Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у вигляді 1/3 частини садового будинку №65, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. [ADDRESS], який в цілому складається з: літ."А" - садовий будинок, літ."Б"- сарай, літ."Д" - сарай, літ."Ж" - сарай, літ."В" - гараж-літня кухня, літ."Г" - вбиральня, літ."Є" - душ, №1-8 - споруди. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог [INFO] померла бабуся третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2005 року. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді садового будинку №65, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. [ADDRESS], який в цілому складається з: літ."А" - садовий будинок, літ."Б"- сарай, літ."Д" - сарай, літ."Ж" - сарай, літ."В" - гараж-літня кухня, літ."Г" - вбиральня, літ."Є" - душ, №1-8 - споруди. На момент її смерті спадкоємцями були: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] та батько померлої [PERSON] (кожному по ј частині спадкового майна). [INFO] помер батько третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2015 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були: дружина - [PERSON] , яка відмовилась від своєї частки на користь доньки (третя особа), третя особа, як донька - [PERSON] та батько - [PERSON] (кожному по 1/12 частині спадкового майна [PERSON] ), з урахуванням вказаного, частка третьої особи [PERSON] складає 1/6. [INFO] помер дідусь третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2015 року. Спадкоємцями [PERSON] , якому належала 1/3 частина спадкового майна були: третя особа, як онука - [PERSON] та донька - [PERSON] (кожному по 1/6 частині спадкового майна). [INFO] помер прадідусь третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2016 року. Спадкоємцем його ј частини спадкового майна за заповітом являється відповідач [PERSON] , як онука, її загальна частка спадкового майна складає 2/3 частка, а загальна частка третьої особи [PERSON] складає 1/3 частка. Маючи намір оформити свої спадкові права на частину спадщину у вигляді садового будинку, третя особа [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні її частини спадщини, у зв`язку із чим, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину на 1/3 частину садового будинку №65, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. [ADDRESS], який в цілому складається з: літ."А" - садовий будинок, літ."Б"- сарай, літ."Д" - сарай, літ."Ж" - сарай, літ."В" - гараж-літня кухня, літ."Г" - вбиральня, літ."Є" - душ, №1-8 - споруди в порядку спадкування за законом. Рух справи у суді 14.04.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Бритівської сільської ради, садівничого обслуговуючого кооперативу "СТ "Дружба 1" про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2016 року [PERSON] залучена до участі у справі за позовом [PERSON] до Бритівської сільської ради, садівничого обслуговуючого кооперативу "СТ "Дружба 1" про визнання права власності на спадкове майно в якості третьої особи із самостійними вимогами. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2016 року за заявою представника позивача провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у цивільній справі №495/6646/16-ц за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - секретар Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул Світлана Михайлівна про визнання заповіту нікчемним. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2019 року провадження по цивільній справі №495/2808/16-ц за позовом [PERSON] до Бритівської сільської ради, садівничого обслуговуючого кооперативу "СТ "Дружба 1", третя особа із самостійними вимогами - [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відновлено, судовий розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 року провадження в справі було зупинено до вирішення питання про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.08.2020 року в задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О. - відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2020 року провадження по справі відновлено та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2020 року провадження по цивільній справі №495/2808/16-ц за позовом [PERSON] до Бритівської сільської ради, садівничого обслуговуючого кооперативу "СТ "Дружба 1", третя особа із самостійними вимогами - [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно було зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом цивільної справи №495/6646/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - секретар Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул Світлана Михайлівна про визнання заповіту нікчемним. Постановою Верховного Суду України від 21.10.2020 року касаційна скарга [PERSON] - задоволена. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2018 року по справі №495/6646/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - секретар Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул Світлана Михайлівна про визнання заповіту нікчемним - скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - секретар Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сирбул Світлана Михайлівна про визнання заповіту нікчемним - відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2020 року провадження по цивільній справі №495/2808/16-ц за позовом [PERSON] до Бритівської сільської ради, садівничого обслуговуючого кооперативу "СТ "Дружба 1", третя особа із самостійними вимогами - [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відновлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2021 року позов [PERSON] до Бритівської сільської ради, садівничого обслуговуючого кооперативу "СТ "Дружба 1", третя особа із самостійними вимогами - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - залишений без розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник третьої особи - адвокат Тулянцева В.В. вимоги позову підтримала та пояснила, що згідно із законодавством, чинним на час побудови садового будинку, підставою виникнення права власності на садовий будинок був сам факт, що будинок побудовано з додержанням вимог законодавства, а до 05.08.1992 року процедура введення приватних будинків в експлуатацію при оформленні права власності не передбачалась. При зверненні до нотаріуса Кравченко І.Є. у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, третя особа змушена звернутись до суду з вказаним позовом та в судовому порядку визнавати право власності на спадщину у вигляді 1/3 частини садового будинку №65, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. [ADDRESS], який в цілому складається з: літ."А" - садовий будинок, літ."Б"- сарай, літ."Д" - сарай, літ."Ж" - сарай, літ."В" - гараж-літня кухня, літ."Г" - вбиральня, літ."Є" - душ, №1-8 - споруди в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Шаркевич В.Т. заперечував проти задоволення позову, оскільки державна реєстрація права власності на садовий будинок відсутня, після будівництва садового будинку спадкодавцем не були дотримані вимоги законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [INFO] померла бабуся третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2005 року. За життя [PERSON] , як члену садового товариства «Дружба» була виділена у користування земельна ділянка [ADDRESS], для ведення садівництва і огородництва. Рішенням Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №108-ХХІІ від 25.12.1997 року щодо розгляду листа правління садового товариства «Дружба» та заяви членів садового товариства про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок, які раніше виділенні для ведення садівництва і огородництва, вирішено: передати садовому товариству «Дружба» в колективну власність земельну ділянку загального користування згідно з планом для забудови товариства та передати безкоштовно у приватну власності земельні ділянки, які раніше були виділені по площам, відповідно до списку для ведення садівництва і огородництва. Відповідно до виписки із рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської районної ради народних депутатів Одеської області №304 від 20.08.1989 року про будівництво садових будинків та господарських споруд членами садового товариства, [PERSON] надано дозвіл на будівництва садового будинку з господарськими спорудами на садовій ділянці [ADDRESS] у відповідності з затвердженим проектом будівництва. Надалі [PERSON] у визначеному порядку було отримано план забудови земельної ділянки. Згідно виписки з протоколу зборів садового товариства «Дружба» №3 від 01.09.1989 року, [PERSON] було затверджено будівництво садового будинку з господарськими спорудами на земельній ділянці № 65 відповідно затвердженого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської ради народних депутатів рішення №304 від 17.08.1989 року. Згідно Акту прийому в експлуатацію закінченого будівництвом садового будинку з господарськими спорудами, забудова земельної ділянки [ADDRESS] розпочата 20.08.1989 року на підставі паспорту виданого [PERSON] на підставі рішення сільської ради від 17.08.1989 року №304 та завершення будівельних робіт і введення в експлуатацію 09.07.1994 року. За життя [PERSON] заповіту не склала. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді садового будинку №65, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. [ADDRESS], який в цілому складається з: літ."А" - садовий будинок, літ."Б"- сарай, літ."Д" - сарай, літ."Ж" - сарай, літ."В" - гараж-літня кухня, літ."Г" - вбиральня, літ."Є" - душ, №1-8 - споруди. На момент її смерті спадкоємцями були: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] та батько померлої - [PERSON] (кожному по ј частині спадкового майна). [INFO] помер батько третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2015 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були: дружина - [PERSON] , яка відмовилась від своєї частки на користь доньки (третя особа), третя особа, як донька - [PERSON] та батько - [PERSON] (кожному по 1/12 частині спадкового майна [PERSON] ), з урахуванням вказаного, частка третьої особи [PERSON] складає 1/6. [INFO] помер дідусь третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2015 року. Спадкоємцями [PERSON] , якому належала 1/3 частина спадкового майна були: третя особа, як онука - [PERSON] та донька - [PERSON] (кожному по 1/6 частині спадкового майна). [INFO] помер прадідусь третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2016 року. Спадкоємцем його ј частини спадкового майна за заповітом являється відповідач [PERSON] , як онука, її загальна частка спадкового майна складає 2/3 частка, а загальна частка третьої особи [PERSON] складає 1/3 частка. Відповідно до ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За правилами ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1268, ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що третя особа [PERSON] вчасно прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , на день його смерті постійно проживала із спадкодавцем, у шестимісячний термін після смерті батька від спадщини не відмовилась, звернулась до державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, за якою було заведено спадкову справу №171/2016 щодо майна [PERSON] .. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на частину спадщину із спадкового майна, а саме: садового будинку з господарськими спорудами, третя особа [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] нотаріусом було відмовлено, оскільки спадкоємцем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто ненадані документи, які посвідчують право власності спадкодавця, що підтверджується постановою державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області про відмову у вчиненні нотаріальних. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки третій особі відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду, остання вважає своє право на отримання будинку у власність в порядку спадщини порушеним та таким, що підлягає захисту у спосіб визнання права власності на майно. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування такого майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно зясувати: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостроєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селіщах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого року N 7/5 і зареєстроване в Мін`юстіУкраїни 18 лютого 2002 року за N 157/64 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обтяжень". За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього прав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями частини четвертої статті 41 Конституції України і статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в Державних будівельних нормах А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів. Вказане відповідає, також, правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 140/3261/17. На момент завершення будівництва будинку та споруд - до серпня 1992 року - не існувало жодного нормативного акту, що передбачав би процедуру введення завершеного будівництвом приватного житлового будинку в експлуатацію. Пізніше Радою Міністрів Української РСР була ухвалена Постанова від 12 березня 1981 року №125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Відповідно до п.п.«к» п.2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва". Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом. У відповідності до цієї Постанови місцевими органами влади в свій час були розроблені та затверджені, за погодженням з Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів недержавної власності (по всіх регіонах України) державними технічними комісіями. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом №91 від 24.06.2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. 12.04.2016 року на садовий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив «СТ «Дружба 1» було виготовлено технічний паспорт. За даними технічного паспорту, складеного станом на 12 квітня 2016 року, затвердженого суб`єктом господарювання ФОП [PERSON] , об`єкти, розташовані за адресою: [ADDRESS] , обслуговуючий кооператив «СТ «Дружба 1», які складаються з: «А» - садовий будинок, «а» - ганок, «Б» - сарай, «В» - гараж-літня кухня, «в» - підвал вхід в підвал, «в1» - прибудова, «Г» - вбиральня, «Д» - сарай, «Є» - душ, «Ж» - сарай, №1- 8 споруди, збудовані у 1990 році на земельній ділянці, яка була надана [PERSON] безоплатно для забудови та остання постійно проживала в цьому будинку. Виходячи з встановлених судом обставин справи та враховуючи особливості оформлення права власності на житлові, садові, дачні будинки та господарські будівлі, які побудовані до 05 серпня 1992 року, відповідно до наведених вище нормативних актів, суд дійшов до висновку, що садовий будинок з господарськими спорудами належав бабусі третій особи [PERSON] та ввійшов до складу спадкової маси, отже третя особа має право на спадкування за законом. Висновки за результатами розгляду справи З урахуванням того, що будівництво садового будинку №65, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. [ADDRESS], який в цілому складається з:літ."А" - садовий будинок, літ."Б"- сарай, літ."Д" - сарай, літ."Ж" - сарай, літ."В" - гараж-літня кухня, літ."Г" - вбиральня, літ."Є" - душ, №1-8 - споруди, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, проте спадкоємець не може оформити належне йому право власності на частину вказаного будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, суд приходить до висновку про те, що садовий будинок є об`єктом права власності, а також про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/3 частину будинок у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved