Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку № 13 по вулиці Зеленій у м.Антонівка м.Херсона колишню дружину [PERSON] та їх сумісних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування зазначив, що є власником житлового приміщення, в якому зареєстровані відповідач та діти, але вони з 01 вересня 2014 року переїхала проживати на інше постійне місце проживання до приватного будинку у с.Степанівка. Враховуючи, що відповідач та їх сумісні діти не проживають за місцем реєстрації більш ніж 1 рік, вважає, що вони втратили право користування його власністю відповідно до ст. 405 ЦК України. Реєстрація дітей порушує його права як батька оскільки за рішенням суду діти залишені після розірвання шлюбу проживати разом з матірю, та він не може оформити субсидію, вимушений сплачувати комунальні послуги за осіб, що не проживають. Від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, відповідно до яких вона була вимушена покинути житло через постійні сварки, лайки, застосування відносно неї та дітей насилля, погроз фізичної розправи. З часом здобула нове житло, але в суді знаходиться судова справа та вона з дітьми може опинитися на вулиці. Вказала, що не має нового шлюбу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Зазначив, що його колишня дружина мала коханця, з дому пішла до нього, купила собі будинок, в якому продовжує проживати однією сімєю з [PERSON], співмешканець представляється батьком його дітей. Зазначив, що незважаючи на те, що житловий будинок придбаний відповідачем під час їх шлюбу він на нього не претендує, але відповідач повинна зареєструватися у своєму житлі. Вказав, що він не застосовував фізичного насильства не до відповідача, ні до їх дітей. Томограма, подана відповідачем як її, є насправді томограмою іншої особи. Він зустрічався з дітьми в школі разом з психологом, та йому соромно за висновок, оскільки проблем з його боку не існує. Представник відповідача в судовому засіданні вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідач покинула з дітьми спірне житло через неможливість подальшого спільного проживання, на час розгляду справи існує спір щодо права власності на будинок де проживає відповідач з дітьми. Представники служб у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради та Дніпровської районної у м.Херсоні ради вважали позов таким, що не підлягає задоволенню в частині визнання дітей такими, що втратили право користування житлом, у відношенні відповідача покладалися на розсуд суду. Представник Антонівської селищної ради в судові засідання не зявився, до суду подана заява про розгляд справи у відсутність представника Антонівської селищної ради. Суд заслухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Позивач є власником будинку № 13 по вулиці Зеленій у с.Антонівка на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.1986 року, що зареєстрований у БТІ 0104.1988 року (арк. справи 41,42) та не є спірним у справі. 15.02.2005 р. [PERSON] уклав шлюб з відповідачем у справі [PERSON] (до укладення шлюбу - [PERSON]С.), що також не є спірним та підтверджено копіями паспортів сторін (арк. справи 6-10), копією свідоцтва про шлюб (арк. справи 11). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], яка народилася 11 листопада 2006 року (свідоцтво про народження серії 1-КГ № 034766 арк. справи 14) та [PERSON], яка народилася 02 серпня 2005 року (свідоцтво про народження серії 1-КГ № 040544 арк. справи 15). З копії довідки № 21 від 11 січня 2016 року, що видана головою органу самоорганізації населення квартального комітету № 19 Дніпровського району м.Херсона, встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], але з вересня 2014 року за вказаною адресою не проживають (арк. справи 24). Рішенням Дніпровського райсуду м.Херсона від 06.10.2014 р. з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок у розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину, що встановлено рішенням Дніпровського райсуду м.Херсона від 29.09.2015 року у справі № 666/2974/15-ц (арк. справи 17-18) та за приписами ч.3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. З копії довідки № 131 від 24.02.2016 року, що видана сільським головою Степанівської сільської ради (Суворовський район м.Херсона) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матірю [PERSON] з 2015 року у будинку № 16 по вулиці Ракетній у с.Степанівка м.Херсона, що належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2014 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що відповідач [PERSON] є власником 52/100 будинку № 16 по вулиці Ракетній у с.Степанівка м.Херсон на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2014 року, попередній власник [PERSON] (арк. справи 19-22). Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.01.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, рішення набуло законної сили 03.08.2015 року (арк. справи 12-13). З копії акта № 18 від 11.01.2016 року, складеного головою квартального комітету № 19 Дніпровського району м.Херсона [PERSON] та членом вказаного квартального комітету Ільчишиною, встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], але з вересня 2014 року за вказаною адресою не проживають (арк. справи 25). Відповідно до листа Херсонської обласної громадської організації Комітет захисту прав дітей» № 60/в/р від 26 лютого 2014 року відповідач [PERSON] отримала консультацію по правилам поведінки в ситуаціях конфліктного розірвання шлюбу з батьком дітей. Крім того було проведено дослідження психологічного стану дітей (арк.справи 64-66). 08.04.2015 р. позивач [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. Відповідно до вказаної постанови позивач нецензурно лаявся у громадському місці, чим порушив громадський порядок та спокій громадян (арк. справи 67). З думки спеціаліста № 1181 від 08.09.2014 р. вбачається, що до лікаря-спеціаліста в області судової медицини [PERSON] на підставі особистого звернення відповідача [PERSON] 02.09.2014 р. провів медичний огляд останньої, зі слів якої 31.08.2014 р. приблизно о 13-00 год. в будинку її чоловік декілька разів вдарив її по голові, шиї, вуху, вона впала на стіл, при цьому вдарилася рукою, свідомість не втрачала, за медичною допомогою не зверталася, скарги на головний біль та біль у місцях вдарів. Лікарем вивчена медична картка [PERSON] передана 08.09.2014 р., відповідно до якої попередній діагноз під питанням струс головного мозку від госпіталізації та проведення томографії пацієнт відмовилася. При огляді виявлено по задній поверхні правого передпліччя середньої треті блідно-фіолетовий сінець, розміром 3,4 Х 1,1 см. Думка спеціаліста струс головного мозку 31.08.2014 р. у [PERSON] не виключений (арк. справи 68). Відповідно до повідомлення Дніпровського районного відділу Херсонського міського управління МВС України в Херсонській області № 37/Ш-51 від 18.02.2015 р. (арк. справи 69) [PERSON] зверталася до правоохоронних органів 12.04.2011 р., 29.04.2011 р., 03.09.2014 р., 01.09.2014 р., 30.01.2015 р. з питань щодо вжиття заходів до чоловіка [PERSON] щодо спричинення їй телесних ушкоджень, не виконання батьківських обовязків, сварок та погроз застосування фізичного насилля. 06.05.2015 р. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП стосовно насилля в сімї за подіями, що відбувалися 31.08.2014 р. (сімейна сварка зі [PERSON]С.), відомості щодо набрання чинності відсутні (арк. справи 70). З копії скарги від 02.03.2015 р. [PERSON] (арк. справи 71-72) встановлено, що 02.03.2015року [PERSON] звернулася до прокурора Дніпровського району м.Херсона щодо скасування постанов про відмову у порушенні кримінальної справи, постанови про закриття кримінального провадження. Оскільки за її заявами не проведено жодної належної перевірки, вона побоюється за своє життя та життя неповнолітніх дітей (арк. справи 71-72). З копії талону-повідомлення № 48 від 20.04.2015 р. вбачається, що [PERSON] звернувся до Дніпровського рай управління міліції у м.Херсоні та у нього прийнято заяву, яка зареєстрована в ЕРДР за № 1486 про встановлення та притягнення до кримінальної відповідальності лікаря-невролога а вчинення службового підроблення, а саме: за внесення до офіційних документів медичного висновку лікаря-невролога від 05.9.2014 р. неправдивої інформації про стан здоровя [PERSON] (арк. справи 80-90). Відомостей про притягнення до кримінальної чи іншої відповідальності будь-яких осіб за заявою [PERSON] суду не надано. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є знайомим позивача [PERSON] Відповідача [PERSON] знає як колишню дружину позивача. [PERSON] до дітей відноситься дуже добре, йому не давали бачитись з дітьми. Свідок з позивачем приїжджали до школи, де навчаються діти щоб привітати одну з доньок позивача з днем народження, [PERSON] брав з собою торт та щось ще, однак в школі йому вчитель повідомила, що дітей до школи не пустили. Свідку відомо, що відповідач [PERSON] самостійно виїхала з будинку відповідача, за речами приїжджали її родичі, позивач їм не перешкоджав у вивізу речей та відповідача ніхто не виганяв. Жорсткого відношення до дітей не бачив. Як [PERSON] виїжджала з будинку позивача свідок не бачив, знає лише що це було приблизно минулому році, відомо йому це зі слів сусідів. Намірів позивача щодо звернення до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням свідку не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає відповідача [PERSON] 13 років. Грубого або жорстокого поводження позивача з відповідачем або з дітьми не бачив, бачив лише що позивач піклувався про свою сімю, разом кожен рік виїжджали на море відпочивати. [PERSON] в будинку позивача не проживає приблизно 4-5 років, а шлюб між ними розірвано приблизно 3-4 роки тому. [PERSON] відповідача [PERSON] вперше побачив роки 4 тому влітку, вони з [PERSON] приїхали купувати машину. Діти дуже добре ставляться до позивача, він також про них постійно піклувався. Свідку не відомо коли саме виїхала відповідач [PERSON] з спірного житлового приміщення, присутнім при цьому особисто не був. Про придбання [PERSON] житлового будинку свідку не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою відповідача за новим місцем мешкання, її онука подруга дітей позивача та відповідача. [PERSON] батько двох дітей, однак з ними не бачиться, дівчата повністю знаходяться під контролем, та повністю залежать від вітчима, співмешканця відповідача [PERSON] Свідку відомо, що [PERSON] придбала будинок. Сімя відповідача веде замкнутий образ життя. [PERSON] ні з ким з сусідів не спілкується, зрідка виходить на вулицю. С початку того, як вони придбали будинок, співмешканець представився чоловіком відповідача. Будинок був придбаний приблизно 2 роки тому, за цей час вони поставили високий паркан, добудовують веранду, ведуть перебудову будинку. В перше літо, як вони переїхали до будинку, діти весь час були зачинені в дома, [PERSON] разом з чоловіком приїжджали відкривали їх, а потім знов закривали. Машина у них червона, на ній є буква «У». На даний час у діти ходять до школи. Де працює співмешканець відповідача свідку не відомо. Бачить лише, що кожного ранку сідають всі четверо до машини та виїжджають. Погроз або конфліктів не бачила та не чула. Діти добрі, стосовно того, що батько вигнав їх з дому вони свідку не казали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач [PERSON] в грудні 2014 року придбала у нього будинок в с. Степанівка по передплаті. За умовами договору свідок звільнив будинок, а [PERSON] разом з чоловіком та двома дітьми в'їхали до будинку, а він з родиною переїхав до іншого місця проживання. На даний час [PERSON] разом з сімєю проживають у придбаному будинку. В місті бачив [PERSON] з чоловіком, але без дітей. При оформленні попереднього договору купівлі-продажу у нотаріуса були присутні [PERSON], її чоловік [PERSON], її мати та вітчим Костянтин. Коли були у нотаріуса, [PERSON] знала що перебуває у шлюбі з [PERSON], вони ще тоді думали, як це обійти щоб її чоловік не претендував на частину будинку як придбане в період шлюбу. Було запропоновано, що суму 100 тис. грн., як би [PERSON] подарувала її мама. В попередньому договорі вказано, що повністю договір купівлі-продажу будинку буде укладено після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з родиною до тепер проживають у придбаному будинку, виїжджають на ринок, свідок їх бачив. [PERSON] представляє себе головою родини, вирішує всі питання, вказує кому коли і що робити. Він проживав на одному подвірї разом з [PERSON] та її родиною. Коли вранці зустрічались на подвірї та виникали побутові питання, такі як наприклад оплата за вивіз мусору, [PERSON] намагалась щось сказати, однак [PERSON] казав щоб вона помовчала та сам відповідав. На теперішній час документи щодо майнового спору з відповідачем збирає його адвокат, однак до суду документи ще не подано. Свідку відомо, що співмешканець [PERSON] працював інструктором з водіння, до сих пір їздить на машині з шашкою, автомобіль стоїть на подвірї будинку. Зі слів [PERSON] спочатку автомобіль належав йому, пізніше виникли якісь проблеми та автомобіль переоформив на фірму де він працює. Визнавати договір купівлі-продажу не дійсним наміру не має. На подвірї було два будинки, які він отримав в порядку спадкування після смерті батьків, тому після попереднього договору купівлі-продажу проживав разом з [PERSON] в одному подвір'ї, але в другому будинку, приблизно пів року з моменту продажу. Інший будинок пізніше також продав другим особам. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матірю відповідача [PERSON], діти сторін є її онуками. Позивач [PERSON] змусив доньку покинути житлове приміщення, так як він застосовував до неї фізичне насилля, він кричав, принижував доньку. Марина з дітьми постійно, кожного року приходила до неї, жила з дітьми деякий час у неї, почалось це коли старша онука ще в перший клас не пішла. Позивач постійно поводився агресивно, лаявся кричав, бив доньку. Проживала у неї донька з дітьми по декілька разів на рік більше місяця. [PERSON] приходив до них та просив [PERSON] повернутися до нього. Просив батька відповідача щоб той вигнав доньку для того, щоб вона повернулась до дому. Коли вони прийшли поміняти книжки дітям в школи до будинку [PERSON] виявилось, що позивач змінив замки в будинку це було на початку навчального року можливо 2015. Збиралися дітей перевдягти та змінити їм книжки в школу. Ключі від старого замка у неї були, нових позивач не дав, сказав що змінив замки бо вони барахлили. Вона забирала дітей зі школи, водила в школу. Позивач бив маленьку дитину, коли їй було років 5, вона була вся в сінцях. Діти розповідали, що батько бив матір, одного разу кинув [PERSON] на ліжко та душив її. Після цього просив, щоб [PERSON] до нього повернулась. У старшої онуки почався енурез, у молодшої - руки тремтять. На людях дітей цілує, вдома бє. Донька не проживає у будинку, оскільки [PERSON] не надавав можливості там проживати. Казав, що він [PERSON] не бив, якщо б бив, вона б не встояла. Марина знімала побої, вона до сих пір втрачає свідомість. Коли донька була вагітна, позивач вже тоді її бив, однак вона мовчала, бажала зберігати сімю. З якого саме часу [PERSON] не проживає в будинку позивача, не може сказати, оскільки донька періодично проживала у неї. [PERSON] на даний час проживає в с. Степанівка. Донька купила будинок, але там йдуть судові справи. Марина проживає разом з дітьми, співмешканця її не знаю. Не знає чи проживає донька в громадянському шлюбі з іншим чоловіком. Щодо переобладнання будинку їй нічого не відомо, вона особисто проживає фактично в м.Одеса. Збирати речі дітей та її доньки відповідач перешкоджав позивач - казав що все там його речі, те що брати то не брати. Вона приймала участь при укладені договору купівлі-продажу [PERSON], ніякого співмешканця доньки не знає. При укладанні договору купівлі-продажу у нотаріуса були вона, її чоловік, донька та продавець будинку, більше нікого не було. Їй не відомо, що її донька придбала машину у [PERSON] [PERSON] покинула будинок, оскільки позивач почав її переслідувати, побив. Донька зверталась неодноразово до правоохоронних органів, йому були попередження. Донька знімала побої, робила томограму. Коли остаточно пішла, то вона проживала у них з чоловіком разом з дітьми в м. Херсоні. Було обслідування органу опіки та піклування, вони потім складали акт. Пізніше з чоловіком вони виїхали до Росії на заробітки, донька продовжувала проживати у орендованій квартирі, потім переїхала до Степанівки. До Степанівки переїхала на її думку приблизно в січні 2016 року. Речі відповідача та її дітей в будинку позивача забирали вони з чоловіком разом, оскільки позивач погрожував відповідачеві, це було приблизно восени чи взимку 2015 року. Коли забрали речі, позивач був вдома. Спроби вїхати до спірного житлового приміщення були, ходили до органу опіки та піклування, чи зверталась відповідач до суду з цього питання їй не відомо. Особисто вона знає, що позивач їй розповів що побив відповідача, крім того, донька сама про це розповідала. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1\~ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені 162 цього\~Кодексу. Згідно\~ст. 64 ЖК України\~члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але проживають в займаному жилому приміщення, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач члени його сім'ї. Відповідно до\~ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У силу ч. 2\~ст. 405 ЦК\~України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один пік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач та їх спільні з позивачем діти з вересня 2014 року не проживають у спірному житловому приміщення, в той же час враховуючи досліджені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку про поважність причин з яких вони не проживають, про що свідчать докази неодноразового звернення відповідача до правоохоронних органів, а також через зміну позивачем замків у будинку. При цьому наявність власного житла у відповідача не свідчить про неповажність причин не проживання у спірному житлі, а у сукупності з дослідженими доказами навпаки підтверджує необхідність придбання житла, оскільки проживати у спірному житлі у відповідача не було обєктивної можливості. Згідно 4\~ст. 29 Цивільного кодексу України\~місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає. Місцем проживання дітей у віці від 10 до 14 років є місце проживання одного з батьків, якщо інше не встановлено згодою між дитиною та її батьками (частина 3 ст. 29 ЦК України), а з 14 років дитина може вільно обирати своє місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (частина 2 статті 29 ЦПК України). Однак, в той же час згідно\~ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"\~діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до\~ст. 176 Сімейного кодексу України\~права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Проаналізувавши дані норми права суд приходить до висновку, що держава захищає права дітей власника житла на користування цим житловим приміщенням та позбавлення дитини права користування житлом в даній конкретній справі призведе до порушення прав малолітньої. Як встановлено в судовому засіданні малолітні діти позивача у встановленому законом порядку до дня розгляду справи за суттю права користування іншим житловим приміщенням не набули, свого житла на праві власності не мають, та при визнанні їх такими, що втратили право користування житлом вони будуть позбавлені права на проживання в житловому приміщенні їх батька, хоча таке її право передбачено ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства". За таких обставин та вимог чинного законодавства суд приходить до висновку, що визнання малолітніх та їх матері такими, що втратили право користування житлом, призведе до позбавлення їх такого права, при досягненні повноліття діти без реєстрації стануть бездомними особами, тобто, особами які перебувають в соціальному становищі бездомності, а це згідно ст. 2 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" - соціальне становище людини, зумовлене відсутністю в неї будь-якого житла, призначеного та придатного для проживання, а отже порушить її права, передбачені законодавством України. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Залишаючи за малолітніми дітьми позивача та відповідача право користування жилим приміщенням, суд не може визнати їх матір такою, що втратила право користування таким житловим приміщенням, оскільки у такому випадку буде порушений принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матірю, крім випадкових обставин.\~\~ Також суд вважає необхідним вказати, що судовими рішеннями або рішення органу опіки та піклування місце проживання малолітніх дітей сторін не встановлювалося. Таким чином, відсутні підстави, як визнання втратившими право користування спірним домоволодінням як малолітніх дітей колишнього подружжя, так і відповідача [PERSON] Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст.\~60, ч. 3 ст.\~10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На\~ підставі викладеного,

Outcome: dismissed