Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.10.2010 року [PERSON] року отримала кредит у розмірі 15200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач за вказаним договором не виконав. Просять стягнути суму боргу та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача позов не визнали та просив відмовити в задоволенні такого, згідно поданих письмових заперечень та посилався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Судом встановлено, що між сторонами спору укладено договір № б/н від 18.10.2010 року та [PERSON] року отримала кредит у розмірі 15200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 10.10.2010 року, який наданий Позивачем не відповідає дійсності, оскільки, за наданим розрахунком загальна сума заборгованості на 30.09.2015р. становить 17 171,96 грн., з яких 3850,59 грн. - заборгованість за кредитом, а решта суми це проценти, пеня та штрафні санкції, проте, ці дані є неправдивими, оскільки, Відповідачем 12.02.2013 року було сплачено грошові кошти у сумі 4737,81 грн. в якості основного і повного погашення заборгованості та суми 50 грн (03.07.2013), 70 грн (24.09.2013) та 50 грн (06.08.2013) в якості сплати процентів - копії квитанцій додаються, тобто, станом на 30.09.2013 року, Відповідач повністю погасив заборгованість перед Позивачем, проте Позивач не врахував це у наданому розрахунку і в подальші періоди постійно звертався до Відповідача із залученням приватних колекторських компаній з вимогами про сплату боргу. Позивач 08.10.2013р. прерахував на картку суму 350 грн. (поповнення картки № 5457082996844374), проте, незважаючи на фактичну сплату, підтвердження банку про їх надходження не було отримано, а у результаті таких дій Відповідач був змушений звернутися із скаргами і вимогами про зарахування цих коштів . Пункт 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає недійсними умови договорів, що обмежують права споживача, зокрема, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, несправедливими вважаються умови щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч.2 ст. 11, ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач не має спеціальних знань про властивості продукції, придбає, а нечіткі або двозначні положення договорів із споживачем, відповідно до ч.8 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» тлумачиться на користь споживача. Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати нараховані проценти та частину тіла кредиту в терміни та за розмірами не менше ніж відповідно вказано у графіку платежів, який формує банк. Відповідно до квитанції віл 24.02.2012 року, останній платіж було зазначено саме 24.02.2012 року, усі інші платежі - вимоги зазначаються до 24.02.2012р., що означає: при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, при складенні розрахунку позивач не врахував строків позовної давності, строк позовної давності сплинув 24.02.2015-р., проте, позивач звернувся з позовом лише грудні 2015 році. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed