Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що після смерті батька - [PERSON] успадкувала земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Вертокиївка", розташованого в с. Вертокиївка Житомирського району Житомирської області, розміром 2,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 15 листопада 1997 року, однак втратила оригінал вказаного сертифікату та свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з наведеним просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Вертокиївка", розташованого в с. Вертокиївка Житомирського району Житомирської області, розміром 2,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. У судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала (а.с. 15). Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 14). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 січня 2009 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно, зокрема на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Вертокиївка", розташованого в с. Вертокиївка Житомирського району Житомирської області, розміром 2,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Житомирською РДА 15 листопада 1997 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 13 травня 1998 року за № 642 (а.с. 3). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач не зазначила яким чином порушується її право власності, за захистом якого вона звернулася до суду, або ким не визнається або оспорюється. Однак, з огляду на звернення позивача до Житомирської РДА із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), за розглядом якої вона була повідомлена про відсутність підстав для здійснення вказаних дій, зокрема у зв'язку з відсутністю сертифікату серії [NUMBER] (а.с. 5), можна дійти висновку, що рішення суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку потрібне їй саме для посвідчення її права на земельну частку (пай) під час розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Частиною 1 ст. 392 ЦК України передбачена можливість власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, у разі втрати правовстановлюючого документа, позивач звертається до суду у зв'язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. Відповідачем у такому спорі є особа, яка не визнає належності на праві власності майна позивачу у зв'язку з відсутністю у нього відповідного документа. Позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Однак, позивачем не доведено суду відсутності у нього можливості одержати дублікат втраченого нею свідоцтва про право на спадщину, яке за змістом ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Так, ч. 1 ст. 53 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що в разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання (ч. 2 ст. 53 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи недоведеність відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 3), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed