Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету- заяву №б/н від 24.09.2010. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач та АТ КБ «Притватбанк» 25.10.2019 р. підписали Додаткову угоду. Відповідно до укладеної Додаткової угоди від 25.10.2019 р. банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди. На даний час [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань, станом на 16.12.2020 відповідач має заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк" у розмірі 65016,19 грн. з яких: 2435,80 грн. - заборгованість за кредитом; 1040,65 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 61539,74 грн. - заборгованість за пенею. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 25.10.2019 року SAМDN50000060201160 та судові витрати в розмірі 2270 грн. Ухвалою суду від 02.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності їх представника та винесення заочного рішення судом. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, однак конверт з повісткою повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 06.05.2021 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 24.09.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - Кредитка «Універсальна». З метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг від 21.03.2012 року SAМDN50000060201160, 25.10.2019 між відповідачем [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено Додаткову угоду № SAМDN50000060201160 (а.с.6). Встановлено на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі 87994,74 грн. (п.1.1 Додаткової угоди). Відповідно до укладеної Додаткової угоди від 25.10.2019 сторони узгодили анулювання частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює спрощення: відсотки на 0 грн., комісію на 0 грн., пені на 68330,16 грн., штрафу на 1064,22 грн., якщо клієнт буде здійснювати платіж на погашення заборгованості у розмірі не менше 2790,05 грн., у строк не пізніше 25.10.2019 р. (п.1.2, п.1.5.1 Додаткової угоди). При цьому, матеріали позовної заяви не містять оригіналу або копії зазначеного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 21.03.2012 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що 24.09.2010 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна». Разом з цим Додаткова угода від 25.10.2019 укладена з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов`язань саме за договором про надання банківських послуг від 21.03.2012 року № SAМDN50000060201160. Однак в матеріалах справи відсутній вищезазначений договір від 21.03.2012 року про надання банківських послуг, а позивачем не доведено, що такий договір був укладений між сторонами. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що Додаткова угода від 25.10.2019 була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов`язань за договором б/н від 24.09.2010, матеріали справи не містять. Крім того, в прохальній частині позовної заяви АТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25.10.2019 року SAМDN50000060201160, однак суду надано лише додаткову угоду від 25.10.2019 року. Разом з тим даних про укладення між сторонами 25.10.2019 року кредитного договору суду не надано. Додаткова угода від 25.10.2019 року містить посилання на незмінність умов договору, які не означені в угоді (п.1.10), а тому відсутність первинного кредитного договору унеможливлює встановити правовідносини, які виникли між сторонами та , як наслідок, не доводить підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі, понесені позивачем при зверненні до суду з позовом, суд вважає за необхідне віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed