Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що відповідач надає послуги теплопостачання в квартиру позивача. На підставі рішення суду від 23.04.2015 року державною виконавчою службою проводиться стягнення заборгованості у сумі 22\~203 грн. 33 коп. за послуги теплопостачання та гарячого водовідведення та 243 грн. 60 коп. судового збору, з позивача на користь відповідача. До 01.05.2017 року позивач отримував відшкодування на оплату житлово-комунальних послуг. З 01.05.2017 року Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення про припинення надання позивачу субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у звязку з наявністю простроченої заборгованості понад два місяці в сумі 17\~359 грн. 73 коп. за послуги теплопостачання. Згідно довідки за 2018 рік сума боргу станом на 20.11.2018 року за опалення становить 25\~392 грн. 04 коп., за гарячу воду 6937 грн. 78 коп. Позивач є особою пенсійного віку, з його пенсії стягуються кошти на погашення заборгованості, сплачувати більше він немає можливості, оскільки є непрацездатним та іншого доходу нема. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.08.2012 року зобовязано відповідача провести перерахунок за ненадані послуги та неправильні нарахування, але рішення суду до цього часу не виконано. Відповідач акцентує, що подача гарячої води до квартири позивача відсутня з 2014 року, але насправді водна не подається з 2011 року, а нарахування проводиться. З урахуванням наведеного позивач змушений був звернутись з позовом до суду. Відповідач 29.12.2018 року подав до суду відзив на позовну заяву із якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки позивачу належним чином не оплачує кошти за надані послуги у звязку з чим утворилась заборгованість. Вказана сума заборгованості за опалення виникла станом на 01.11.2018 року, а за гарячу воду станом на 01.11.2014 року, оскільки в листопаді 2014 року стояк гарячої води квартири позивача був відключений від гарячого водопостачання. Заборгованість виникла ще до 2008 року, тому позивачем пропущено строк позовної давності, тому відповідач просить застосувати строк позовної давності. Щодо вимоги про списання заборгованості, то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 19.12.2007 року позивачу було відмежовано заборгованість в сумі 2904 грн. 36 коп. в задоволенні якої підприємству відмовлено і вона за адресою позивача не числиться, рішення Івано-Франківського міського суду від 23.04.2015 року перебуває на виконанні у ВДВС Івано-Франківського МУЮ. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його писання, така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом на повідомленні про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем зобовязань по оплаті наданих послуг теплопостачання, а відповідачем неналежного надання послуг. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, відповідач надає послуги теплопостачання позивачу, який проживає в квартирі № 48 будинку № 78, що на вулиці Богдана Хмельницького в м. Івано-Франківську, йому відкрито особовий рахунок № 102000078048. Згідно ст. 815 ЦК України, ст. 68 ЖК УРСР, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Нарахування по оплаті наданих послуг відповідачем проводились у відповідності до п. 17 вище зазначених правил, за змістом якого вартість послуг опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження вартості теплової енергії за 1 м. кв. квартири на її загальну площу, гарячого водопостачання - згідно кількості осіб зареєстрованих у квартирі та вартості 1 м. куб. гарячої води, а при наявності приладу обліку згідно з його показниками. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 року, Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Як вбачається із позовної заяви станом на 01.11.2014 року за позивачем обліковується заборгованість перед відповідачем за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 6937 грн. 78 коп., за послуги з централізованого опалення у розмірі 25\~392 грн. 04 коп. Позивач заявив вимоги про визнання вказаної заборгованості безпідставною та просить списати з особового рахунку № 102000078048 заборгованість. В 2014 році ДМП «ІФТКЕ» зверталось до Івано-Франківського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 21\~232 грн. 84 коп. Судовий наказ було скасовано за заявою [PERSON] ухвалою суду від 09.10.2014 року. Скориставшись своїм право на подання позову підприємство звернулось до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 22\~203 грн. 33 коп. Заочним рішення Івано-Франківського міського суду від 23.04.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь ДМП «ІФТКЕ» 22\~303 грн. 33 коп. заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання та 243 грн. 60 коп. судового збору (а.с.51). Рішення набрало законної сили та його виконання видано виконавчий лист (а.с.52). Позивач є пенсіонером та з його пенсії стягується вказана заборгованість в розмірі визначеному державним виконавцем. Позивач як підставу для визнання заборгованості безпідставною та списання заборгованості вказує те, що він є особою пенсійного віку, в нього відсутня можливість оплачувати послуги теплопостачання, адже згідно довідок заборгованість постійно зростає. Також позивач вказує на те, що Департамент соціальної політики вибірково приступив до призначення йому субсидії. Але, такі твердження позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки неможливість виконувати свої зобовязання через скрутне матеріальне становище не може бути підставою для звільнення чи списання заборгованості, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. Свої відносини з Департаментом соціальної політики позивачу слід зясовувати в іншому порядку, а не в даному провадженні, оскільки призначення чи не призначення субсидії Департаментом не є предметом даного спору. Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами\~ЦК України,\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Відповідно до\~статті 9 цього Закону\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий на ім'я позивача в ДМП «ІФТКЕ» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Між сторонами по справі виникли правовідносини, що регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», яке не містить норми, за якими заборгованість за межами строку позовної давності, за фактично надані послуги, може бути списана. Згідно зі\~статтею 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей\~11,\~15 ЦК України\~цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений\~статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Покладення зобовязання на відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Нормами діючого законодавства не встановлено процедури визнання заборгованості за житлово-комунальні послуги такою, що підлягає скасуванню та не визначено механізму його списання. Позивачем не надано доказів, що\~\~заборгованість була ним погашена, тому є безпідставною. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, \~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В ст.\~13\~ЦПК України\~закріплено принцип\~диспозитивності,\~відповідно до\~якого,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обовязком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України\~обовязок доказування\~і подання\~доказів покладено\~на сторони.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №-630 від 21.07.2005 року, ст. 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 68 Житлового кодексу УРСР, ст. 526, 815 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed