Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] року померла - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,1500 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,0331 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. За життя [PERSON] склала заповіт 30 листопада 2013 року, яким заповіла [PERSON] та [PERSON] все своє майно, що буде їй належати на день його смерті де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право в рівних частках кожному. Окрім позивача, спадкоємці до майна [PERSON] спадщину не прийняли, в установлений законом строк подали заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] Звернувшись до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори м.Києва з приводу оформлення спадкових прав на земельні ділянки, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно позивачу, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельні ділянки. Позивач зазначає, що земельні ділянки належали [PERSON] на праві власності, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру від 11.06.2013 року. Однак правовстановлюючий документ на вказані земельні ділянки [PERSON] не отримала, так як померла. Під час розгляду справи позивач змінив предмет позову та просить суд визнати за ним право на отримання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку 0,1500 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0331 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі з викладених в позові підстав. Представник відповідач Димерської селищної рада Вишгородського району Київської області в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, у задоволенні позову просить відмовити на підставі письмових заперечень. У своїх запереченнях представник позивача вказала, що на даний час право власності гр. [PERSON] не зареєстровано, державний акт на право приватної власності на спірні земельні ділянки не видавався, тому [PERSON] не набула права приватної власності на спірні земельні ділянки. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 337. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на земельну ділянку 0,1500 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0331 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. За життя [PERSON] склала заповіт 30 листопада 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заблоцькою Л.Б., яким заповіла [PERSON] та [PERSON] все своє майно, що буде їй належати на день його смерті де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право в рівних частках кожному. Згідно спадкової справи № 310/2014 до майна померлої [INFO] року [PERSON], індекс справи № 02-14, спадкоємцями померлої являються: [PERSON] - мати померлої, спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] Відповідно до заяви № 941 від 25 березня 2014 року, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, яке залишилось після смерті [PERSON] Відповідно до заяви № 942 від 25 березня 2014 року, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на заповітом. Відповідно до заяви № 943 від 25 березня 2014 року, [PERSON] відомо про зміст заповіту від імені [PERSON], посвідченого Заблоцькою Л.Б, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30 листопада 2013 року за реєстровим № 1619, складеного на ім»я [PERSON] та [PERSON] та на обов'язкову частку, як непрацездатна вона не претендує. Звернувшись до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори м.Києва з приводу оформлення права власності на земельні ділянки, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно позивачу, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельні ділянки. Відповідно до рішення Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області № 105 від 27 червня 2003 року, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] Вишгородського району Київської області. Згідно витягу з рішення № 221-11-УІ від 09 листопада 2011 року про перенесення змін в рішенні селищної ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, внесено зміни в рішенні сесії № 105 від 27 червня 2003 року щодо приватизації земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] та змінено площу приватизованої земельної ділянки з 0,10 га на 0,1848 га, в тому числі: 0,0348 га для обслуговування житлового будинку та 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0331 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] видано витяг з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 11 червня 2013 року, таким чином спірні земельні ділянки відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 є зареєстрованими в Державному земельному кадастрі та їм присвоєно кадастровий номер. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Це твердження підтверджується і листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, в якому зазначається, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи те, що процес приватизації спірних земельних ділянок було завершено (зареєстровано земельну ділянку), державний нотаріус виніс обґрунтовану постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки , тому у позивача виникло право на захист порушених прав у судовому порядку. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, враховуючи те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а також те, що померла [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації та завершила її , проте не встигла отримати документ, який посвідчує право власності на спірні земельні ділянки, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право в порядку спадкування за заповітом на отримання свідоцтва про право власності на зазначені вище земельні ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved