Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON]звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорній Світлани Богданівни про встановлення факту проживання з [PERSON], яка померла [INFO], визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги покликається на те, що починаючи з 2008 року проживала з померлою [PERSON] однією сім'єю, вели спільне господарство. Як на доказ спільного проживання покликається на акт «ЛКП «Княже місто» від 11.08.2014 року, згідно якого її періодично бачили у кВ. [ADDRESS] за місцем проживання [PERSON], здійснювала догляд за померлою більше п'яти років. Вважає, що на час складання заповіту померла [PERSON] за станом свого здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій, а тому нотаріус не мала права на посвідчення заповіту від її імені. Позов просить задовольнити. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених у ньому. Позивач додатково пояснила, що проживала з померлою [PERSON] в її квартирі з 2008 року. Приходила до неї, допомагала в домашньому господарстві, привозила з дому картоплю, буряки, на кошти, що були виділені державою після народження дитини придбала пральну машинку, надавала матеріальну допомогу. Проте в останні судові засідання позивач та її представник не з'являлись, про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, тому суд приходить до переконання про завершення розгляду справи за їх відсутністі. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила та зазначила, що [PERSON] не набула право на спадкування за законом у четверту чергу, оскільки не проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини - на час її смерті. Відповідач повідомила суд, що протягом більше двадцяти років з невеликими перервами разом з чоловіком та дітьми проживає в будинку [ADDRESS] без реєстрації. З померлою [PERSON] та її сином [PERSON] була знайома тривалий час. Відвідувала її та допомагала з домашнім господарством. Син [PERSON] мав свій автомобіль та працював таксистом. У 2010 році в [PERSON] виявили важке онкологічне захворювання, що потребувало тривалого та коштовного лікування. Всі свої заощадження та цінності [PERSON] витрачала на лікування сина. Після смерті [PERSON] [PERSON] залишилась одна і внаслідок поважного віку потребувала стороннього догляду. Позивачка не відвідувала [PERSON] під час її хвороби ні вдома, ні в лікарні. Позивачка з'явилась в будинку [ADDRESS] лише через півроку після смерті [PERSON]. За [PERSON] до дня смерті здійснювала догляд вона, їй допомагала знайома [PERSON] - [PERSON] , організацією похорону також займалась вона, [PERSON] та сусід [PERSON] За життя спадкодавця, а так само і на похороні відповідач ніколи не бачила ні позивача, ні її дітей. Заперечила твердження позивача, що [PERSON] страждала на психічні розлади, оскільки такого не помічала, в медичних картках та в історії хвороби ні один з лікарів про такі розлади не зазначав. Вважає, що заповіт був складений у відповідності до вимог чинного законодавства, свідоцтво про право на спадщину вона отримала у відповідності до закону. Також зазначила, що оскільки [PERSON] не має юридичних підстав для спадкування, тому її цивільні права або інтереси не порушені, а відтак вона не вправі ставити питання про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними. Представники відповідача позов заперечили, вважають, що позов не підлягає до задоволення за безпідставністю позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б. в судовому засідання в своїх поясненнях з приводу посвідченого нею заповіту зазначила, що заповіт було посвідчено нею з дотриманням вимог чинного законодавства України, та надала для огляду матеріали спадкової справи. За клопотанням сторін судом було викликано та допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі проживають в будинку [ADDRESS], а також [PERSON] та [PERSON] Також були оглянуті матеріали ЖЄО № 8288 від 25.07.2014 року. Свідок [PERSON] стверджувала, що позивачка деякий час проживала з [PERSON], однак з 2012 року припинила спільне проживання. Свідок [PERSON] повідомила суд що бачила [PERSON] в будинку № 7, однак ні [PERSON], ні її діти в квартирі [PERSON] не проживали. [PERSON] також повідомила , що 21.11.13 року [PERSON] перебувала в безпорадному стані в результаті чого сусідами була викликана карета ШМД. Лікарем ШМД було виявлено тромб в кінцівці, що потребувало стаціонарного лікування, однак [PERSON] відмовилась від госпіталізації. В період виникнення даного захворювання та під час перебування [PERSON] в лікарні [PERSON] не було біля неї. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] в квартирі [PERSON] ніколи не проживала. Свідок [PERSON] повідомив, що під час виконання своїх службових обов'язків відвідував [PERSON] на її прохання з метою проведення профілактичних бесід з [PERSON] - сином [PERSON], де бачив [PERSON], дітей [PERSON] в квартирі [PERSON] він не бачив. Свідок [PERSON] повідомила суд, що була знайома з [PERSON] тривали період часу, відвідувала її мало не щодня, допомагала їй в домашньому господарстві. [PERSON] повідомила про те, що в кінці 2013 року [PERSON] захворіла і вона спільно з відповідачкою [PERSON] здійснювала догляд за померлою. Після того, як [PERSON] не могла самостійно себе обслуговувати та отримувати пенсію [PERSON] звернулась в першу нотаріальну контору з метою оформлення довіреності на отримання пенсійного забезпечення, там їй відмовили у оформленні довіреності з викликом до дому, мотивуючи свою відмову завантаженістю. Після цього [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чорній С.Б., котра погодилась на оформлення довіреності на отримання пенсії з виїздом на місце. Вже під час виклику [PERSON] виявила бажання крім довіреності оформити заповіт на [PERSON] 05.11.2015 року представник позивача подав до суду письмове клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи на предмет визначення можливості [PERSON], що померла [INFO] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складення заповіту 20.01.2014 року, а також з'ясування питання чи страждала [PERSON] на час складення заповіту 20.01.2014 року будь-якими психічним захворюванням чи розладом психіки. Відповідач а також представник відповідача не заперечували проти задоволення такого клопотання. З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи необхідність наявності спеціальних знань для визначення психічного стану померлої [PERSON] в момент складання заповіту 20.01.2014 року, 07.12.2015 року ухвалою призначено посмертну судово - психіатричну експертизу. Проведення експертизи доручено спеціалістам Львівської обласної психіатричної лікарні. На вирішення експертів поставлено наступні питання: Чи страждала [PERSON] [INFO], що померла [INFO] на час складання заповіту психічними захворюваннями чи розладами психіки? Чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складення заповіту 20.01.2014 року? Експертизу проведено 23.03.2016 року. У висновку № 161 судово-психіатричного експерта від 23.03.2016 року п. 23 зазначено: відповісти на питання чи страждала [PERSON] 20.01.2014 року будь-яким психічним захворюванням чи розладом психіки та чи могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними є неможливим. Допитаний судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що посмертна судово-психіатрична експертиза проводилась за наявними в матеріалах цивільної справи документами. З представленої медичної документації вбачається, що дійсно після проведеної ампутації лівої нижньої кінцівки хвора [PERSON] була дещо загальмована. Однак подальші лікарські записи свідчать про відновлення ясної свідомості хворої. Відсутні рекомендації лікаря щодо проведення додаткових обстежень хворої з приводу її психічного здоров»я. Визначити психічний стан [PERSON] на день підписання заповіту є неможливим, оскільки остання не перебувала під медичним наглядом і відповідно відсутня інформація про стан її психічний стан. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] залишила за заповітом все своє майно [PERSON], про що свідчить заповіт, складений приватним нотаріусом Чорній С.Б. 20 січня 2014 р. [INFO]. [PERSON] померла. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст. 1220 є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як вбачається з свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Позивач в своєму позові зазначає, проживала однією сім'єю з [PERSON] з 2008 року. Разом з тим в самому позові та в свої поясненнях [PERSON] заявляє що припинила спільне з [PERSON] проживання у 2013 році внаслідок сімейних обставин. Дана обставина підтверджується поясненнями, що були надані позивачем під час перевірки її заяви Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, що знайшло своє відображення у висновку за матеріалами перевірки ЖЕО № 8288 у відповідності до якого встановлено, що позивач з кінця листопада - початку грудня 2013 року по даний час проживає за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Солонка разом з чоловіком, свекрухою [PERSON], дочкою [PERSON] [INFO], сином [PERSON] [INFO] та дочкою [PERSON] [INFO]. Не знаходить свого підтвердження сам факт проживання однією сім»єю [PERSON] з [PERSON] в період з 2008 року по листопад-грудень 2013 року. Пояснення позивача [PERSON] з приводу спільного проживання однією сімє»ю з [PERSON], її утримання та надання матеріальної допомоги є плутаними та вступають в суперечність з дійсними обставинами справи. Так у своєму позові позивач повідомляє, що припинила спільне проживання з померлою [PERSON] в листопаді-грудні 2013 року внаслідок сімейних обставин. В поясненнях наданих суду в судовому засіданні позивач стверджує, що припинила спільне проживання з [PERSON] через чинення перешкод невідомими особами у доступі до квартири [PERSON]. З приводу усунення перешкод у доступі до квартири № 7 та спільному проживанні з [PERSON] позивач не зверталась до правоохоронних органів та як наслідок не цікавилась життям [PERSON]. Крім того, позивач не надала суду доказів надання [PERSON] матеріальної допомоги та виконання обов'язків члена сім»ї в частині утримання майна, сплати комунальних послуг тощо, як передбачено ст. 64 Житлового кодексу України. Як вбачається з обставин справи, зокрема із висновку за матеріалами ЖЕО № 8288 від 25.07 2014 року [PERSON] зверталась з заявами від 21.07.2014 року та 25.07.2014 року до Галицького РВ з приводу можливого незаконного заволодіння майном [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] з листопада-грудня 2013 року по липень 2104 року не підтримувала жодних відносин ні з померлою ні з її сусідами. На запит представника відповідача адвоката [PERSON] поліклінічним відділенням Пустомитівської районної лікарні було надано виписки із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.10.15 року у відповідності до яких діти [PERSON]: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] 2011 року народження перебувають на диспансерному обліку у Солонківській амбулаторії загальної практики сімейної медицини від народження. Час народження дітей [PERSON] та [PERSON] їх перебування на диспансерному у Солонківській амбулаторії, часті простудні захворювання дітей і звернення з цього приводу в амбулаторію їх матері дають підстави вважити, що [PERSON] фізично не могла проживати однією сімєю з [PERSON] Твердження позивача про психічні розлади [PERSON] є голослівними, оскільки не підтверджені відповідними доказами . У відповідності до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають права та обов'язки. За умовами ч.4 згаданої статті сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно положень ст..64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Таким чином, закон визначає дві категорії членів сім'ї, серед них безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача, особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). З метою визначення поняття «члена сім'ї» Конституційний Суд України прийняв Рішення від 3 червня 1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї"). У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач та свідки в судовому засіданні підтвердили, що остання не проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини. У відповідності до п.21 Постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року - п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини (часу смерті) і його необхідно обчислювати з врахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Позивач не надала суду доказів існування сім'ї, створеної з [PERSON]. Покликання позивача на той факт, що вона допомагала [PERSON] по господарству, готувала їжу, прибирала та здійснювала догляд не може свідчити про те, що вони проживали однією сім'ю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет тощо. Разом з тим представлені докази спростовують обставини, викладені в позові. Так із представлених матеріалів вбачається, що в період з 14.12.13 року по 30.12.13 року [PERSON] перебувала на лікуванні у КП Львівська 1-ша міська клінічна лікарня ім. Князя Лева із гострим тромбозом лівої стегнової артерії. Госпіталізація відбулась через 72 години після початку захворювання. Про початок згаданого захворювання 21.11.13 року повідомляє в своїх поясненнях [PERSON] З її слів відомо, що 21.11.13 року [PERSON] перебувала в безпорадному стані в результаті чого сусідами була викликана карета ШМД. Лікарем ШМД було виявлено тромб в кінцівці, що потребувало стаціонарного лікування, однак [PERSON] відмовилась від госпіталізації. В період виникнення даного захворювання та під час перебування [PERSON] в лікарні [PERSON] не було біля неї. Відповідно до ч. 2ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. У відповідності до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Позивач та особи, що були опитані в ході проведення перевірки за заявами [PERSON] підтвердили, що остання не проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно посилання позивача на положення п.21 Постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року є безпідставним з врахуванням того, що згаданою постановою встановлено - зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини (часу смерті) і його необхідно обчислювати з врахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Отже в позивача в будь-якому випадку не виникає право на спадкування в порядку ст. 1264 Цивільного кодексу України, оскільки питання проживання [PERSON] однією сім»єю є сумнівним і остання безпосередньо в позові вказує, що не проживала з померлою на момент відкриття спадщини і не відноситься до спадкоємців четвертої черги. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Враховуючи положення ст.ст. 1264 та 225 ЦК України цивільні права або інтереси [PERSON] не порушені, а тому її вимоги щодо визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину необгрунтованими і безпідставними. Разом з тим, [PERSON] у відповідності до ст.1234 Цивільного кодексу України на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо свого майна. У відповідності до ч.1 згаданої статті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Рішень суду щодо [PERSON] про обмеження її цивільної дієздатності не існує. Стаття 1235 Цивільного кодексу не обмежує заповідача у призначенні спадкоємця незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Закон не ставить в залежність існування тих чи інших умов, обставин чи цивільно - правових угод при розпорядженні спадкодавця. Позивач так само безпідставно ставить під сумнів психічне здоров'я [PERSON] стверджуючи, що померла страждала психічними розладами, оскільки таке твердження спростовується висновком судово-психіатричного експерта № 161 від 23.03.2016 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач та її представник не надали жодних доказів, які б підтвердили факт проживання позивача однією сім'єю зі спадкодавцем, а тому суд відмовляє у встановленні факту спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] за недоведеністю такого Вимоги про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON], посвідченого 20.01.2014 р. приватним нотаріусом Чорній С.Б., зареєстрованого в реєстрі № 99 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане [PERSON] приватним нотаріусом Чорній С.Б. 30.07.2014 р. та зареєстроване в реєстрі за № 1075 задоволенню не підлягають за їх безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з позивача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved