Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 23.08.2014 року, відповідач отримав кредит у розмірі 3806,96 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число місяця, відповідач надає банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приват Банк» умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань, відповідач станом на 20.06.2019 року має заборгованість за кредитом в розмірі 15046,10 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.07.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 22.08.2019 року. У зв`язку з перебуванням судді в даний період в плановій щорічній відпустці, розгляд справи відкладено на 17.09.2019 року. Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити та розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою місця реєстації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з інформацією виконавчого комітету Новоукраїнського міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с. 47), які відповідач не отримав, до суду повернулось поштове повідомлення з відміткою "Адресат відсутній". Розгляд справи відкладено на 03.10.2019 року відповідача повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада". Станом на 03.10.2019 року відповідач, не скористався своїм правом та відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність представника позивача і відповідача. Ухвалою від 03.10.2019 року суд ухвалив про заочний розгляд справи. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 23.08.2014 року, відповідач [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» уклали дану угоду з ціллю створення умов для виконання відповідачем обов`язків по кредитному договору №SAMDN52000075215632 від 01.02.2013 року та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт. Відповідно п.1 даної Генеральної угоди сторони узгодили умови реструкторизації заборгованості по вищезазначеному договору, а саме частково зменшили заборгованість визначивши остаточну суму заборгованості по договору №SAMDN52000075215632 від 01.02.2013 року в розмірі 4106,97 грн., також визначили, що дата кінцевого погашення заборгованості становитиме 31.08.2016 року. Відповідно п.2 Генеральної угоди сторони узгодили. Що банк надає позичальнику [PERSON] терміновий кредит в розмірі 3806,97 грн. на термін 24 місяці, з 23.08.2014 року по 31.08.2016 року, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, (тобто 18% на рік). Відповідач своїм підписом підтвердив, що згоден з умовами даної Генеральної угоди разом з Умовами та правилами надання продукту кредитних карт (а.с. 9). ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в рахунок реструкторізації у розмірі, встановленому договором. Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено обов`язок позичальника по погашенню заборгованості з «1» по «25» число кожного місяця у сумі 190,5 грн. для погашення заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2016 року. Згідно із п. 2.5 Генеральної угоди, позичальник забов`язується повернути суму кредиту, відсотки, винагороду відповідно до умов Генеральної угоди та Умов та правил. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 334,63 грн. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банках рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручитилем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаня зобов`язань перед банком. Згідно із п. 2.10 Генеральної угоди, позичальник доручає банку без додаткової згоди, перераховувати кредитні кошти в день надання кредиту в розмірі 300.00 грн. на будь-який відкритий в банку рахунок. Як зазначив позивач в позові, відповідач порушив умови угоди та станом на 20.06.2019 року року має заборгованість перед банком в розмірі - 15046 грн. 10 коп., яка складається з наступного: 3612,68 грн. - заборгованість за кредитом; 3176,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7922,44 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф - 334,63 грн., відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, що підтверджується розрахунком (а.с. 7-8). Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховним Судом України викладеними у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі № 6-116цс13 та у постанові від 03.06.2015 року у цивільній справі № 6-31цс13. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р., вказано, що Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору». Однак, суд звертає увагу, що правова позиція ВП від 03.07.2019 року стосується договірних відносин, які виникли на підставі Анкети-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», але в даних відносинах після анкети було переукладено генеральну угоду 23.08.2014 року, яка власноруч підписана відповідачем [PERSON] Дослідивши Генеральну угоду укладену між банком та відповідачем [PERSON] , чітко вбачається, що умовами даної угоди визначено сума боргу, відсоткова ставка, строки погашення періодичних платежів та термін повного погашення боргу. Дана угода підписана відповідачем, про що останній не заперечив та не оскаржували справжність підпису, а тому приходить до переконання, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір в якому обумовлено всі його істотні умови.(а.с.10) Відповідач в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним, договором встановлено відповідальність. У Постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки по кредиту припиняється після закінчення терміну кредитування, що визначений договором або в разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Перебіг позовної давності в межах строку кредитування починається після невиконання або неналежного виконання позичальником боргу по внесенню чергового платежу і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Тобто, після 31.08.2016 року, закінчення строку дії договору, нараховані банком відсотки є незаконними та стягненю не підлягають. Сума відсотків станом на 31.08.2016 року, згідно розрахунку становить 1380,85 грн. Клопотань щодо застосування спеціального строку позовної давності у відповідності ст. 258 ЦК України сторонами не заявлено. На час розгляду справи в суді відповідач не подав доказів повного виконання ним кредитного зобов`язання. Ретельно вивчивши матеріали справи та враховуючи норми закону суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто ця сума є неустойкою. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 2.8 Генеральної угоди перебдбачено, що позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач був ознайомлений і погодився на їх умови, або ж, що дані умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили вказані умови, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), в зазначеому розмірі і порядку нарахування. Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За зазначених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді розміру та порядку нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не мають підпису відповідача. Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року також зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем пені, комісії та порядок їх нарахування, взагалі умовали Генеральної угоди не передбачено, а Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, зокрема Генеральної угоди, тому суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення пені та комісії в розмірі 7922,44 грн. задоволенню не підлягають. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 526, 530 ЦК України і не виконав належним чином умов кредитного договору (Генеральної угоди). Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу є частково обгрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню, зокрема в розмірі 5328 грн. 16 коп., з яких 3612,68 грн. - заборгованість за кредитом; 1380,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 334,63 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. В частині позовних вимог про стягнення пені та комісії в розмірі 7922,44 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 1795,50 грн. - відмовити за необгрунтованістю. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем пропорційно сумі задоволення позовних вимог, що складає сплачена сума судового збору в розмірі 680,27 грн. маємо (5328,16:15046,10*1921.00)= 680 грн. 27 коп. На підставі ст.ст. 525, 526, 626, 628, 629, 633-634, 638, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial