Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

04 січня 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця в сумі 6705грн.66коп. та судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2015 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг. Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 1200 грн., а позичальнику надано у користування кредитну картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На момент смерті заборгованість позичальника становить 6705грн.66коп., яка складається з 961грн. 15коп. - заборгованість за тілом кредиту та 5744грн. 51коп. - нарахована пеня. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Представник позивача посилаючись на положення ч.3 ст.1268, ст.1270 ЦК України, вважає, що оскільки на час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , разом з ним проживала відповідач, яка прийняла спадщину після смерті батька, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позивальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилась від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про Акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Відповідно до п. 1.4 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією. В разі коли зміна типу та найменування сталося у процесі вирішення спору судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме витребування від Світловодської міської державної нотаріальної контори копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] 16 березня 2021 року відповідачем подано відзив на позов, в якому остання повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. Зауважила, що її батько [PERSON] дійсно помер, вона є спадкоємицею після його смерті, однак на даний час не оформила свої спадкові права. Крім того заперечує проти існування кредитних зобов`язань її батька перед позивачем, оскільки вважає, що підписана батьком заява про надання банківських послуг не є кредитним договором оскільки не відповідає вимогам ст.ст.205, 207, 1055 ЦК України. (а.с.120-125) 20 квітня 2021 року представник позивача надала до суду відповідь на відзив в якому просить суд позов задовольнити, з підстав зазначених у позові. (а.с.137-143) 07 травня 2021 року від відповідача надійшла до суду заява про часткове визнання позову, а саме в частині стягнення тіла кредиту в сумі 961грн. 15коп. в іншій частині заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на правові позиції висвітлені в постанові ВС України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, у постанові Великої Палати ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц де відступлено від висновку ВС України від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15. (а.с.150-151) В судове засідання представник позивача не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки. (а.с.156, 157) Відповідач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в частині стягнення тіла кредиту на суму 961грн.15коп. в іншій частині заперечує проти задоволення позовних вимог. (а.с.150) Представник відповідача підтримує подану відповідачем заву. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір за заявою б/н від 17 грудня 2015 року, відповідно до якого на відповідача відкрито кредитний рахунок та видано кредитку картку за тарифним планом "Універсальна", 06 січня 2016 року встановлено кредитний ліміт 1200,00грн.; 20 серпня 2018 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 17). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість відповідача, на момент смерті становить: 6705грн. 66коп., яка складається з: 961грн. 15коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5744грн. 51коп. - нарахована пеня. (а.с.13-16) Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписано кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку: № [NUMBER] , [INFO] , термін дії 10/19. (а.с. 74). [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.78). 30 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» як кредитором померлого боржника [PERSON] була направлена претензія до Світловодської міської державної нотаріальної контори, що підтверджується відповідною копією. (а.с. 80) Із відповіді Світловодської міської державної нотаріальної контори від 26 травня 2020 року, яка отримана АТ КБ "ПриватБанк" 03 липня 2020 року, вбачається, що спадкова справа № 131-2020 після померлого [INFO] [PERSON] зареєстрована 26 травня 2020 року за претензією АТ КБ "ПриватБанк". При оформлені спадкових прав буде повідомлено спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком. (а.с.81) даний факт підтверджується також копією спадкової справ. (а.с116-119) 31 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направлена претензія до спадкоємця [PERSON] . (а.с.82) За приписами ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5ст.1268ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно з ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно вимог ч. 2ст.1281 ЦК України позивач зобов`язаний протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені за користування кредитом з огляду на наступне. Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором від 17 грудня 2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не визначена процентна ставка за користування кредитом. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не місять відомостей щодо їх підписання позичальником за відсутності належної ідентифікації особи згідно ім`я фізичної особи. (а.с.19, 20-73). Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що надані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. Окрім того, роздруківка із сайту позивача, на який здійснено посилання у позовній заяві, не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що застережено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин 17 грудня 2015 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 04 січня 20219 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також їх розміру та порядку нарахування, надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 грудня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафні санкції у виді пені. Аналогічний правовий висновок про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15. Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені за користування кредитом за період з 17 грудня 2015 року року до 18 липня 2019 року в розмірі 5744,51 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку позичальника щодо їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 17 грудня 2015 року, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме витягів з Тарифів та Умов. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання суто з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ч.2 ст.625, ч.1 ст.1048 ЦК України, позивач не пред`явив, відтак з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, що включає умови вирішення спору в межах заявлених вимог, вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із учасників справи не заявлено. З урахуванням сукупності наведеного суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2015 в сумі 961,15 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 301.22 грн. (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: partial