Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] у поданій ним до суду позовній заяві просить про відшкодування йому моральної шкоди, пославшись на таке: Після перенесеної операції по ампутації стоп ніг 3 квітня 2002 року він звільнився з КСП «Калинівка» Машівського району Полтавської області та переїхав на постійне місце проживання в місто Костянтинівка Донецької області де жили його мати, брат, та інші родичі. 30 вересня 2002 року Костянтинівським СВ ГСУ УМВС України в Донецькій області відносно нього було порушено кримінальну справу №38-24040 за фактом умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень гр. [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. З 01 жовтня 2002 року його було взято під варту за підозрою у вчиненні цього злочину, який 11 квітня 2003 року заступником прокурора Донецької області було перекваліфіковано на ст.ст.115 ч.2 п.6, 187 ч.4 КК України, і подальше розслідування кримінальної справи та направлення її до суду здійснювалось органами прокуратури. До судового розгляду його було позбавлено права на захист, оскільки захисник слідчим йому не призначався. Тільки суд першої інстанції (Костянтинівський міський суд) під час попереднього розгляду кримінальної справи призначив йому захисника. 25 листопада 2003 року його було визнано винним за всіма статтями обвинувачення і йому було призначено покарання у вигляді 13 років позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 18 березня 2004 року вирок залишено без змін. 27 січня 2011 року Європейський Суд з Прав Людини своїм рішенням визнав порушення права на захист по цій справі. 6 березня 2012 року Вищій Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасував обвинувальний вирок Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2003 року, а кримінальну справу було направлено на новий судовий розгляд. 10 серпня 2012 року йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд. 1 червня 2013 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області його було визнано винним за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років 10 місяців та 10 днів позбавлення волі, які він фактично відбув на той час. 27 грудня 2013 року Апеляційний суд Донецької області обвинувальний вирок скасував, а кримінальну справу по відношенню до нього було закрито за недоведеністю вини у скоєнні злочину. 22 липня 2014 року Вищій Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ залишив касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Донецької області без змін. Таким чином було остаточно доведено його невинуватість у вчиненні умисного вбивства. Внаслідок незаконного кримінального переслідування він провів у місцях позбавлення волі 9 років 10 місяців і 10 днів, тобто 118 місяців і 10 днів, а з 10 серпня 2012 року по 22 липня 2014 року 23 місяця і 12 днів він перебував під судом вже на підписці про невиїзд, доки по справі не було прийнято остаточне судове рішення. Загальний строк, в перебіг якого йому спричинялись моральні страждання, завдані незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду складає 11 років 9 місяців і 22 дні. Моральні страждання він почав відчувати одразу після затримання. Працівники карного розшуку його били, погрожували вбивством, внаслідок чого він підписував все, що давали на підпис, і казав так, як вимагали. Фальсифікатори кримінальної справи позбавили його вільного життя, незаконно затримали, незаконно порушили кримінальну справу відносно нього, незаконно був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згодом незаконно засудили. Перший час після вироку суду йому навіть не хотілося жити. Довгі роки він жив не звичним для нього та принизливим життям в`язня, без зовнішньої підтримки, без грошей, але з вірою у майбутнє. Він є інвалідом 3 групи, в нього 21 грудня 2001 року ампутовані стопи обох ніг через обмороження, і фактично він пересувається на одних п`ятках за допомогою палиці. Через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності документально підтвердити інвалідність він зміг лише 5 листопада 2012 року, тобто через 3 місяці як було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд. В слідчому ізоляторі та у виправній колонії наявне каліцтво не могло бути не поміченим, тому фактично він був для всіх беззаперечним інвалідом, але без відповідної довідки, і тому його утримували в містах позбавлення волі на загальних умовах, послаблень режиму відбуття покарання для нього не було. Посадові особи, замість того, щоб сприяти йому в отриманні групи інвалідності та одержанні ним державної соціальної допомоги у відповідності до п.6 ч.1 ст.8 КВК України, роками примушували його спочатку сидіти, а потім кожен день ходити строєм, годинами стояти на перерахунку, працювати в цехах виправної колонії. Хибне звинувачення у вбивстві відвернуло від нього родичів, включаючи рідного брата. В 2005 році померла його мати [PERSON] , на похованні якої він був позбавлений можливості бути. Після цього він взагалі став нікому не потрібним, що спричиняло постійний душевний біль. Після смерті матері на побачення до нього ніхто не приїздив, передачі ніхто не передавав, тому він виживав як міг і був змушений пристосовуватися до суворого в`язничного життя, де частіше тебе звуть не по імені, а по кличці, яка є у кожного. Це життя залишило сліди не тільки в душі, а і на тілі у вигляді «добровільно-обов`язкових» татуювань специфічного змісту, які показують за що людина відбуває покарання. Він в місцях позбавлення волі, не зважаючи на злидні, голод, холод, оточення, вижив. Після його звільнення він не має, де проживати, оскільки батьківський будинок, який тривалий час перебував без нагляду, став не придатний для життя. Його татуювання є проблемою, оскільки через нього люди бачать в ньому злодія. В серпні 2014 року під час бойових дій, в селищі, де він тимчасово мешкав, відбулася неприємна подія, коли бійці одного з українських добровольчих батальйонів побачили його татуювання і, знаючи, що кримінал підтримує сепаратистів, влаштували одразу допит, в ході якого завдали декілька тілесних ушкоджень, про заподіяння яких в міліцію не повідомлялось. Незаконне кримінальне переслідування завдало йому істотні моральні втрати і страждання, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Його зусиль недостатньо для відновлення попереднього стану людини, тобто до позбавлення волі. Заподіяну моральну шкоду він оцінює таким чином: за 118 місяців позбавлення волі - 100 мінімальних заробітних плат на місяць, 23 місяці перебування під судом на підписці про невиїзд - 10 м.з.п. на місяць, всього 12 030 м.з.п., а компенсації за 22 дні не вимагає. Сума компенсації складає: 12030 м.з.п. * 3200 грн. = 38496000 грн. В судовому засіданні позивач представник позивача [PERSON] позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача\~ - Прокуратури Донецької області Булгаков О.В. у судовому засіданні позов визнав частково, пославшись на таке: 30.09.2002 Костянтинівським СВ ГСУ УМВС України в\~Донецькій області порушено кримінальну справу за фактом спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . Указану справу розпочато відносно [PERSON] 01.10.2002, коли йому обрано запобіжний захід та він набув статус підозрюваного. Після неодноразового розгляду справи судами різних інстанцій ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27.12.2013 р. кримінальну справу відносно [PERSON] закрито у зв`язку з недоведеністю його вини у скоєнні злочину. Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону незаконне засудження та інші дії, що обмежують права громадян, є підставою для відшкодування шкоди. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону, у наведених в ст.1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. За ч.3 ст.13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. За п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди\~ суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати\~ чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 р. за справою № 6-207цс14. Згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата становить 3200 грн. Позивач [PERSON] знаходився під слідством та судом з 01.10.2002 р. по 27.12.2013 р., тобто 11 років 2 місяці 27 днів (134,9 місяців). Виходячи з обов`язковості рішень Верховного Суду України (ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України), з держави на користь позивача підлягає стягненню 431680 грн. (134,9 місяців * 3200 грн.) відшкодування моральної шкоди. Установлений законодавством розмір відшкодування враховує компенсацію психологічних переживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності тощо. Посилання [PERSON] на те, що до строку перебування під судом має включатися строк розгляду кримінальної справи Вищим спеціалізованим судом України з\~розгляду цивільних і кримінальних справ (з 28.12.2013 р. по 22.07.2014 р.), вважає безпідставними. Так, кримінальну справу відносно [PERSON] закрито ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27.12.2013 р., яка відповідно до ч.2 ст.402 КПК України (1960 року) того ж дня набрала законної сили. У подальшому таку ухвалу не скасовано. З 28.12.2013 р. [PERSON] вже не перебував під слідством або судом, відтак, підстави для відшкодування шкоди за період з 28.12.2013 р. по 22.07.2014 р. відсутні. \~\~\~\~ Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, повідомлений про час та місце розгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечив. Третя особа - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, повідомлена про час та місце розгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечила. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до такого висновку. Статтею 56 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1, 2,7\~ст.1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~\~передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 3 зазначеного Закону\~передбачено, що у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується, зокрема моральна шкода. Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Спричинену йому моральну шкоду позивач обґрунтовує душевними стражданнями через порушення його прав людини і громадянина, порушенням нормальних життєвих зв`язків, що сталося через незаконне перебування його під слідством і судом. Вирішуючи питання доведеності позивачем спричинення йому моральної шкоди, судом враховане таке: В період з 01.10.2002 р. по 27.12.2013 р. [PERSON] знаходився під слідством та судом, зокрема з 01.10.2002 р. по 10.08.2012 р. перебував під вартою та в місцях позбавлення волі. Так вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.06.2013 р. [PERSON] було визнано винним за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 10 місяців 10 днів з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі із зарахуванням в строк відбування покарання періоду знаходження під вартою з\~ 01.10.2002 р. (а.с.8-10). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27.12.2013 р. вирок суду першої інстанції від 01.06.2013 р. у відношенні [PERSON] скасовано; кримінальну справу стосовно [PERSON] за ч.1 ст.115 КК України закрито у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого злочину; запобіжний захід у відношенні [PERSON] у вигляді підписки про невиїзд скасовано (а.с.11-28) Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2014 року ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2013 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.29-31). Відповідно до довідки Донецького слідчого ізолятора № 5 засуджений [PERSON] з 29 вересня 2004 року відбував міру кримінального покарання у Макіївській виправній колонії № 32 (копія довідки а.с.74). У період знаходження позивача під вартою [INFO] померла мати [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.42). 21 грудня 2001 року [PERSON] переніс операцію з ампутації лівої стопи; екзиримкуляцію правої стопи (копія виписки з історії хвороби на а.с.45). З 05.11.2012 р. [PERSON] , [INFO] , вперше встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджено довідкою МСЕК серії 10 ААБ № 365144 (а.с.44). Згідно з ч.ч.5, 6 ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та абз.1, 2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~роз`яснено, що відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Враховуючи ту обставину, що позивач у результаті незаконного кримінального переслідування зазнав моральних страждань, перебування під вартою призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, він був позбавлений можливості будувати своє життя відповідно до своїх бажань, стану здоров`я, потреб та прав, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 550000 грн.

Outcome: partial