Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 29.07.2006 року уклав з відповідачем кредитний договір № К2Н0КХ23241004 відповідно до умов якого останньому було надано кредит на споживчі потреби у сумі 3 105 гривень 19 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("розстрочка") (стандарт). Вказує, що відповідач зобов'язався погашати заборгованість із сплати кредиту, процентів за його користування, комісії за користування кредитом. Зазначає, що відповідач одержав та використав для споживчих потреб кошти, отримані в кредит, однак за час дії кредитного договору не дотримувався його умов, не сплачував щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором, у зв'язку з чим станом на 12.07.2013 року має заборгованість всього в сумі 41 512 гривень 93 копійок, з яких: 3105 гривень 20 копійок - заборгованість за кредитом; 14820 гривень 63 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 596 гривень 16 копійок - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 20537 гривень 94 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1953 гривень - штраф (процентна складова), в зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 41 512 гривень 93 копійок та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задоволити з підстав, викладених в ньому та проводити судовий розгляд без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, який не заперечував проти такого розгляду справи, вважає за можливе слухати справу Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як встановлено в судовому засіданні, що 29.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № К2Н0КХ23241004 відповідно до умов якого останньому було надано кредит на споживчі потреби у сумі 3 105 гривень 19 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("розстрочка") (стандарт) (а.с.7, 8-26). В ході судового розгляду судом встановлено, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("розстрочка") (стандарт) є невід'ємною частиною вищезазначеного кредитного договору, оскільки про це вказано у заяві позичальника. Натомість надані позивачем деякі сторінки умов надання банківських послуг не можуть вважатись частиною згаданого кредитного договору, оскільки про них не зазначено у заяві позичальника, а прийняті вони були вже після укладення кредитного договору від 29.07.2006 року № К2Н0КХ23241004. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ЗАТ КБ "ПриватБанк" відповідачеві, які він використав для споживчих потреб у повному обсязі. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з матеріалів справи, повністю повернути кредитні кошти відповідач зобов'язався у термін до 27.07.2007 року, проте вказане зобов'язання останній так і не виконав. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитним договором 29.07.2006 року № К2Н0КХ23241004 встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 27.07.2007 року, слід зазначити, що саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позов про стягнення заборгованості за цим договором було подано до суду лише 12.08.2013 року, тобто поза межами строку позовної давності. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто, представником позивача суду не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що строк для звернення до суду з вищезазначеним позовом пропущено з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 256, 257, 259, 261, 267, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: dismissed