Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором № HMN0NN00000099 від 13.06.2008 року станом на 04.01.2013 року у розмірі 89 218,65 грн.; з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.; з [PERSON] стягнути на свою користь витрати на юридичну допомогу у розмірі 3\~200,00 грн.; з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» стягнути судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № HMN0NN00000099 від 13.06.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.06.2013 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» були задоволені частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості було скасовано. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання не зявився, відповідно до заяви від 09.11.2015 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, відповідно до заяви просила суд розглядати справу без її присутності, надала письмові запереченняна позов, у яких просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити, а також застосувати строки позовної давності. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений кредитний договір № HMN0NN00000099 від 13.06.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.06.2013 року. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № HMN0NN00000099 від 13.06.2008 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років. Як зазначає позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № HMN0NN00000099 від 13.06.2008 року заборгованість станом на 04.01.2013 року склала 99 218 грн. 65 коп., яка складається з наступного: 11 811 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом; 11 214 грн. 12 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 984 грн. 90 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 70 007 грн. 61 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 4 700 грн. 89 коп. штраф (процентна складова). Заперечуючи обставини позову, відповідач [PERSON]просила застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. Вказала, що про існуючу заборгованість за кредитним договором позивачу було достовірно відомо, так як договір був укладений 13 червня 2008 року, а з даним позовом позивач звернувся до Індустріального районного суду 25.01.2013 року. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 13.06.2008 року, строк дії договору до 11.06.2013 року, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся у січні 2013 року, до закінчення пятирічного строку, тобто строк позовної давності ще не сплив, тому суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності . Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно статей 598, 599 ЦК України договірні зобовязання припиняються на підставах встановлених договором або законом, а саме: виконання цього зобовязання, проведеним належним чином. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Оскільки відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11 214 грн. 12 коп. та комісію за користування кредитом у розмірі 984 грн. 90 коп. Оскільки заборгованість по процентам за користуванням кредитом та комісія за користування кредитом є платою за користування грошима, тому вони підлягають стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині законні і підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені нарахованої за неналежне повернення кредиту та сплату процентів в розмірі 70 007 грн. 61 коп. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України) . Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що нарахований розмір пені майже в 7 разів перевищує заборгованість за тілом кредиту, та враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає за можливим зменшити розмір пені та стягнути із відповідача [PERSON] пеню в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення штрафів: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) і 4 700 грн. 89 коп. (процентна складова), що передбачено п.\~6.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), як вид цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до якого при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. За положенням ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору, а саме п.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахуванням пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 6.3,6.4 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого з грошових зобовязань, передбачених договором: несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Оскільки відповідно до статі 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за №6-2003цс15 Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення штрафів не підлягають задоволенню. Враховуючи, що згідно до Договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року ПАТ Акцент-Банк поручився перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON]умов кредитного договору № HMN0NN00000099 від 13.06.2008 року, які остання не виконала, солідарному стягненню з відповідачів ПАТ Акцент-Банк та [PERSON] підлягає заборгованість відповідно до договору поруки у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача витрат на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн., відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання позивачу правової допомоги, а також фінансові документи про розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру стягнених сум, а саме з [PERSON] та з Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк по 145 грн. 05 коп. з кожного

Outcome: partial