задовольнити, позов [PERSON] визнала частково, пояснивши, що відповідач [PERSON] повністю згоден, що зазначене спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане за їх спільні кошти і в період зареєстрованого між ними шлюбу. Протягом тривалого часу позивач [PERSON] з дітьми проживає в квартирі [ADDRESS] та користується автомобілем „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, а в однокімнатній квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] . За таких обставин відповідач [PERSON] згоден поділити майно між подружжям, виділивши у власність [PERSON] автомобіль „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, а однокімнатну квартиру [ADDRESS] - виділити у власність [PERSON] . Трьохкімнатна квартира [ADDRESS] підлягає розподілу в частках між подружжям, оскільки він часто приходить до місця проживання дітей, гуляє з ним, займається їх вихованням та утриманням, надає достатню кількість грошових коштів для їхнього повноцінного життя. Продаж автомобіля він від дружини не приховував, оскільки даний автомобіль знаходиться у власності подружжя і саме [PERSON] користується ним. Тому просить поділити трьохкімнатну квартиру залежно від вартості всього майна, визначивши частки подружжя, виходячи від виділеного вже майна кожному із них: [PERSON] - 55/100 частини, а [PERSON] - 45/100 частини квартири [ADDRESS] , оскільки позивач щодо відповідача позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей не заявляла, а діти знаходяться на повному його утриманні. Підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля немає, так як [PERSON] надала [PERSON] усну згоду, а після відчуження останній передав половину грошей позивачу по справі. Заслухавши позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позов [PERSON] необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб 31.08.2002 року, актовий запис №124 (т.1, а.с.10). В період зазначеного шлюбу у сторін народились неповнолітні діти: донька - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.12) і син - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.11), які проживають разом з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с.9). У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В період зареєстрованого шлюбу сторони придбали за спільні кошти подружжя майно, а саме: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2010 року (т.1, а.с.7), однокімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору від 22.02.2007 року (т.1, а.с.8), автомобіль „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , синього кольору (т.1, а.с.13-20). Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, що не заперечувалось сторонами по справі та їх представниками, тому дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.81 ЦПК України. Таким чином, вимоги обох позовів в цій частині підлягають задоволенню на підставі ст.206 ЦПК України. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також підлягають задоволенню позовні вимоги обох позовів про поділ майна подружжя шляхом виділення у власність [PERSON] автомобіль „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, а однокімнатну квартиру [ADDRESS] - виділити у власність [PERSON] в порядку поділу майна подружжя на підставі ст.206 ЦПК України, оскільки сторони погодились з таким розподілом. Оцінюючи надані докази по справі, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу 8047/16/1090 від 10.02.2016 року недійсним, оскільки на день розгляду даної справи право власності на автомобіль „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , синього кольору зареєстровано на [PERSON] , відповідача по справі (т.2, а.с.106-107), [PERSON] у своєму позові просить визнати за нею право власності на вказаний транспортний засіб в порядку поділу майна подружжя, останній знаходиться у її постійному користуванні і [PERSON] погодився з таким поділом майна. За змістом ч.2, ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Як рекомендує п.п.4-5, п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві просила відступити від засад рівності часток при поділі майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, одягом, не піклується про їх навчання, підготовку до самостійного життя, ухиляється від сплати аліментів. Тобто наполягала на застосуванні ч.2, ст.70 СК України. Однак будь-яких доказів обставин, що мають істотне значення, зокрема, що відповідач не дбав і не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні неповнолітніх дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, в розумінні ст.76-80 ЦПК України судові не надала. За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки спірна квартира [ADDRESS] придбана сторонами в період їх зареєстрованого шлюбу, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, при цьому підстав для відступлення від засад рівності часток при поділі майна подружжя немає, і приймаючи до уваги описані вище норми права, а також вартість як вказаної квартири 2 107 200 грн., так і вартість вже розподіленого майна між сторонами: квартири [ADDRESS] - 1 263 800 грн. 21 коп. та автомобіля „BMW X1", д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , синього кольору вартістю 435 660 грн., тому необхідно відрахувати від трьохкімнатної квартири вартість іншого присудженого майна сторонам по справі і визнати право власності за [PERSON] на 55/100 частину спірної квартири та за [PERSON] - право власності на 45/100 частини спірної квартири. Суд приймає до уваги вартість обєктів поділу майна, визначених ФО-П [PERSON] , оскільки вони здійснені більш пізніше, і більш реально визначають дійсну ринкову вартість кожного майна (т.1, а.с.71-188). Згідно ст.133; 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову [PERSON] і при задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі судові витрати на користь [PERSON] не стягуються у зв`язку з зарахуванням задоволених вимог [PERSON] .

Outcome: partial