Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У червні 2019 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота середина» (далі - ТОВ «Золота середина») про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] на веб-сайті українського інтернет-видання «Обозреватель» за посиланням: [INFO] була розміщена публікація під назвою « [INFO]», наступного змісту:«Призначення на посаду глави СБУ відбулося вже за голови адміністрації президента, кума президента РФ [PERSON] [PERSON] , коли чи не всі ключові вищі призначення в Україні узгоджувалися в адміністрації глави Кремля. З огляду на важливість посадової позиції [PERSON], його "зміцнили" іншим ставлеником [PERSON] [PERSON] , який став заступником тодішнього глави СБУ Саме ці двоє силовиків стали ініціаторами вечері на дачі [PERSON] у вересні 2004 року, на яку був запрошений і там же, ймовірно, отруєний діоксином кандидат у президенти від опозиції [PERSON] . Слідом за цим поширилися розмови, що саме [PERSON] був причетний до отруєння»; «У 2000 році СБУ порушила щодо [PERSON] кримінальну справу за ст. 56, діючого на той час КК (зрада батьківщині у формі шпигунства). Як виявилося, працюючи військовим, військово-морським і військово-повітряним аташе з питань оборони України в США з 1992 по 1995 рік, [PERSON] був завербований спецслужбами США в ролі так званого "агента впливу". Також українськими фахівцями були виявлені рахунки, відкриті в банках США під час його перебування на посаді військового аташе»; Послужний список [PERSON] доповнюється скандалом навколо кришування стриптиз-бару "Варшава", розташованого на вул. Госпітальна в Києві. За деякими даними, з метою отримання прибутку ТУР МО в 1997 році взяли під контроль заклад і стали погрожувати його інвесторові. Про це громадськості стало відомо в 2008 році із заяви в прокуратуру цього ж інвестора [PERSON] . Потерпілий скаржився на те, що співробітники ГУР "погрожують фізичною розправою йому та його родині, й труять як бізнесмена»; За цим фактом у 2014 році колишні співробітники СБУ написали заяви на ім`я Генерального прокурора України про крадіжки квартир [PERSON] , зазначивши, що в діях екс-глави відстежується склад злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство)». Крім того, [INFO] на веб-сайті українського інтернет-видання « Обозреватель » за посиланням [INFO] була розміщена ще одна публікація під назвою « [INFO] », наступного змісту: « Покровителем [PERSON] вважається не хтось, а сам кум [PERSON] [PERSON] . За інформацією журналіста [PERSON] , раніше політик промишляв торгівлею зброєю. Навіть на посаду глави СБУ він входив із кримінальною справою на найближчих "сподвижників" ( [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ) за підробку документів на ввезені контрабандою пістолети.... Як пояснює [PERSON] , маючи таку "кришу", [PERSON] не гребував "бізнесом", що реально б`є по обороноздатності України. Так, разом із майбутнім наступником на посаді глави ТУР і партнером по бізнесу [PERSON] він збув у Еквадор у 1998 році зняті з бойового чергування зенітно-ракетні комплекси». Зазначала, що факт поширення відповідачем у мережі Інтернет вищезазначеної інформації за вказаними посиланнями підтверджується Експертними висновками за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 09 квітня 2019 року № 108/2019-ЕВ-ЦК та від 11 червня 2019 року № 57/2019-ЕВ. На думку представника позивача, поширена відповідачем інформація відносно [PERSON] є недостовірною інформацією, яка грубо порушує його особисті немайнові права, а саме право на честь, гідність та ділову репутацію. Дана інформація містить конкретні фактичні твердження відносно [PERSON] , що не відповідають дійсності, при цьому, негативно впливає на репутацію позивача, який є публічною особою. З урахуванням того, що недостовірна інформація була поширена відповідачем шляхом її розміщення в мережі Інтернет, представник позивача вважає, що належним способом спростування недостовірної інформації є зобов`язання відповідача, за свій рахунок, спростувати недостовірну інформацію відносно позивача поширену ним, у спосіб який вона була поширена, а саме здійснити розміщення повідомлення про спростування недостовірної інформації відносно [PERSON] у мережі Інтернет на веб-сторінці інтернет- видання « Obozrevatel »: https://www. obozrevatel.com . Також зазначала, що внаслідок поширенням відповідачем недостовірної негативної інформації щодо позивача, такими діями відповідача, позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач зазнав і продовжує зазнавати значне душевне занепокоєння, змушений докладати додаткових зусиль, щоб не допустити втрату довіри людей (колег, знайомих, близьких та рідних), що є наслідком порушення звичайного життєвого укладу позивача та відволікає від важливих питань як особистого характеру, так і в сфері політичної та професійної діяльності. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просила: - визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену ТОВ «Золота середина» в мережі Інтернет на веб-сторінці інтернет-видання «Обозреватель» наступного змісту: «Призначення на посаду глави СБУ відбулося вже за голови адміністрації президента, кума президента РФ [PERSON] [PERSON] , коли чи не всі ключові вищі призначення в Україні узгоджувалися в адміністрації глави Кремля. З огляду на важливість посадової позиції [PERSON] , його "зміцнили" іншим ставлеником [PERSON] [PERSON] , який став заступником тодішнього глави СБУ Саме ці двоє силовиків стали ініціаторами вечері на дачі [PERSON] у вересні 2004 року, на яку був запрошений і там же, ймовірно, отруєний діоксином кандидат у президенти від опозиції [PERSON] . Слідом за цим поширилися розмови, що саме [PERSON] був причетний до отруєння»; «У 2000 році СБУ порушила щодо [PERSON] кримінальну справу за ст. 56, діючого на той час КК (зрада батьківщині у формі шпигунства). Як виявилося, працюючи військовим, військово-морським і військово-повітряним аташе з питань оборони України в США з 1992 по 1995 рік, [PERSON] був завербований спецслужбами США в ролі так званого "агента впливу". Також українськими фахівцями були виявлені рахунки, відкриті в банках США під час його перебування на посаді військового аташе»; «Послужний список [PERSON] доповнюється скандалом навколо кришування стриптиз-бару "Варшава", розташованого на вул. Госпітальна в Києві. За деякими даними, з метою отримання прибутку ТУР МО в 1997 році взяли під контроль заклад і стали погрожувати його інвесторові. Про це громадськості стало відомо в 2008 році із заяви в прокуратуру цього ж інвестора [PERSON] . Потерпілий скаржився на те, що співробітники ГУР "погрожують фізичною розправою йому та його родині, й труять як бізнесмена"; «За цим фактом у 2014 році колишні співробітники СБУ написали заяви на ім`я Генерального прокурора України про крадіжки квартир [PERSON] , зазначивши, що в діях екс-глави відстежується склад злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство)»; « Покровителем [PERSON] вважається не хтось, а сам кум [PERSON] [PERSON] . За інформацією журналіста [PERSON] , раніше політик промишляв торгівлею зброєю. Навіть на посаду глави СБУ він входив із кримінальною справою на найближчих "сподвижників" ( [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ) за підробку документів на ввезені контрабандою пістолети.... Як пояснює [PERSON] , маючи таку "кришу", [PERSON] не гребував "бізнесом", що реально б`є по обороноздатності України. Так, разом із майбутнім наступником на посаді глави ГУР і партнером по бізнесу [PERSON] він збув у Еквадор у 1998 році зняті з бойового чергування зенітно-ракетні комплекси»; - зобов`язати ТОВ «Золота середина» за свій рахунок, спростувати недостовірну інформацію поширену ним в мережі Інтернет на веб-сторінці інтернет-видання « Оbоzгеvаtеl » у той же спосіб, у який вона була поширена, з розміщенням в мережі інтернет на веб-сторінці інтернет-видання « Оbоzгеvаtеl » https://www.obozrevatel.com , не пізніше 10 (десяти) календарних днів з набрання рішенням суду законної сили повідомлення наступного змісту: «[INFO] та [INFO] на веб-сторінці інтернет-видання « Оbоzгеvаtеl » за посиланнями [INFO] та [INFO] , була поширена інформація стосовно [PERSON] наступного змісту: «Призначення на посаду глави СБУ відбулося вже за голови адміністрації президента, кума президента РФ [PERSON] [PERSON] , коли чи не всі ключові вищі призначення в Україні узгоджувалися в адміністрації глави Кремля. З огляду на важливість посадової позиції [PERSON] , його "зміцнили" іншим ставлеником [PERSON] [PERSON] , який став заступником тодішнього глави СБУ Саме ці двоє силовиків стали ініціаторами вечері на дачі [PERSON] у вересні 2004 року, на яку був запрошений і там же, ймовірно, отруєний діоксином кандидат у президенти від опозиції [PERSON] . Слідом за цим поширилися розмови, що саме [PERSON] був причетний до отруєння»; «У 2000 році СБУ порушила щодо [PERSON] кримінальну справу за ст. 56, діючого на той час КК (зрада батьківщині у формі шпигунства). Як виявилося, працюючи військовим, військово-морським і військово-повітряним аташе з питань оборони України в США з 1992 по 1995 рік, [PERSON] був завербований спецслужбами США в ролі так званого "агента впливу". Також українськими фахівцями були виявлені рахунки, відкриті в банках США під час його перебування на посаді військового аташе»; Послужний список [PERSON] доповнюється скандалом навколо кришування стриптиз-бару "Варшава", розташованого на вул. Госпітальна в Києві. За деякими даними, з метою отримання прибутку ТУР МО в 1997 році взяли під контроль заклад і стали погрожувати його інвесторові. Про це громадськості стало відомо в 2008 році із заяви в прокуратуру цього ж інвестора [PERSON] . Потерпілий скаржився на те, що співробітники ГУР "погрожують фізичною розправою йому та його родині, й труять як бізнесмена»; За цим фактом у 2014 році колишні співробітники СБУ написали заяви на ім`я Генерального прокурора України про крадіжки квартир [PERSON] , зазначивши, що в діях екс-глави відстежується склад злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство)»; « Покровителем [PERSON] вважається не хтось, а сам кум [PERSON] [PERSON] . За інформацією журналіста [PERSON] , раніше політик промишляв торгівлею зброєю. Навіть на посаду глави СБУ він входив із кримінальною справою на найближчих "сподвижників" ( [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ) за підробку документів на ввезені контрабандою пістолети....Як пояснює [PERSON] , маючи таку "кришу", [PERSON] не гребував "бізнесом", що реально б`є по обороноздатності України. Так, разом із майбутнім наступником на посаді глави ТУР і партнером по бізнесу [PERSON] він збув у Еквадор у 1998 році зняті з бойового чергування зенітно-ракетні комплекси». Вказана інформація є недостовірною, порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Такі твердження були голослівними»; - стягнути з ТОВ «Золота середина» на користь [PERSON] , 1,00 (одну гривню 00 копійок) гривню в якості відшкодування спричиненої йому моральної шкоди; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] , понесені судові витрати в розмірі 3 457,80 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 70-72, т.1). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Золота середина» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди до судового розгляду по суті (а.с.136-138, т. 2). ТОВ «Золота середина» подало відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому просило відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що оспорювана позивачем інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність, ділову репутацію,зокрема, в одній частині тез взагалі не стосуються позивача, в іншій частині тез є оціночними судженнями, а інша їх частина - не містить негативної інформації, в них не стверджується про порушення [PERSON] норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших протиправних дій, отже така інформація будь-яким чином не може та не могла порушити права позивача, в тому числі його право на повагу до його честі, гідності та ділової репутації. Також відповідач звертає увагу на те, що з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини межа допустимої критики [PERSON] як публічної особи, громадського діяча, який балотувався на пост Президента України в 2019 році, а його партія «Сила і честь» брала участь у виборах до Верховної Ради України в 2019 році, є значно ширшою, ніж пересічного громадянина України, а тому цілком допустимо, що [PERSON] може зазнавати гострої та сильної критики у засобах масової інформації. Вимога про спростування недостовірної інформації, поширеної у зазначених позивачем статтях, шляхом розміщення її на сайті інтернет-видання «Обозреватель» не підлягає задоволенню з тих підстав, що вона є похідною від вимоги про визнання інформації недостовірною та з огляду на те, що позивачем не наведено обгрунтованих підстав для спростування зазначеної інформації. Також позивачем не було обгрунтовано належними та допустимими доказами факту завдання та розміру моральної шкоди, яка на його думку, підлягає стягненню, що є підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги (а.с. 73-79, т.1). Представник [PERSON] - [PERSON] подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що використання у тексті статей тверджень стосовно позивача вказує на те, що позивач нібито має статус учасника кримінального провадження зі сторони захисту та підозрювався чи обвинувачувався у вчиненні злочинів, що не відповідає дійсності та є недостовірною інформацією, оскільки на час поширення оспорюваної інформації відносно позивача не було складено та йому не було повідомлено про підозру у тих кримінальних провадженнях, про які зазначено у викладених відповідачем публікаціях. Крім того, оприлюднена відповідачем інформація відносно [PERSON] є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства, що створює враження про нього як злочинця, оцінку його людських, ділових і професійних якостей, відтак така інформація є такою, що порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Твердження відповідача про те, що поширена інформація не стосується позивача є безпідставними, оскільки у поширеній інформації прямо вказується прізвище позивача. Посилання відповідача на те, що викладена інформація відносно [PERSON] є оціночними судженнями не відповідає дійсності та спростовується висновком експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз від 15 липня 2019 року №056/196 (а.с. 158-167, т.1). Не погодившись, з поданою представником позивача відповіддю на відзив, ТОВ «Золота середина» подало додаткові пояснення, в яких зазначало, що викладена інформація, яку оспорює позивач не порушує права позивача на повагу його честі, гідності та ділової репутації. Вимоги позивача, та відповідно всі аргументи, грунтуються лише на викладених нормах права і не підтверджені належними та допустимими доказами. Посилання позивача на висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз від 15 липня 2019 року №056/196, зроблений за ініціативою представника позивача, як на підставу того, що викладена інформація відносно [PERSON] є оціночними судженнями не відповідає дійсності, не заслуговує на увагу, оскільки питання, які ставилися перед експертом не потребували спеціальних знань, та мають вирішуватися виключно судом при об`єктивній оцінці наданих доказів по справі. Крім того, Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України не мало повноважень на проведення лінгвістичної експертизи, яка проводиться виключно державними спеціалізованими установами, визначеними у ст. 7 Закону України «Про експертизу». Також у Реєстрі атестованих судових експертів відсутня інформація про експерта [PERSON] , яким складений зазначений висновок, що не відповідає Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз (а.с. 235-245, т.1). Представник позивача подала додаткові пояснення, в яких зазначала, що доводи відповідача щодо висновку експерта ДП Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України є необгрутованими, оскільки відповідно до частини 5 статті 31 Закону України «Про науково-технічну експертизу» та пункту 2.2. статуту ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз» НАН України може здійснювати лінгвістичну експертизу, отже наданий позивачем висновок експерта, складений ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз» НАН України є належним та допустимим доказом і заслуговує на увагу суду в якості доказу в сукупності з іншими доказами у справі(а.с. 41 - 44, т.2). Відповідач подав додаткові пояснення, в яких указував, що відповідач не є першоджерелом поширення інформації, зокрема, щодо участі позивача під час вечері з Президентом України [PERSON] , зазначений факт є загальновідомим, широко висвітлювався ЗМІ, також міститься в Векіпедії. Інформація «Послужний список [PERSON] доповнюється скандалом…..» грунтується на достовірних даних, що містяться у відкритих джерелах, зокрема, це https://genshtab.info. Інформація «За цим фактом у 2014 році колишні співробітники СБУ написали заяви на ім`я Генерального прокурора України про крадіжки квартир [PERSON] , зазначивши, що в діях екс-глави відстежується склад злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство)» була поширена виданням Vlasti.net за посиланням [INFO] та є республікованим матеріалом. Інформація « Прокровителем [PERSON] считается не кто иной, как кум [PERSON] [PERSON] . По информации….. Как поясняет [PERSON] » також була поширена виданням Ipress.ua та є республікованим матеріалом. Отже, наведені у статті Інтернет-видання відомості є не авторським, а республікованим матеріалом, у зв`язку з чим до ТОВ «Золота середина» не можуть бути заявлені вимоги щодо визнання їх недостовірними. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року в справі №369/1727/17 (а.с. 111-119, т. 2). У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] просила позов задовольнити, оскільки відповідачем була поширена недостовірна інформація відносно позивача, зазначений факт підтверджується також висновком експерта. Позивач є політичним діячем, тому вважає, що йому завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача - [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити, оскільки засоби масової інформації є вільними у висловлюванні інформації. Деякі тези у статтях є оціночними судженнями. Щодо іншої частини викладеної інформації, то відповідач не є першоджерелом. Крім того, висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 15 липня 2019 року №056/196, складений експертом [PERSON] є неналежним доказом та не заслуговує на увагу, оскільки у Реєстрі атестованих судових експертів відсутня інформація про експерта [PERSON] . Щодо самого висновку експертизи, то експертом досліджувалась лише певна частина статті, а не в повному обсязі, також експертом використовувався тільки один нормативно-правовий акт, з урахуванням практики, що склалася в 1980 роках, яка є застарілою та не актуальною. Разом з цим, у справах даної категорії слід враховувати практику Європейського Суду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи заперечення відповідача, пояснення позивача та відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є політичним і державним діячем, очільником партії «Сила і честь», тобто публічною особою, відомою в Україні. [INFO] на веб-сайті українського інтернет-видання «Обозреватель» за посиланням: [INFO] була розміщена публікація під назвою « [INFO]», наступного змісту:«Призначення на посаду глави СБУ відбулося вже за голови адміністрації президента, кума президента РФ [PERSON] [PERSON] , коли чи не всі ключові вищі призначення в Україні узгоджувалися в адміністрації глави Кремля. З огляду на важливість посадової позиції [PERSON] , його "зміцнили" іншим ставлеником [PERSON] [PERSON] , який став заступником тодішнього глави СБУ Саме ці двоє силовиків стали ініціаторами вечері на дачі [PERSON] у вересні 2004 року, на яку був запрошений і там же, ймовірно, отруєний діоксином кандидат у президенти від опозиції [PERSON] . Слідом за цим поширилися розмови, що саме [PERSON] був причетний до отруєння»; «У 2000 році СБУ порушила щодо [PERSON] кримінальну справу за ст. 56, діючого на той час КК (зрада батьківщині у формі шпигунства). Як виявилося, працюючи військовим, військово-морським і військово-повітряним аташе з питань оборони України в США з 1992 по 1995 рік, [PERSON] був завербований спецслужбами США в ролі так званого "агента впливу". Також українськими фахівцями були виявлені рахунки, відкриті в банках США під час його перебування на посаді військового аташе»; Послужний список [PERSON] доповнюється скандалом навколо кришування стриптиз-бару "Варшава", розташованого на вул. Госпітальна в Києві. За деякими даними, з метою отримання прибутку ТУР МО в 1997 році взяли під контроль заклад і стали погрожувати його інвесторові. Про це громадськості стало відомо в 2008 році із заяви в прокуратуру цього ж інвестора [PERSON] . Потерпілий скаржився на те, що співробітники ГУР "погрожують фізичною розправою йому та його родині, й труять як бізнесмена»; За цим фактом у 2014 році колишні співробітники СБУ написали заяви на ім`я Генерального прокурора України про крадіжки квартир [PERSON] , зазначивши, що в діях екс-глави відстежується склад злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство)». [INFO] на веб-сайті українського інтернет-видання « Обозреватель » за посиланням [INFO] була розміщена ще одна публікація під назвою « [INFO] », наступного змісту: « Покровителем [PERSON] вважається не хтось, а сам кум [PERSON] [PERSON] . За інформацією журналіста [PERSON] , раніше політик промишляв торгівлею зброєю. Навіть на посаду глави СБУ він входив із кримінальною справою на найближчих "сподвижників" ( [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ) за підробку документів на ввезені контрабандою пістолети.... Як пояснює [PERSON] , маючи таку "кришу", [PERSON] не гребував "бізнесом", що реально б`є по обороноздатності України. Так, разом із майбутнім наступником на посаді глави ТУР і партнером по бізнесу [PERSON] він збув у Еквадор у 1998 році зняті з бойового чергування зенітно-ракетні комплекси». Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 28, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до частин другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 15 цієї постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 зазначеної постанови встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Також, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Разом з цим, в таких справах як «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлось про публічну критику політиків, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. З аналізу вказаних рішень вбачається, що Європейський суд з прав людини вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як встановлено судом, позивач є публічною особою. Звернувшись до суду з позовом, представник позивача посилалася на те, що поширена відповідачем на своєму інтернет-ресурсі інформація відносно [PERSON] , зокрема, [INFO] за посиланням: [INFO] під назвою « [INFO]» та [INFO] за посиланням [INFO] під назвою « [INFO] » є недостовірною інформацією, яка грубо порушує його особисті немайнові права, а саме право на честь, гідність та ділову репутацію. Дана інформація містить конкретні фактичні твердження відносно [PERSON] , що не відповідають дійсності, при цьому, негативно впливає на репутацію позивача, який є публічною особою. Так, інформація викладена в зазначених публікаціях щодо участі позивача під час вечері з Президентом України [PERSON] є загальновідомим фактом, що широко висвітлювався ЗМІ, також міститься в Векіпедії. Інформація викладена наступного змісту: «Послужний список [PERSON] доповнюється скандалом навколо кришування стриптиз-бару «Варшава»….й трутять як бізнесмена» грунтується на достовірних даних, що містяться у відкритих джерелах, зокрема, це https://genshtab.info; «За цим фактом у 2004 році колишні співробітники СБУ написали заяви на ім`я Генерального прокурора України про крадіжки квартир [PERSON] , зазначивши, що в діях екс-глави відстежується склад злочину за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство) була поширена виданням Vlasti .netза посиланням [INFO] та є республікованим матеріалом.; « Покровителем [PERSON] считается не кто иной, как кум [PERSON] [PERSON] . По информации журналиста [PERSON] , ранее политик промышлял торговлей оружием. Даже на пост….. Кто поясняет [PERSON] , имея такую «крышу», [PERSON] не брезговал ….Так, вместе с будущем сменщиком на посту…. снятые с боевого дежурства зенитно-ракетные комплексы » також була поширена виданням Ipress.ua за посиланням [INFO], тобто до розміщення цієї інформації відповідачем, та є републікованим матеріалом. Таким чином, вищенаведені у статтях інтернет-видання відповідача відомості є не авторським, а републікованим матеріалом, у зв`язку з чим до ТОВ «Золота середина» не можуть бути пред`явлені вимоги щодо визнання їх недостовірними. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року в справі №369/1727/17, провадження №61-5490св18. В іншій частині викладена відповідачем інформація містить висловлювання, що відображають оціночні судження автора, критичну оцінку певних фактів і не містить негативної інформації, в них не стверджується про порушення [PERSON] норм чинного законодавства, вчинення ним будь-яких інших протиправних дій. Разом з цим, в обґрунтування позовних вимог представник позивача надала суду висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України від 15 липня 2019 року №056/196, виготовлений експертом [PERSON] . У висновку зазначено, що тексти публікацій, надані для лінгвістичної експертизи, містять інформацію про [PERSON] , яка з позицій лінгвістичної кваліфікації, є негативною, вказує на невідповідність його дій принципам закону й моралі, здатна викликати до нього недовіру й повагу, є принизливою для його честі й гідності і може задати шкоди його діловій репутації. Негативну інформацію про [PERSON] виражено у формі тверджень, тобто її правдивість може бути підтверджено або спростовано. Однак, суд критично оцінює даний доказ, оскільки, вказаний висновок виготовлений в порядку приватного звернення, і сторонами клопотання щодо проведення відповідної експертизи в судовому засіданні не заявлялось. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві позивачем надано не було. За таких обставин, ураховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, публікації, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені, разом з цим вони становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену ТОВ «Золота середина» та зобов`язання її спростувати вказаним у позовних вимогах шляхом, відсутні. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди за поширення такої інформації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed