Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON], третьої особи на стороні позивача [PERSON] "Ресторан "Беркут", третьої особи на стороні позивача [PERSON], третьої особи на стороні відповідача [PERSON] про визнання недійсною заяви від 27.11.2006 року про виведення [PERSON] зі складу учасників [PERSON] "Ресторан "Беркут". Свої вимоги обгрунтовують тим, що в січні 2017 року, позивачам [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що представник [PERSON] який діяв за довіреністю у 2006 р. заявою від 27.11.2006 p., без його відома, таких повноважень йому не надавав, подарує безкоштовно його частку в статутному капіталі [PERSON] Ресторан Беркут гр. [PERSON] у розмірі 95,694%, а [PERSON] у розмірі 1,6151%. Про вищевказану заяву позивачі дізналися після ознайомлення з матеріалами справи №914/2732/16 у Господарському суді Львівської області. Спірну заяву було подано та засвідчено підписом представника [PERSON], [PERSON] Згідно заяви від 27.11.2006 p., [PERSON], що діяв від імені [PERSON] просив вивести [PERSON] зі складу учасників [PERSON] Ресторан "'Беркут, та дати дозвіл на передачу належної йому частки у розмірі 95,694% [PERSON], а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% [PERSON] Про існування такої заяви ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] Ресторан "Беркут не було відомо, всі учасники Товариства та [PERSON] Ресторан Беркут дізналися у межах справи №914/2732/16. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 02.09.1993 р. У 2003 р. [PERSON], чоловіком [PERSON], було куплено 95,694% статутного капіталу [PERSON] Ресторан Беркут за спільні кошти подружжя, та в подальшому збільшено статутний капітал Товариства до 1200000,00 грн.. Позивачі [PERSON] та [PERSON] з окремими позовними заявами зверталися у Господарський суд Львівської області про визнання заяви від 27.11.2006р. про виведення [PERSON] зі складу учасників ТОВ Ресторан Беркут недійсною. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.02.2017 р. у справі №914/352/17 - [PERSON] відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір не підлягає розгляду в господарському суді. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.04.2017 р. у справі №914/776/17 - [PERSON] відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір також не підлягає розгляду в господарському суді. ] Враховуючи вищевказане і беручи до уваги, що відповідачем по справі є [PERSON], який проживає у [INFO], позовна заява підлягає розгляду у Буському районному суді Львівської області. Щодо порушеного права [PERSON] та [PERSON] Незважаючи на те, що заява від 27.11.2006 р. ніколи не подавалася до [PERSON] Ресторан Беркут, жодних зборів учасників [PERSON] Ресторан Беркут по розгляду цієї заяви не проводилося, [PERSON] починаючи з 13 червня 2003 р. по сьогодні є співвласником статутного капіталу та учасником [PERSON] Ресторан Беркут (копія витягу додається). 25 березня 2016 р. використовуючи заяву від 27.11.2006 р. без нашої участі, [PERSON] Г. незаконно виготовляє протокол №1/2016 зборів засновників [PERSON] Ресторан Беркут, згідно якого виключає [PERSON] з числа учасників [PERSON] Ресторан Беркут, 95,694% частки статутного капіталу оформляє на себе, а 1,6151% оформляє на [PERSON] (копія протоколу додається). Після виготовлення цього незаконного протоколу, [PERSON] звертається до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною вимогою: виключити [PERSON] Р В. з числа засновників [PERSON] Ресторан Беркут, замість [PERSON] включити в число учасників [PERSON] з часткою 95,694% та решту частки у розмірі 1,6151% перевести на [PERSON] 8 лютого 2017 р. Тернопільський окружний адміністративний суд відмовив [PERSON] Г. в частині виключення [PERSON] з числа учасників [PERSON] Ресторан Беркут. Таким чином [PERSON] на підставі незаконної заяви від 27.11.2006 р. вчиняє незаконні дії. Зважаючи на вищезазначене, вважаємо, що заява від 27.11.2006 p., підписана [PERSON] є незаконною і підлягає визнанню недійсною з наступних підстав: По-перше: у червні 2003 р. я, [PERSON] придбав у [PERSON] частку в статутному капіталі [PERSON] Ресторан Беркут (Код ЄДРПОУ 19171247) вартістю 717 709,00 грн., що у відсотковому вираженні становило 95,694% статутного фонду Товариства. 13 червня 2003 р. Загальними зборами засновників [PERSON] Ресторан Беркут було прийнято рішення про прийняття мене до складу засновників Товариства в розмірі частки 95,694%, 717 709,00 грн., за умови, що я, [PERSON] стану повноправним власником даної частки з моменту нотаріального посвідчення відповідних змін до установчого договору та статуту Товариства. На виконання умов протоколу засновників [PERSON] Ресторан Беркут від 13.06.2003 p., 18 червня 2003 р. було оформлено Угоду про внесення змін та доповнень до установчого договору та змін та доповнень до статуту, яка була посвідчена приватним нотаріусом і зареєстрована в реєстрі №2943, 2946,2947. Враховуючи складне фінансове становище [PERSON] Ресторан Беркут було прийнято рішення збільшити розмір статутного капіталу до 1 200 000,00 грн. У звязку з цим було визначені частки: [PERSON] - 1 167 709,00 грн., що становило 97,3091% статутного капіталу; [PERSON] - 32 291,00 грн., що становило 2.6909% статутного капіталу. Пізніше Управлінням промисловості та підприємництва Львівської міської ради було зареєстровано Зміни та доповнення до статуту [PERSON] Ресторан Беркут, номер запису 1389- Тобто з 22 жовтня 2003 р. я, [PERSON] став власником статутного фонду ГзОВ Ресторан Беркут з часткою в розмірі 97,3091%, що в грошовій сумі складає 167 709,00 грн.. З 2003 по 2009 роки [PERSON] збільшив розмір статутного капіталу на 900 000,00 грн. Окрім того, звертаю увагу суду на той факт, що відчуження частки в статутному капіталі [PERSON] Ресторан Беркут, відбувалось за довіреністю. По-друге: у відповідності до ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та нтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на фективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право и охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 4 розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в постанові від '6.11.2009 р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вказано: [PERSON] відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів:нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та спорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо)". Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова у справі №2-7122/05 від 30.08.2005 р. Заборонено Львівській міській раді, Франківській районній адміністрації м. Львова, Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради, державним реєстраторам Управління державної реєстрації Львівської міської ради, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації нової редакції установчих документів [PERSON] Ресторан Беркут та внесення змін і доповнень до них, державної реєстрації будь-яких нових підприємств товариств, створених в результаті реорганізації [PERSON] Ресторан Беркут. Заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в заставу частки в статутному фонді [PERSON] Ресторан Беркут. Заборонено [PERSON] Ресторан Беркут, вчиняти дії щодо внесення змін та доповнень о установчих документів, проводити ліквідацію та реорганізацію товариства. По-третє: Згідно ч. 1 ст. 148 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню. Заява від 27.11.2006 р. про виведення мене, [PERSON], зі складу учасників [PERSON] Ресторан Беркут мною не підписувалась, що прямо суперечить ст. 148 ЦК України. Окрім того, згідно ч. 2 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Відтак підписання заяви про вихід з товариства може вчинятися лише особисто мною, [PERSON], тому заява від 27.11.2006 р. є незаконною і підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України Про господарські товариства, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Однак жодних коштів мені не виплачувалось, окрім того передача частки без компенсації внесених коштів прямо суперечить моїм правам та є незаконною. По-четверте: згідно з протоколом зборів учасників [PERSON] Ресторан Беркут збільшено статутний фонд товариства до 1 200 000,00 грн., в результаті чого розподіл часток у статутному капіталі товариства встановлено відповідно: [PERSON] - 97,3091%, що становить 1 167 709,00 грн., [PERSON] - 2,6909%, що становить 32 291,00 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено у рішенні Конституційного суду України №17-рп/2012 від 19.09 2012 p., приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя,- це окремий обєкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх сумісної власності. Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є обєктом їх спільної сумісної власності. В аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, [PERSON], як чоловік [PERSON], за рахунок внесення спільних грошових коштів, став учасником [PERSON] Ресторан Беркут, та за рахунок збільшення капіталу товариства з 750 000,00 грн. До 1 200 000,00 грн., відтак заява від 27.11.2006 р. є протиправною та незаконною, оскільки не було згоди [PERSON] як дружини [PERSON] відчужувати це майно, яке є їх спільною власністю. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 60 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а положення ст. 63 цього ж кодексу передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При вчиненні нотаріальної дії по відчуженню частки не містять докази досягнення домовленості між [PERSON] та [PERSON], щодо обєктів котрі належать подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак такої і не було на момент укладення спірної угоди. В силу змісту ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на доведення нотаріальної дії, яка потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена Аналогічне положення закріплене і в п.3 ч. 2 ст. 59 ЦК України. Відсутні відомості, що [PERSON] на момент відчуження частки, тобто у 2006 p., надала згоду на відчуження частки [PERSON] Ресторан Беркут, згідно заяви про виведення [PERSON] зі складу учасників [PERSON] Ресторан Беркут, та надання дозволу про передачу належної [PERSON] частки у розмірі 95,694% [PERSON], а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% [PERSON], оскільки відсутня нотаріально засвідчена згода на його укладення. Щодо пропуску позовної давності, то слід зазначити те, що [PERSON] довідався про спірну заяву про вихід його з учасників [PERSON] Ресторан Беркут лише в 2017 р. в межах судової справи №914/2732/16, що слухалася Господарським судом Львівської області. Враховуючи зазначене, позивачі вважають, що строк позовної давності ними не пропущено. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 Цивільного кодексу України). В судове засідання позивач [PERSON]В не зявилась, його представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, слухати справу без їх участі. В судове засідання позивач [PERSON]В не зявилась, його представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, слухати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій справу просив слухати у його відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить його задоволити. (а.с.23) Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] "Ресторан "Беркут" [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій справу просив слухати у його відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить його задоволити.(а.с.20-21) Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій справу просила слухати у її відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить його задоволити. (а.с.24) Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, судова повістка повернута в суд з відміткою за закінченням терміну зберігання. За таких обставин на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України прийнято рішення про проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В січні 2017 року, позивачам [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що представник [PERSON] який діяв за довіреністю у 2006 р. заявою від 27.11.2006 p., без його відома, таких повноважень йому не надавав, подарує безкоштовно його частку в статутному капіталі [PERSON] Ресторан Беркут гр. [PERSON] у розмірі 95,694%, а [PERSON] у розмірі 1,6151%. Про вищевказану заяву позивачі дізналися після ознайомлення з матеріалами справи №914/2732/16 у Господарському суді Львівської області. Спірну заяву було подано та засвідчено підписом представника [PERSON], [PERSON] Згідно заяви від 27.11.2006 p., [PERSON], що діяв від імені [PERSON] просив вивести [PERSON] зі складу учасників [PERSON] Ресторан "'Беркут, та дати дозвіл на передачу належної йому частки у розмірі 95,694% [PERSON], а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% [PERSON] Про існування такої заяви ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] Ресторан "Беркут не було відомо, всі учасники Товариства та [PERSON] Ресторан Беркут дізналися у межах справи №914/2732/16. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 02.09.1993 р. У 2003 р. [PERSON], чоловіком [PERSON], було куплено 95,694% статутного капіталу [PERSON] Ресторан Беркут за спільні кошти подружжя, та в подальшому збільшено статутний капітал Товариства до 1200000,00 грн.. Позивачі [PERSON] та [PERSON] з окремими позовними заявами зверталися у Господарський суд Львівської області про визнання заяви від 27.11.2006р. про виведення [PERSON] зі складу учасників ТОВ Ресторан Беркут недійсною. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.02.2017 р. у справі №914/352/17 - [PERSON] відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір не підлягає розгляду в господарському суді. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.04.2017 р. у справі №914/776/17 - [PERSON] відмовлено в прийнятті позовної заяви, оскільки спір також не підлягає розгляду в господарському суді. ] Враховуючи вищевказане і беручи до уваги, що відповідачем по справі є [PERSON], який проживає у [INFO], позовна заява підлягає розгляду у Буському районному суді Львівської області. Щодо порушеного права [PERSON] та [PERSON] Незважаючи на те, що заява від 27.11.2006 р. ніколи не подавалася до [PERSON] Ресторан Беркут, жодних зборів учасників [PERSON] Ресторан Беркут по розгляду цієї заяви не проводилося, [PERSON] починаючи з 13 червня 2003 р. по сьогодні є співвласником статутного капіталу та учасником [PERSON] Ресторан Беркут (копія витягу додається). 25 березня 2016 р. використовуючи заяву від 27.11.2006 р. без нашої участі, [PERSON] Г. незаконно виготовляє протокол №1/2016 зборів засновників [PERSON] Ресторан Беркут, згідно якого виключає [PERSON] з числа учасників [PERSON] Ресторан Беркут, 95,694% частки статутного капіталу оформляє на себе, а 1,6151% оформляє на [PERSON] (копія протоколу додається). Після виготовлення цього незаконного протоколу, [PERSON] звертається до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною вимогою: виключити [PERSON] Р В. з числа засновників [PERSON] Ресторан Беркут, замість [PERSON] включити в число учасників [PERSON] з часткою 95,694% та решту частки у розмірі 1,6151% перевести на [PERSON] 8 лютого 2017 р. Тернопільський окружний адміністративний суд відмовив [PERSON] Г. в частині виключення [PERSON] з числа учасників [PERSON] Ресторан Беркут. Таким чином [PERSON] на підставі незаконної заяви від 27.11.2006 р. вчиняє незаконні дії. Зважаючи на вищезазначене, вважаємо, що заява від 27.11.2006 p., підписана [PERSON] є незаконною і підлягає визнанню недійсною з наступних підстав: По-перше: у червні 2003 р. я, [PERSON] придбав у [PERSON] частку в статутному капіталі [PERSON] Ресторан Беркут (Код ЄДРПОУ 19171247) вартістю 717 709,00 грн., що у відсотковому вираженні становило 95,694% статутного фонду Товариства. 13 червня 2003 р. Загальними зборами засновників [PERSON] Ресторан Беркут було прийнято рішення про прийняття мене до складу засновників Товариства в розмірі частки 95,694%, 717 709,00 грн., за умови, що я, [PERSON] стану повноправним власником даної частки з моменту нотаріального посвідчення відповідних змін до установчого договору та статуту Товариства. На виконання умов протоколу засновників [PERSON] Ресторан Беркут від 13.06.2003 p., 18 червня 2003 р. було оформлено Угоду про внесення змін та доповнень до установчого договору та змін та доповнень до статуту, яка була посвідчена приватним нотаріусом і зареєстрована в реєстрі №2943, 2946,2947. Враховуючи складне фінансове становище [PERSON] Ресторан Беркут було прийнято рішення збільшити розмір статутного капіталу до 1 200 000,00 грн. У звязку з цим було визначені частки: [PERSON] - 1 167 709,00 грн., що становило 97,3091% статутного капіталу; [PERSON] - 32 291,00 грн., що становило 2.6909% статутного капіталу. Пізніше Управлінням промисловості та підприємництва Львівської міської ради було зареєстровано Зміни та доповнення до статуту [PERSON] Ресторан Беркут, номер запису 1389- Тобто з 22 жовтня 2003 р. я, [PERSON] став власником статутного фонду ГзОВ Ресторан Беркут з часткою в розмірі 97,3091%, що в грошовій сумі складає 167 709,00 грн.. З 2003 по 2009 роки [PERSON] збільшив розмір статутного капіталу на 900 000,00 грн. Окрім того, звертаю увагу суду на той факт, що відчуження частки в статутному капіталі [PERSON] Ресторан Беркут, відбувалось за довіреністю. По-друге: у відповідності до ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та нтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на фективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право и охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 4 розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в постанові від '6.11.2009 р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вказано: [PERSON] відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів:нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та спорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо)". Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова у справі №2-7122/05 від 30.08.2005 р. Заборонено Львівській міській раді, Франківській районній адміністрації м. Львова, Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради, державним реєстраторам Управління державної реєстрації Львівської міської ради, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації нової редакції установчих документів [PERSON] Ресторан Беркут та внесення змін і доповнень до них, державної реєстрації будь-яких нових підприємств товариств, створених в результаті реорганізації [PERSON] Ресторан Беркут. Заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в заставу частки в статутному фонді [PERSON] Ресторан Беркут. Заборонено [PERSON] Ресторан Беркут, вчиняти дії щодо внесення змін та доповнень о установчих документів, проводити ліквідацію та реорганізацію товариства. По-третє: Згідно ч. 1 ст. 148 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню. Заява від 27.11.2006 р. про виведення мене, [PERSON], зі складу учасників [PERSON] Ресторан Беркут мною не підписувалась, що прямо суперечить ст. 148 ЦК України. Окрім того, згідно ч. 2 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Відтак підписання заяви про вихід з товариства може вчинятися лише особисто мною, [PERSON], тому заява від 27.11.2006 р. є незаконною і підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України Про господарські товариства, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Однак жодних коштів мені не виплачувалось, окрім того передача частки без компенсації внесених коштів прямо суперечить моїм правам та є незаконною. По-четверте: згідно з протоколом зборів учасників [PERSON] Ресторан Беркут збільшено статутний фонд товариства до 1 200 000,00 грн., в результаті чого розподіл часток у статутному капіталі товариства встановлено відповідно: [PERSON] - 97,3091%, що становить 1 167 709,00 грн., [PERSON] - 2,6909%, що становить 32 291,00 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено у рішенні Конституційного суду України №17-рп/2012 від 19.09 2012 p., приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя,- це окремий обєкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх сумісної власності. Таким чином, Конституційний суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є обєктом їх спільної сумісної власності. В аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, [PERSON], як чоловік [PERSON], за рахунок внесення спільних грошових коштів, став учасником [PERSON] Ресторан Беркут, та за рахунок збільшення капіталу товариства з 750 000,00 грн. До 1 200 000,00 грн., відтак заява від 27.11.2006 р. є протиправною та незаконною, оскільки не було згоди [PERSON] як дружини [PERSON] відчужувати це майно, яке є їх спільною власністю. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 60 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а положення ст. 63 цього ж кодексу передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При вчиненні нотаріальної дії по відчуженню частки не містять докази досягнення домовленості між [PERSON] та [PERSON], щодо обєктів котрі належать подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак такої і не було на момент укладення спірної угоди. В силу змісту ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на доведення нотаріальної дії, яка потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена Аналогічне положення закріплене і в п.3 ч. 2 ст. 59 ЦК України. Відсутні відомості, що [PERSON] на момент відчуження частки, тобто у 2006 p., надала згоду на відчуження частки [PERSON] Ресторан Беркут, згідно заяви про виведення [PERSON] зі складу учасників [PERSON] Ресторан Беркут, та надання дозволу про передачу належної [PERSON] частки у розмірі 95,694% [PERSON], а решту частки, що залишається, а саме 1,6151% [PERSON], оскільки відсутня нотаріально засвідчена згода на його укладення. Щодо пропуску позовної давності, то слід зазначити те, що [PERSON] довідався про спірну заяву про вихід його з учасників [PERSON] Ресторан Беркут лише в 2017 р. в межах судової справи №914/2732/16, що слухалася Господарським судом Львівської області. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 29.05.2013 р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦКУ позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. t-, Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 29 жовтня 2014 р. у справі №6-152 цс 14, де зазначено, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам фактор порушення права) так і субєктивні моменти (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моментом визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її права, а і обєктивні можливості цієї особи знати про обставини порушення її прав. В судове засідання позивач 1 [PERSON] та його представник [PERSON] не з»явились.Представник [PERSON] подав до суду клопотання , в якому позов підтримав, справу просив слухати без їх участі. В судове засідання позивач 2 [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явились.Представник [PERSON] подав до суду клопотання , в якому позов підтримав, справу просив слухати без їх участі. В судове засідання представник третьої особи 1 на стороні позивачів [PERSON] «Ресторан «Беркут» [PERSON] не з»явився. Представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав, справу просив слухати без їх участі. Третя особа на стороні позивача [PERSON] не з»явилась, подала зяаву з проханням справу слухати бех її участі , позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] не з»явився, подав до суду клопотання , в якому позов визнав, справу просив слухати без його участі. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явився , поштове повідомлення про його виклик повернувся з відміткою за закінченням терміну зберігання. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач [PERSON] позов визнав, треті особи:представник [PERSON] «Беркут» [PERSON], та [PERSON] позов підтримали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved