Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

07.02.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участі третьої особи Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності. Позивач [PERSON] обґрунтував позовні вимоги наступним. [PERSON] народився [INFO] року, мав батьків [PERSON] та [PERSON], сестру [PERSON] Мати [PERSON] померла [INFO] року. На момент відкриття спадщини матері [PERSON] був малолітньою дитиною, проживав з матір'ю в одному будинку, а тому вважається таким, що прийняв її спадщину. 12.08.1988 року [PERSON] підписав довіреність на ім'я батька [PERSON], посвідчену нотаріусом, якою уповноважив батька вести справу з оформлення його прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері. Але батько приховав від нотаріуса, що право на спадщину померлої [PERSON] мали її діти [PERSON] та [PERSON] Тому батько [PERSON] неправомірно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON], а саме ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. За життя батько [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно дочці [PERSON] Батько [PERSON] помер [INFO] року. Але [PERSON] мав ще двох спадкоємців першої черги (сина [PERSON] та дружину [PERSON]), які на момент смерті спадкодавця були непрацездатними, а тому незважаючи на зміст заповіту мали право на обов'язкову частку у спадщині. Дружина [PERSON] звернулась до нотаріуса та відмовилась від належної їй обов'язкової частки у спадщині померлого чоловіка [PERSON] Проте [PERSON] фактично прийняв спадщину батька, відповідно до вимог ЦК 1963 року, оскільки з моменту смерті спадкодавця [PERSON] у нього знаходились правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме технічний паспорт на будинок та державний акт на право приватної власності на землю по [ADDRESS], іменний інвестиційний сертифікат «Київська Русь - МДС», посвідчення про нагородження державними ордерами та медалями та самі державні ордери та медалі. [PERSON] не подавав нотаріусу заяву про відмову від спадщини батька. Разом з тим, при оформленні спадщини його сестра [PERSON] приховала від нотаріуса, що [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині батька. А тому [PERSON] отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом померлого [PERSON], з порушенням вимог закону. [PERSON] стверджував, що ним не пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки він дізнався лише в 2010 році про порушення своїх прав на спадщину батька, коли його сестра [PERSON] дала йому доручення на оформлення самочинного будівництва в домоволодінні батьків. З огляду на наведене, [PERSON] просив встановити факт прийняття ним спадщини матері [PERSON], померлої [INFO] року, в розмірі 1/6 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Встановити факт прийняття ним спадщини батька [PERSON], померлого [INFO] року, в розмірі 2/9 частин житлового будинку та 2/9 частин земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS]. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], померлої [INFO] року, видане 21.09.1988 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], померлого [INFO] року, видане 27.08.2001 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] Разом з тим, 05.03.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третіх осіб Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Управління Держкомзему у м. Кременчуці про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності. [PERSON] обґрунтував позов, поданий до суду 05.03.2012 року, тими ж підставами, що й позов поданий до суду 07.02.2013 року. З відмінністю лише в частині обґрунтування факту, що [PERSON], фактично прийняв спадщину померлого батька [PERSON] відповідно до вимог ЦК 1963 року, оскільки з моменту хвороби батька в 2000 році доглядав його, а після його смерті проживав разом зі своєю сім'єю, робив ремонт і будівництво у спадковому будинку по [ADDRESS]. З огляду на наведене, [PERSON] просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.08.2001 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори в частині визнання права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 5/18 частин житлового будинку та на 2/9 земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], померлого [INFO] року. Визнати за [PERSON] право власності на 13/18 частин житлового будинку та на 7/9 частин земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], померлого [INFO] року. Цивільний позов розглядався судами першої та апеляційної інстанції, але в касаційній інстанції судові рішення були скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд. За клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.08.2013 року об'єднано цивільну справу №537/773/2013-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності, з цивільною справою №537/3178/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] за участі Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, КП "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації", Управління Держкомзему у м. Кременчуці про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з наведених вище підстав, просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач та її представник визнали, що [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] був неповнолітнім, проживав з нею в одному будинку, не звертався до суду ані він, ані його представники із заявою про відмову від спадщини. Тому [PERSON] вважається таким що прийняв спадщину матері. Разом з тим, з 1988 року [PERSON] було відомо, що батько [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] на ? частину будинку по [ADDRESS], чим порушив право [PERSON] на спадщину матері. Проте [PERSON] звернувся до суду за захистом свого права на спадщину померлої матері лише в 2012 році. Таким чином, [PERSON] без поважних причин пропустив передбачений законом трирічний строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав на спадщину померлої матері [PERSON] Відповідач [PERSON] повідомила, що за життя батька [PERSON] вона постійно мешкала в Російській Федерації, а її брат [PERSON] постійно мешкав в м. Краснодон Луганської області. Коли батько захворів діти прибули в м. Кременчук, а саме [PERSON] - в листопаді 2000 року, а [PERSON] - в січні 2001 року. Батько [PERSON] помер [INFO] року. Після похорон та поминок на 9 днів, діти [PERSON] та [PERSON] роз'їхалися за місцем свого постійного мешкання. Оскільки друга дружина батька [PERSON] у зв'язку із тяжким станом здоров'я не могла рухатися, [PERSON] запросила сусідів доглядати за нею, за що особисто сплачувала кошти. Правовстановлюючі документи на спадкове майно та особисті документи померлого [PERSON] зберігалися у його другої дружини [PERSON] за місцем її мешкання по [ADDRESS]. 27.08.2001 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину батька [PERSON], яка складається з будинку по [ADDRESS], грошових заощаджень, іменного інвестиційного сертифікату з дивідендами. [PERSON] не отримала свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку під будинком, оскільки в 2001 році вона як громадянка РФ не мала права одержувати у власність земельні ділянки в Україні. Разом з тим, [PERSON] не проживав в спадковому будинку після відкриття спадщини батька протягом 6 місяців. Він переїхав в м. Кременчук лише в 2003 році після того як купив будинок по [ADDRESS], де й проживав. В 2010 році [PERSON] перевіз в свій будинок для проживання дружину батька [PERSON], коли й взяв собі правовстановлюючі документи на спадщину та особисті документи померлого батька. Відповідач та її представник визнали, що [PERSON] на момент смерті батька був непрацездатним інвалідом ІІ групи, а тому мав право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від заповіту. Проте зауважили, що [PERSON] не вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини батька [PERSON], оскільки відповідно до вимог ЦК 1963 року протягом 6 місяців з моменту відкриття спадщини не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; фактично не прийняв спадщину, оскільки проживав не в спадковому будинку, а в м. Краснодон Луганської області; не мав правовстановлюючих документів на спадщину, оскільки зазначені документи зберігалися у дружини спадкодавця [PERSON] Таким чином, відповідно до вимог ст. 553 ЦК 1963 року [PERSON] вважається таким, що відмовився від спадщини батька [PERSON] А тому права [PERSON] не були порушені. Разом з тим, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності щодо визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину померлого [PERSON], оскільки з 2001 року [PERSON] був обізнаний про оформлення [PERSON] спадщини, але звернувся до суду за захистом своїх прав лише в 2012 році, пропустивши строк звернення до суду за захистом своїх прав без поважних причин. З огляду на наведене відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно. Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позовних вимог також звертала увагу суду на той факт, що у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності - рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з підстав порушення права [PERSON] на спадщину матері [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки судами помилково було застосовано норми ЦК УРСР 1963 року, а не норми ЦК УРСР 1922 року, які діяли на момент відкриття спадщини. Проте Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що суди першої та апеляційної інстанції зробили правомірний висновок про недоведеність доводів [PERSON], що він прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, як це передбачено ст.549 ЦК УРСР 1963 року. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору КП «Кременчуцьке МБТІ», Управління Держкомзему у м. Кременчуці Полтавської області повідомлялись про місце і час розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання, заперечень по справі не подали. Третя особа державний нотаріус Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І. в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після матері [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки на момент відкриття спадщини він був неповнолітнім та проживав зі спадкодавцем в одному будинку. Нотаріус стверджувала, що [PERSON] також фактично прийняв й спадщину батька [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки одразу після смерті батька у нього були наявні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку та технічний паспорт на будинок, розташовані по [ADDRESS]. Цей факт підтверджено тим, що Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №94/01 на [PERSON], померлого [INFO] року. Та в цій спадковій справі [PERSON] було видано свідоцтво на спадщину за законом додаткове від 16.10.2001 року, а саме на спадкове майно померлого [PERSON], яке складається з земельної ділянки по [ADDRESS]. Після цього 22.02.2011 року Друга Кременчуцька державна нотаріальна контора видала [PERSON] дублікат зазначеного свідоцтва у зв'язку із втратою оригіналу. Тоді нотаріальна контора встановила, що у спадковій справі №94/01 [PERSON] було помилково видано свідоцтво про право на спадщину за законом додаткове від 16.10.2001 року на спадкове майно померлого [PERSON] та його дублікат від 22.02.2011 року. У звязку з чим з чим дублікат свідоцтва було вилучено у [PERSON] та знищено. Суд, дослідивши докази, подані учасниками процесу, заслухавши позивача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], третю особу державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданого відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі поданих сторонами доказів судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] р.н., - рідні брат і сестра. Сторони визнали цей факт. [PERSON] мав батьків [PERSON] та [PERSON] Цей факт підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 16.02.2011 року Крюківським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області (т.І а.с.67). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.01.1950 року, актовий запис №19, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 15.02.1950 року Крюківським районним ЗАГС Полтавської області. (т.І а.с.70). 13.10.1953 року Крюківське житлове управління уклало з [PERSON] та [PERSON] договір на право побудови житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою по [ADDRESS], посвідчений Крюківською державною нотаріальною конторою 17.10.1953 року за реєстром №8871/1. (т.І а.с.59-62) . [INFO] року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим міським бюро ЗАГС від 08.01.1960 року, актовий запис №9 (т.І. а.с. 55). Таким чином, на час відкриття спадщини матері [PERSON] її син [PERSON] був малолітнім. Сторони визнали, і цей факт підтверджується домовою книгою, що на момент відкриття спадщини матері [PERSON] її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за місцем проживання батьків в житловому будинку по [ADDRESS]. З огляду на те, що [PERSON] померла [INFO] року, то до правовідносин з приводу прийняття спадщини після її смерті підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1922 року, які діяли на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 418, 420, 428, 429, 431 ЦК УРСР 1922 року коло осіб, що закликаються до спадкування обмежуються прямими низхідними (дітьми, онуками та правнуками) і пережилим подружжям померлого, а також непрацездатними і неімущими особами, що фактично перебували на повному утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При спадкоємстві за законом спадщина ділиться поголовно на рівні частки між усіма особами. Незгоди і спори між приватними особами або між приватними особами і органами держави в питаннях оцінки, поділу і порядку розрахунків по спадщині розглядаються судом. Коли присутній на місці відкриття спадщини спадкоємець протягом 3-х місяців з дня вжиття заходів охорони не заявить в належний суд про відмову від спадщини, вважається що він прийняв спадщину. Місцем відкриття спадщини вважається останнє місце проживання спадкодавця. В судовому засіданні сторони визнали, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки був малолітнім, проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та ані він, ані його законний представник не подавав заяву до суду про відмову від спадщини. Відповідно до вимог ст. 60 КПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Таким чином, [PERSON] вважається таким, що відповідно до вимог ст.ст. 418, 420, 428, 429, 431 ЦК УРСР 1922 року як спадкоємець мав право разом із неповнолітньою сестрою [PERSON] та батьком-чоловіком [PERSON] на спадщину померлої матері [PERSON], яка складалась з ? частини будинку по [ADDRESS]. Тобто по 1/6 частини спадкового майна кожному спадкоємцю. 21.09.1988 року [PERSON] звернувся із заявою до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої було відкрито спадкову справу №308/88 на [PERSON], померлу [INFO] року. (т.І а.с.171). [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 21.09.1988 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., на спадщину дружини [PERSON], яке складалася з ? частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. (т.І а.с. 179). Позивач [PERSON] був обізнаний про те, що батько [PERSON] оформлює свідоцтво про право на спадщину померлої матері [PERSON] Про це свідчить той факт, що [PERSON] видав батьку довіреність, посвідчену державним нотаріусом 12.08.1988 року, на оформлення його спадкових прав на спадщину матері [PERSON] (т.І а.с. 137), а також [PERSON] написав в Другу Кременчуцьку державну нотаріальну контору заяву, посвідчену державним нотаріусом 12.08.1988 року, про те, що він пропустив строк прийняття спадщини померлої матері, але не буде звертатися до суду для продовження строку прийняття спадщини (т.І а.с.170). Разом з тим з відповіді Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори від 01.03.2012 року за №341 вбачається, що [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після матері [PERSON] померлої [INFO] року, та батька [PERSON], померлого [INFO] року. У зв'язку з чим [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. (т.І а.с.54). Згідно ст. 44 ЦК УРСР 1922 року, права на позов погашаються по закінченню трирічного строку (позовна давність). Згідно ст. 45 ЦК УРСР 1922 року, Перебіг строку позовної давности починається з моменту, коли виникло право на позов. Тобто з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав та інтересів. [PERSON] народився [INFO] року та досяг повноліття [INFO] року. 21.09.1988 року на день звернення батька [PERSON] за видачею свідоцтва про право на спадщину позивач [PERSON] був повнолітнім (34 роки), був обізнаним, що батько оформлює свідоцтво про право на спадщину матері [PERSON], однак [PERSON] самостійно не звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину матері [PERSON], виданого 21.09.1988 року [PERSON], - майже через 24 роки з моменту коли він дізнався (або мав дізнатися) про порушення свого права, не зазначивши поважних причин пропуску трирічного строку позовної давності. Представник позивача подав клопотання, в якому просив застосувати строк позовної давності для звернення до суду [PERSON] За таких обставин суд вважає за необхідне у зв'язку із пропуском строку позовної давності відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту прийняття спадщини матері [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене 21.09.1988 року державним нотаріусом на ім'я [PERSON], та у визнанні за [PERSON] права на спадкове майно після матері - на частину будинку по [ADDRESS]. Судом встановлено, що 19.09.1961 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] Цей факт підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 15.02.1950 року міським Крюківським районним ЗАГС Полтавської області. (т.І а.с.71). 21.12.1992 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав повністю все своє майно дочці [PERSON] (т.І а.с.63). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 03.04.1997 року №309 затверджена площа 565 кв.м. земельної ділянки по [ADDRESS], переданої безкоштовно у приватну власність для обслуговування будинку і господарських будівель [PERSON] (т.І а.с.72 ). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ПЛ №048048, виданим 21.04.1997 року Кременчуцькою міською радою народних депутатів на підставі Рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 03.04.1997 року №309, [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 0,0565 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель по [ADDRESS]. (т.ІІ а.с.34). За життя [PERSON] належав на праві власності будинок по [ADDRESS], на підставі договору з Крюківським житловим управлінням від 13.10.1953 року на право побудови житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченим Крюківською державною нотаріальною конторою 17.10.1953 року за реєстром №8871/1 (т.І а.с.158-160), та свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 21.09.1988 року за реєстром №2716, зареєстрованим в Кременчуцькому МБТІ в реєстровій книзі №24 під р.№2758 (т.І а.с.160). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 06.02.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, актовий запис №319. (т.І а.с.56). З огляду на те, що [PERSON] помер [INFO] року, то до правовідносин з приводу прийняття спадщини після його смерті підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року, які діяли на момент відкриття спадщини. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.524, 534 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Разом з тим, в ст. 535 ЦК УРСР 1963 року передбачено право спадкоємця на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту. Так, непрацездатні діти спадкодавця, а також непрацездатні дружина, померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Сторони визнали, що спадкодавець [PERSON] мав трьох спадкоємців першої черги, а саме дружину [PERSON], доньку [PERSON], сина [PERSON] Сторони визнали, що [PERSON] на момент відкриття спадщини [PERSON] була непрацездатною, а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині померлого чоловіка [PERSON] 23.02.2001 року [PERSON] подала нотаріусу заяву, в якій відмовилась від належної їй частки у спадщині померлого чоловіка [PERSON]. (т.І а.с.64). [PERSON] звернулася до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття за заповітом спадщини батька [PERSON](т.І а.с.62). 27.08.2001 року в.о. державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Курочкін О.О. посвідчив свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] після померлого [PERSON], яка складається - з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], р.[NUMBER], що належали померлому на підставі договору на право будівництва будинку, посвідченого Крюківською держнотконторою 17.10.1953 року за р.№8871/1, а також свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 21.09.1988 року за р.№2716, зареєстрованих в Кременчуцькому БТІ в реєстраційній книзі №24 за р.№2758; - грошових заощаджень з відсотками та всіма видами компенсаційних нарахувань до них, що знаходяться в філіалі №8375/06 Ощадного Банку України в м. Кременчук на рахунках [NUMBER], [NUMBER], належних померлому на підставі ощадних книжок, виданих на його ім'я та перевірених нотаріусом; - іменного інвестиційного сертифікату з належними дивідендами АТЗТ Закритий інвестиційний фонд "Київська Русь МДС" серії ІСП №576391, виданого на ім'я померлого 29.05.1995 року та перевіреного нотаріусом. (т.І а.с.65). Разом з тим, на момент відкриття спадщини [PERSON], померлого [INFO] року, його син [PERSON] - спадкоємець першої черги померлого - був непрацездатним інвалідом ІІ групи. Цей факт підтверджено довідками МСЕ №199223, МСЕ №0016521, та визнаний сторонами в судовому засіданні. З огляду на наведене, [PERSON] мав право на обов'язкову часту у спадщині спадкодавця [PERSON] незалежно від змісту заповіту. Разом з тим, ст. 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №94/01 [PERSON] померлого [INFO] року, вбачається, що [PERSON] не звертався протягом 6 місяців з моменту відкриття спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Цей факт також підтверджено листом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори від 01.03.2012 року №341/02/14 (т.І а.с.54). В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON] - сусіди сім'ї [PERSON], [PERSON] - знайомий сім'ї [PERSON], [PERSON] - соцпрацівник, яка доглядала [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] - знайомі [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] - діти [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] проживав з дружиною [PERSON] в будинку по [ADDRESS]. Його діти мешкали окремо: [PERSON] - на Донбасі, а [PERSON] - в Російській Федерації. Коли [PERSON] захворів, діти приїхали до батька: [PERSON] - в листопаді 2000 року, а [PERSON] - в січні 2001 року. При цьому перебуваючи у батьків [PERSON] поводив себе непристойно. Після смерті батька та поминок на 9 днів діти [PERSON], [PERSON] повернулися до місця свого постійного мешкання. В спадковому будинку залишилась проживати лише [PERSON] Оскільки [PERSON] у зв'язку із хворобливим станом здоров'я не могла рухатись, то за нею постійно доглядала мати свідка [PERSON] - [PERSON], якій оплачувала роботу [PERSON] Щоденно [PERSON] приходила до [PERSON], готувала їжу, прибирала, доглядала, іноді ночувала. Поминки батька [PERSON] на 6 місяців з дня смерті організувала [PERSON] На цих поминках не було [PERSON] та його сім'ї. Після смерті батька [PERSON] не проживав в будинку по [ADDRESS]. Через декілька років [PERSON] придбав в м. Кременчук будинок по [ADDRESS], куди й переїхав проживати разом зі своєю сім'єю з м. Краснодон. [PERSON] не проводив протягом 6 місяців після смерті батька ремонтних робіт або будівництва в будинку. Після смерті батька [PERSON] в будинку робила ремонт [PERSON], коли повернулася з Російської Федерації. Свідок [PERSON] повідомила суду, що в 2000 році за проханням [PERSON] доглядала її батьків [PERSON] та [PERSON] Роботу їй оплачувала [PERSON] В листопаді 2000 року до батьків приїхав син [PERSON] Тоді [PERSON] була змушена відмовитися від цієї роботи, оскільки [PERSON] пиячив та вів себе непристойно по відношенню до неї. Допитаний судом свідок [PERSON] повідомила суду, що після смерті [PERSON] вона проживала одна у будинку по [ADDRESS]. Діти [PERSON] та [PERSON] повернулись до місця свого постійного мешкання. Всі документи [PERSON], в тому числі правовстановлюючі документи на спадкове майно, зберігались у неї в будинку по [ADDRESS]. Через декілька років після смерті батька [PERSON] переїхав до м. Кременчук проживати у придбаному ним будинку по [ADDRESS]. Після цього [PERSON] забрав [PERSON] жити до себе разом із документами на спадкове майно. Але через деякий час [PERSON] повернув [PERSON] проживати до будинку по [ADDRESS]. Але документи на спадкове майно залишились у [PERSON] Й сам [PERSON] в судовому засіданні 21.02.2014 року визнав, що після смерті батька [PERSON] його документи, в тому числі правовстановлюючі на спадкове майно, перебували в будинку по [ADDRESS]. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що є знайомими позивача [PERSON], знають останнього тривалий час. Але їм невідомо, де [PERSON] зі своєю сім'єю постійно проживав в період з 06.02.2001 року по 06.08.2001 року. Суд критично відноситься до суперечливих пояснень [PERSON] про те, що він маючи власний бізнес, працівників, автомобілі, декілька об'єктів нерухомості в м. Краснодон Луганської області, після смерті батька протягом 6 місяців почав проживати разом зі своєю сім'єю (дружиною, двома дорослими доньками, онукою), а також хворою мачухою [PERSON] в невеличкому будинку по [ADDRESS], де вони спали всі разом, навіть й на підлозі. Незважаючи й на те, що у одній його дочки була алергія на глину, з якої побудовані стіни будинку. В той же час дружина керувала його бізнесом в м. Краснодон. А він після інсульту продавав нерухомість в м. Краснодон, перевозив речі в м. Кременчук, де займався будівництвом та ремонтом. Такі пояснення [PERSON] про його місце проживання в м. Кременчук протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини об'єктивно спростовуються іншими доказами. Так, [PERSON] пояснив суду, що у зв'язку з інвалідністю має тяжкий стан здоров'я, з 1992 року постійно потребує медичної допомоги, у зв'язку з чим лікується в медичних установах. Але подав суду копію медичної документації, з якої вбачається, що після відкриття спадщини протягом 6 місяців він лікувався в м. Краснодон. А в м. Кременчук він лікувався набагато пізніше закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини батька. Так, з поданих суду доказів вбачається, що в квітні-травні 2001 року [PERSON] стаціонарно лікувався в м. Краснодон Луганської області, в жовтні 2002 року проходив медичний огляд для підтвердження інвалідності в обласній МСЕК м. Луганськ (т.І а.с.80), в 2001 році отримав в м. Краснодон посвідчення інваліда ІІ групи (т.І. а.с.82), в жовтні 2002 року отримав в Луганській облдержадміністрації вкладку до посвідчення громадянина, який постраждав від наслідків Чорнобильської катастрофи (т.ІІ а.с.7). [PERSON] визнав, що на час відкриття спадщини батька та протягом 6 місячного строку для прийняття спадщини він мав зареєстроване місце проживання в м. Краснодон Луганської області. Пояснення [PERSON] про те, що він після смерті батька здійснив самочинне будівництво у спадковому будинку, - не знайшли свого підтвердження в суді. Так, відповідно до технічного паспорту будинку по [ADDRESS], останнє будівництво в зазначеному домоволодінні здійснено в 1970 році. Тобто, за життя [PERSON], коли [PERSON] був ще неповнолітнім. (т.І а.с.11). Суд критично відноситься до показань [PERSON] та [PERSON] про те, що їх батько [PERSON] проживав в будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON] Так, свідки [PERSON] та [PERSON] є доньками позивача, а тому зацікавлені у результаті вирішення справи. Їх показання об'єктивно протирічать показанням інших свідків та доказам, зібраним у справі. Їх показання є поверховими, оскільки вони не змогли описати детально свій побут в спадковому будинку, деталі організації та проведення поминок [PERSON] на 6 місяців. Свою відсутність на поминках обґрунтували зайнятістю на роботі. Але при цьому не пояснили, де ж в цей час знаходилися проживаючі разом з ними в будинку [PERSON], його онука та дружина, яких також не бачили інші свідки. Суд вважає, що подана [PERSON] розписка про сплату 04.10.2001 року завдатку за будинок по [ADDRESS] не може свідчити про те, що протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини (тобто з 06.02.2001 року по 06.08.2001 року) [PERSON] проживав в спадковому будинку. Разом з тим дана розписка про сплату завдатку від 04.10.2001 року спростовує пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні про те, що в червні 2001 року вони внесли завдаток за будинок по [ADDRESS], де одразу почали ремонт, перевезли речі, при цьому під час ремонту проживали у спадковому будинку. Хоча державний нотаріус Литвиненко Л.І. в судовому засіданні стверджувала, що [PERSON] фактично вступив у спадщину батька, оскільки після смерті спадкодавця зберігав правовстановлюючі документи на спадщину, а саме державний акт на землю та технічний паспорт на будинок. На підставі цих документів [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом додаткове від 16.10.2001 року, а 22.02.2011 році його дублікат. Але суд звернувся до Головного Управління юстиції у Полтавській області із ухвалою про витребування доказів - спадкової справи №94/01, заведеної на померлого [PERSON], в якій незважаючи на наявність заповіту та факту видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON], також й [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом додаткове від 16.10.2001 року та його дублікат від 22.02.2011 року. Після цього Державний нотаріус Литвиненко Л.І. листом від 14.02.2014 року №215/02/14 повідомила, що у спадковій справі, заведеної на померлого [PERSON], не видавалось [PERSON] свідоцтво про право на спадщину та його дублікат. Суд також критично відноситься до пояснень [PERSON] про те, що після смерті батька [PERSON] у нього знаходився правовстановлюючий документ на спадщину, а саме іменний інвестиційний сертифікат АТЗТ Закритий інвестиційний фонд "Київська Русь МДС" серії ІСП №576391, виданий на ім'я померлого 29.05.1995 року, та технічний паспорт на спадковий будинок. Такі пояснення [PERSON] спростовуються доказами поданими сторонами, з яких вбачається, що 27.08.2001 року [PERSON] пред'явила зазначений інвестиційний сертифікат в.о. нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Наведений факт об'єктивно підтверджує, що зазначений інвестиційний сертифікат не міг зберігатися у [PERSON] після смерті батька (т.І а.с.65). Технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.60 ЦПК, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином суд вважає недоведеним факт, що [PERSON] прийняв спадщину померлого [PERSON] вчинивши дії, передбачені ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, а саме шляхом проживання в спадковому будинку та шляхом зберігання правовстановлюючих документів потягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. В ч.2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, встановлено умови відмови від спадщини. Так, вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). А тому на підставі ч.2 ст. 553 ЦК УРСР 1961 року суд вважає [PERSON] таким, що відмовився від спадщини [PERSON] померлого [INFO] року За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту прийняття спадщини батька [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене 27.08.2001 року державним нотаріусом на ім'я [PERSON], та у визнанні за [PERSON] права на спадкове майно після батька - на частину будинку та земельної ділянки по [ADDRESS]. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, поданого 07.02.2013 року, в якому [PERSON] просив встановити факт прийняття ним спадщини матері [PERSON], померлої [INFO] року, в розмірі 1/6 частини житлового будинку по [ADDRESS]; встановити факт прийняття ним спадщини батька [PERSON], померлого [INFO] року, в розмірі 2/9 частин житлового будинку та 2/9 частин земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS]; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], померлої [INFO] року, видане 21.09.1988 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON]; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], померлого [INFO] року, видане 27.08.2001 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, поданого 05.03.2012 року, в яких [PERSON] просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.08.2001 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори в частині визнання права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 5/18 частин житлового будинку та на 2/9 земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], померлого [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на 13/18 частин житлового будинку та на 7/9 частин земельної ділянки по [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: dismissed