Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Держави Україна за представництвом Донецької обласної прокуратури, Донецької казначейської служби, третя особа - [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , якою позивач збільшив ціну позову та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 21 січня 2020 року він, реалізуючи свої права людини та громадянина України на звернення до органу державної влади та його посадової особи з метою ініціювати кримінальне провадження та отримати інформацію щодо результатів досудового розслідування повідомлених ним фактів, реалізуючи права людини та громадянина України на поширення та отримання інформації з метою отримати обґрунтовану відповідь строки, визначені ст. 24, 219 КПК України, звернувся до прокурора Прокуратури Донецької області Афанасьєвої Д.К. із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за вхідним номером 21. Однак, заява-повідомлення № 21 від 27 січня 2020 року про вчинене кримінальне правопорушення не була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин, як того вимагають положення КПК України. Вважає, що протиправною, незаконною, неправомірною є бездіяльність Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, яка полягає в невиконанні обов`язку прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Прокуратури Донецької області Афанасьєвої Д.К. внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по його заяві повідомленню № 21 від 27 січня 2020 року відповідно до вимог статей 3, 8, 9, 19, 40 Конституції України, статті 214 КПК України. Невиконання норм права прокурором Афанасьєвою Д.К. при розгляді заяви-повідомлення позивача про вчинення кримінального правопорушення № 21 від 27 січня 2020 року зафіксовано в ухвалі слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду від 29 січня 2020 року № 1-кс/243/191/2020. Зазначена бездіяльність відповідача Держави Україна спричинила позивачу моральну шкоду, що полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, ст. ст. 10, 13 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, порушення його прав, визначених ст. 60 КПК України, що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки України, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву, яка оцінюється ним в сумі 900 000 грн. 00 коп. Розумність та справедливість грошового еквіваленту його душевних та моральних страждань у зазначеному розмірі за бездіяльність Донецької обласної прокуратури як органу державної влади, яка полягає у фактичному не розгляді вищезазначеної заяви-повідомлення, спроможна бути ефективним засобом попередження порушень з боку відповідача права на ефективний правовий засіб захисту прав людини, права на справедливий судовий розгляд в розумні строки цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в кримінальному провадженні. Виплата моральної шкоди саме у зазначеній сумі дозволить вважати цю виплату розміром матеріальної шкоди, завданої Державі України прокурором Афанасьєвою Д.К., винним в порушенні прав позивача, та мають стати відповідними доказами складу службового злочину і підставою для притягнення прокурора Афанасьєвої Д.К. до кримінальної відповідальності, що в подальшому стане приводом недопущення іншими прокурорами порушень прав людини та основоположних свобод при виконанні ними своїх службових обов`язків. Розрахунок суми моральної шкоди визначений на підставі методики професора Ерделевського О.М . У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з Держави Україна за представництвом Донецької обласної прокуратури, ЄДРПОУ 25707002, за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , реєстраційний номер: [ADDRESS] , моральну шкоду, спричинену порушенням права [PERSON] поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його заяви-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за статтею 374 КК України від 27 січня 2020 року та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статей, 3, 5, 8, 9, 13, 19, 34, 38, 40 Конституції України та частини 1 статті 214 КПК України, порушенням права [PERSON] на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 10, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), відповідно до статей 8, 10, 19, 21 Загальної декларації прав людини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), відповідно до статей 14, 19, 25 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року), в сумі 900 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року судом було задоволено заяву позивача та у відповідності до вимог ст. 93 ЦПК України було зобов`язано керівника Донецької обласної прокуратури та Державної казначейської служби надати, як свідка письмові відповіді на запитання позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив заявлені вимоги, навів доводи аналогічні доводам викладеним у позовній заяві та просив її задовольнити. Також в судовому засідання позивача було допитано у якості свідка відповідно до ст. 92 ЦПК України. Відповідач: представник Донецької обласної прокуратури Кравченко Р.О. що діє на підставі довіреності від 27 травня 2021 року, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи викладені у відзиві на уточнену позовну заяву. Відповідач, представник Державної казначейської служби України, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи в суді, до судового засідання не з`явився, від [PERSON] , яка діє на підставі довіреності № 5-18-08/5259 від 11 березня 2021 року на електронну пошту суду надано відзив на позов про стягнення моральної шкоди. Враховуючи, що представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду позову у суді, останнім надано відзив, суд вважає розглянути справу за відсутності представника відповідача Державної казначейської служби України Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву, надала пояснення, аналогічні наданим позивачем. Також в судовому засіданні [PERSON] було допитано як свідка. У відзиві на уточнену позовну заяву представник Донецької обласної прокуратури, зазначив таке. Щодо розгляду заяви-повідомлення [PERSON] від 27 січня 2020 року. Встановлено, що 27 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янської місцевої прокуратури з заявою-повідомленням щодо притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання та повідомлення [PERSON] . Вказану Заяву прокуратурою 29 січня 2020 розглянуто та за № 40-854 вих-20 надіслано відповідь. 28 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду зі скаргою на невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою - повідомленням від 27 січня 2020 року № 21. Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2020 року у справі № 243/753/20 скаргу [PERSON] задоволено часткового та зобов`язано прокурора Слов`янської місцевої прокуратури внести відповідні відомості, викладені в заяві - повідомленні від 27 січня 2020 року за вхідним № 20-24 до ЄРДР. На виконання вказаної ухвали 30 січня 2020 року Слов`янською місцевою прокуратурою були внесені відомості до ЄРДР за № 42020051720000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. Наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. Вказує, що відповідно до ч.6 ст. 1176, ч. 1 ст. 1167 ЦК України та абз. 2 п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають: протиправне діяння відповідачів; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою; вина відповідачів. Однак позивачем не доведено належними доказами вказаних обставин. Відповідно до ст. ст. 2, 303 КПК України, факт протиправних дій підлягає встановленню у кримінальному-процесуальному порядку відповідним рішенням. На теперішній час у кримінальному провадженні №420200517200000080 рішення, дії або бездіяльність прокурора протиправними не визнавались, досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває, тобто говорити про його неефективність або відсутність результатів передчасно, безпосередньо сама ухвала слідчого судді не свідчить про протиправність дій відповідача. У межах цивільного судочинства суд не може перевіряти законність кримінально - процесуальних дій слідчого чи прокурора. Ухвала слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду від 29 січня 2021 року у справі № 243/753/20 не свідчить про протиправність дій відповідача. Дії прокуратури протиправними не визнавалися, саме по собі задоволення під час проведення досудового розслідування скарг не створює підстав для відшкодування. Крім того, сам факт задоволення скарги та зобов`язання вчинити певні дії вже є достатньою справедливою сатисфакцією й не вимагає додаткової грошової компенсації, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, у справах "Надточій проти України", "Гурепка проти України". Збільшення розміру позовних вимог до 900 тис. грн взагалі позивачем нічим не підтверджено, суперечить методології розрахунку моральної шкоди, наданого самим же позивачем. Правову позицію, за якою сам факт скасування рішень чи дій прокурора не свідчить про протиправність дій та не створює права на відшкодування викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року № 6-4241св12. Щодо надання відповідей на поставлені позивачем питання, зазначає наступне. Питання поставлені позивачем є абстрактними та не стосуються обставин справи. Усі поставлені запитання стосуються роздумів та міркувань. При цьому, процедура письмового опитування учасників справи, що передбачена ст. 93 ЦПК України переслідує мету отримання засобів доказування, а не перевірки інших учасників на знання законодавства або з`ясування їх думки щодо гіпотетичних питань. Таким чином вважає, що відсутні підстави надання відповідей на поставлені питання. У зв`язку з вищевикладеним та оскільки позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, а також конкретні негативні наслідки від них, то підстави для відшкодування йому шкоди відсутні, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві представника Державної казначейської служби України зазначено, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Державна казначейська служба не вчиняла будь-яких протиправних дій щодо позивача, не приймала будь-яких рішень по відношенню до конституційних прав позивача, не вчиняло дій, що мали наслідком порушення прав позивача. Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі, Казначейство не уособлює собою державу Україну, а його рахунки не уособлюють собою державний бюджет України. Прийняття рішення про стягнення безпосередньо з Державної казначейської служби України моральної шкоди є порушенням норм конституції України та загальних положень ЦК України, у зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] суду пояснив, що наприкінці 2019 року він, як адвокат, прибув на вручення повідомлення про підозру [PERSON] , виконуючи обов`язки захисника. Кримінальне провадження було порушене за заявою [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України. З короткого відео, наданого йому [PERSON] він зрозумів обставини вчинення правопорушення. На відео події відбувалися дуже швидко. Вказане відео він розбив покадрово для кращого розуміння. На відео він помітив обставини, які спростовують винуватість [PERSON] . У зв`язку з цим він звернувся до Слов`янської місцевої прокуратури з відповідною заявою, відомості за якою мали бути внесені прокурором Афанасьєвою Д.К. до ЄРДР. Однак цього прокурором Афанасьєвою Д.К. зроблено не було, заява була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». Подаючи заяву №21 він як адвокат розраховував на відповідне реагування та здійснення певних правових процедур. Оскільки відомості за його заявою - повідомленням до ЄРДР внесені не були, він був вимушений звертатися до суду з скаргою на невнесення відомостей про повідомлене ним кримінальне правопорушення до ЄРДР. Тільки після задоволення його скарги відомості за його заявою - повідомленням були внесені та розпочато досудове розслідування. У зв`язку з невиконанням вимог діючого КПК, Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод були порушені його права, у нього виникло почуття гніву та обурення. У зв`язку з невиконанням рішення суду він зазнав негативні емоції: печаль, скорбота, гнів, обурення, відчай, невпевненість у наступному дні. Допитана як свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] здійснював її захист у кримінальному провадженні про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Після перегляду відео вчинення кримінального правопорушення вона та її захисник впевнилися у відсутності в її діях складу інкримінованого їй кримінального правопорушення. Було добре видно, що вона не штовхала [PERSON] . Про завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину її адвокатом було повідомлено Слов`янську місцеву прокуратуру. Обидва вони очікували, що прокуратура внесе відомості за повідомленням [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак прокурором Слов`янської місцевої прокуратури Афанасьєвою Д.К. відомості за повідомленням адвоката внесені до ЄРДР не були. У зв`язку з чим її захисник нервував, вимушений був звертатися до суду для захисту своїх та її прав, через що відклав свої справи, зазнав негативних емоцій - гніву, обурення, відчаю, невизначеності, невпевненості, розчарування. Позивач [PERSON] надав письмову відповідь на відзив Донецької обласної прокуратури, в якому зазначив, що у відзиві Донецької обласної прокуратури немає заперечень щодо наведеної ним зазначеної обставини із посиланням на відповідні докази та норми права. Донецька обласна прокуратура не зазначила у відзиві на позов норму права, яка дозволяла прокурору Афансьєвій Д.К. не внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві - повідомленні [PERSON] від 27 січня 2020 року, вхідний номер 21. Також вважає, посилання прокуратури у відзиві на лист вих.№40-854 від 29 січня 2020 року недоречним, оскільки лист не підписано прокурором, якому адресовано заяву - повідомлення від 27 січня 2020 року, а фактично є відмовою керівника Слов`янської місцевої прокуратури Шилова В.С. у внесенні відомостей до ЄРДР. Відзив прокуратури не містить заперечення щодо правових підстав позову (норми Конституції України. Норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, норми Закону України «Про прокуратуру», норми Кримінального процесуального кодексу України), з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Також безпідставними вважає посилання у відзиві, що факт протиправних дій прокурора встановлюється в кримінально - процесуальному порядку, визначеному статтями 2, 303 КПК України та нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду». Він не є суб`єктом, на який розповсюджує свою дію зазначені закони. Також вважає хибним твердження прокуратури, що ухвала Слов`янського міськрайонного суду від 29 січня 2020 року № 243/753/20 не свідчить про протиправність дій прокурора, оскільки у вказаній ухвалі слідчий суддя встановив, що прокурор, як реєстратор, повинен був внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявами [PERSON] , слідчий суддя встановив факт бездіяльності прокурора при розгляді заяв - повідомлень [PERSON] . Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про залучення її до участі по справі у якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору та позовна заява про стягнення з відповідачів 216 000 грн. моральної шкоди, в порядку ст. 52 ЦПК України. Ухвалою суду від 11 серпня 2021 року судом було відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви про залучення [PERSON] до справи та у прийнятті позовної заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з заяви - повідомлення адвоката Стулікова А.В., він, діючи як представник [PERSON] 27 січня 2020 року звернувся до прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Афанасьєвої Д.К. з заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за завідомо неправдиве показання, надані 24 серпня 2019 року під час допиту та під час проведення слідчого експерименту, органу, що здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню 12019050510001649 (а.с.8). 29 січня 2020 року керівником Слов`янської місцевої прокуратури В. Шиловим було надано відповідь [PERSON] , згідно якої заяву - повідомлення останнього було розглянуто, та повідомлено про відсутність складу кримінального правопорушення (а.с.45). Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду від 29 січня 2020 року, скаргу [PERSON] на невнесення відомостей до ЄРДР було задоволено. Зобов`язано прокурора Слов`янської місцевої прокуратури, внести відповідні відомості, викладені в заявах - повідомленнях [PERSON] , зареєстрованих 27 січня 2020 року за вхідними № 20-24 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В задоволенні решти частини заявлених вимог - відмовлено (а.с.47-50). На виконання ухвали суду Слов`янським відділом поліції ГУНП в Донецькій області 30 січня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою-повідомленням [PERSON] та розпочато кримінальне провадження № 42020051720000008 (а.с.51). Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди мають суворо додержуватися передбаченого ст. 56 Конституцією України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої частинами 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно з пунктом 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, дослідивши всі надані сторонами та позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що не підтверджено обставин з приводу того, що внаслідок бездіяльності посадової особи органів прокуратури, яка встановлена судовим рішенням, позивачеві завдано моральної шкоди, та позивачем не надано належних та допустимих доказів з підтвердження зазначених обставин. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо [PERSON] вчинено не було, як вбачається з його позовної заяви та наданих ним пояснень у судовому засіданні, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Обставини справи свідчать про те, що оскарження [PERSON] бездіяльності прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Афанасьєвої Д.К. щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви-повідомлення [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 384 КК України свідчить про реалізацію останнім права на оспорювання процесуальної діяльності прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди, відповідно до ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст. ст. 77, 81 ЦПК України). Позивач має надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення саме йому моральної шкоди, а також наявність зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлено вину відповідача, його бездіяльність належним чином визнана неправомірною, позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди саме позивачеві не доведено. Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокурора та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятим працівниками органів прокуратури процесуальним рішенням, яке було ним оскаржене в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. [PERSON] не надав об`єктивних доказів, якими б підтвердив спричинення йому моральної шкоди діями прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Афанасьєвої Д.К., а лише зазначив, що такі дії викликали у нього почуття обурення та гніву. На підтвердження факту спричинення позивачу моральної шкоди позивачем надано докази - показання свідків. Оцінюючи показання свідків: позивача [PERSON] , третьої особи [PERSON] допитаних у якості свідків в порядку ст.92 ЦПК України, суд зазначає, що у нього немає підстав ставити під сумнів достовірність обставин, повідомлених свідками, однак, зауважує, що ці докази не є достатніми у розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачу. До такого висновку суд прийшов також аналізуючи показання свідків у сукупності з письмовими доказами по справі, а саме свідки повідомляли про наявність у позивача негативних емоційних переживань внаслідок невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою - повідомленням. З матеріалів справи вбачається, що відомості за заявою [PERSON] від 27 січня 2020 року були внесені до ЄРДР 30 січня 2021 року на виконання ухвали слідчого судді. Таким чином, внаслідок оцінки показань допитаних свідків у сукупності з матеріалами справи, судом не встановлено спричинення [PERSON] моральної шкоди, оскільки [PERSON] звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення 27 січня 2020 року, 29 січня 2020 року керівником Слов`янської міської прокуратури йому було надано письмову відповідь на заяву - повідомлення, про що заявник був належним чином повідомлений. [PERSON] , не погодившись з таким рішенням прокурора, оскаржив бездіяльність слідчому судді. За результатами розгляду скарги слідчим суддею скаргу було задоволено, зобов`язано прокурора Слов`янської місцевої прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою-повідомленням [PERSON] . На виконання ухвали слідчого судді 29 січня 2021 року відомості за заявою [PERSON] внесені до ЄРДР, розпочато досудове розслідування за № 42020051720000008. Суд вважає, що позивач не довів, що внаслідок протиправних дій чи бездіяльності він зазнав моральних чи фізичних страждань, а також не надав належних доказів, які б свідчили про те, що протиправні дії чи бездіяльність взагалі мали місце, негативні наслідки, що вплинуло на зміну звичайного способу життя позивача, не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності вимогам законодавства, не представлено доказів на підтвердження ним обставин, тобто, жодних доказів, у розумінні ст. ст. 77,78 ЦПК України в обґрунтування вказаних обставин позивачем не надано, у зв`язку з чим в заявлених вимогах про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач є адвокатом за фахом. Саме як адвокат Стуліков А.В., діючи як представник [PERSON] та в її інтересах, 27 січня 2020 року звернувся до прокурора Слов`янської місцевої прокуратури з заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ч. 2 ст. 384 КК України. Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що діяльності адвоката Стулікова А.В. не було явних протиправних перешкод, оскільки він мав процесуальну можливість, визначену кримінальним процесуальним кодексом, здійснювати всі можливі заходи на захист свого клієнта. Тривале не розслідування заяви-повідомлення може свідчити як про протиправну бездіяльність органу досудового розслідування, так і про пасивну поведінку захисту в порушеному по заяві-повідомленню по кримінальному провадженні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до норм КПК адвокат, як учасник кримінально провадження має право подавати органу досудового розслідування заяви, клопотання, оскаржувати прийняті рішення. Таким чином, на думку суду, у випадку наявності тривалої бездіяльності органу досудового розслідування, адвокат, діючи у межах правового поля, наділений цілою низкою повноважень для захисту прав свого клієнта. Відмова у реалізації будь-яких вимог адвокат потребує від останнього відповідної реакції, передбаченої КПК України, і не може спричинити йому страждань, оскільки останній виконує свої професійні обов`язки і має законодавчо визначені способи реагування, як на законні, так і незаконні дії органу досудового розслідування. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом та у задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то суд приходить до переконання, що судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed