Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій прохає суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Харкові (свідоцтво про смерть від [INFO] року серії [NUMBER] видане відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції) є однією і тією ж особою, що і [PERSON], вказана у свідоцтві про народження [NUMBER] виданому Ленінським РАЦС м.Харкова 03.06.1953 та є матір'ю [PERSON] [INFO]; визнати за [PERSON] [INFO] зареєстрованим [ADDRESS] Р.Н.О.К.П.П. [NUMBER] право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Харкові. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за життя його мати після укладення шлюбу з батьком свого прізвища не змінила, відомості з його свідоцтва про народження щодо матері вказані саме з свідоцтва про шлюб батьків. Після смерті матері Позивач, який є єдиним спадкоємцем, прийняв спадщину за померлою [PERSON] шляхом подання заяви до нотаріального органу, однак отримав відмову тому що підтвердити родинні відносини з померлою не вбачається можливим оскільки наявні великі розбіжності щодо зміни прізвища спадкодавиці, у зв'язку з чим виникає спір. Позивач та його представник у судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, прохали суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином , надав до суду заяву, в якій вказав, що про час та місце проведення судового засідання повідомлений, та просить розглядати справу за його відсутності у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник 2-ї нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Заслухавши показання сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне: Згідно з договором на право будування будинку та безстрокове користування земельною ділянкою від 06.03.1954 року посвідченого другою Харківською держнотконторою реєстровий №І-3317 [PERSON], був власником житлового будинку [ADDRESS], після смерті якого [INFO] року цей будинок успадкувала [PERSON], як дружина померлого [PERSON] та він належав їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом та про право власності від 07 червня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом другої Харківської державної нотаріальної контори Алтуніною Л.А. за реєстровим номером № 3-8689 та зареєстрованого 16 червня 1994 року в державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації (далі- КП «Харківське МБТІ») за реєстровим № 59633. Згідно довідки ТОВ "Експертний будівельно-інжиніринговий центр" від 27.10.2016 року №1141/27-10 загальна площа житлового будинку літ. "А-1" разом з прибудовою "літ.а" становить 50,1 м.кв., житлова площа складається з чотирьох кімнат і становить 35,9 м.кв., також на земельній ділянці розташовані льох літ. "Д", гараж літ. "Е", оглядова яма літ. "е", зливна яма літ. "З", хвіртка №5,ворота №6, самочинних перепланувань иа реконструкцій не виявлено. Станом на 31.12.12 власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 07.06.1994 видане Другою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-5689, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.1994 видане Другою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-5691. 17 жовтня 2014 року [PERSON], померла - про що відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції видано [INFO] року свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] - Позивач прийняв спадщину, подавши у продовж 6-ти місячного терміну до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу №149/2015, про що свідчить витяг №39937284 від 20.03.2015, але в оформленні спадщини було відмовлено (лист №02-14/1169 від 07.07.2016 року), "...оскільки підвердити родинні відносини з померлою [PERSON] не вбачається можливим за наявності великих розбіжностей щодо зміни прізвища спадкодавиці, у звязку з чим виникає спір". Згідно відповіді на запит суду Другої Харківської державної нотаріальної контори за №15/02-14 від 28.12.2016 року після смерті [PERSON] що настала [INFO] року з заявою про прийняття спадщини звернувся гр.[PERSON], його заяву було прийнято, та заведено спадкову справу №149/2015, іших заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходило, заповіт від імені [PERSON] відсутній. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] видане 09.11.1951 року Євдаківським РАЦС Волчанського району Воронізької області [PERSON] з 09 листопада 1951 року перебувала у шлюбі з [PERSON] про що зроблено актовий запис №15. Після укладення шлюбу мала змінити прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]", проте цього не зробила. Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Ленінським РАЦС м.Харкова 03.06.1953 року на ім'я [PERSON] в графі "батько" вказаний [PERSON] а в графі "мати" [PERSON]. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11.11.2016 року під час реєстрації народження [PERSON] для реєстрації подавалися свідоцтва про шлюб №15 від 09.09.1951 року, та паспорти батьків, також у якості місця роботи матері зазначено п/х "Діброва". Допитані у якості свідків сусіди [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]) підтвердили відсутність інших дітей у [PERSON] та факт перебування Позивача в родинних відносинах як єдиного сина померлої. Також зазначена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка Позивача в якій в графі 7 "Сімейний стан" зазначено [PERSON] як матір, копією обліково-послужної картки до військового квитка в якій в графі 12 "Сімейний стан" зазначено [PERSON] як матір, копією особової картки працівника [PERSON] в графі родинний стан зазначено "син [PERSON] 1953 р.н.", крім того в копії трудової книжки [PERSON] записи за №3 та 4 вказують на те що з 10.04.1952 по 04.12.1959 [PERSON] працювала у п/х "Діброва", що співпадає з інформацією вказаною у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11.11.2016 року, копією будинкової книги з якої вбачається факт спільного проживання Позивача разом разом з [PERSON] та [PERSON], призову [PERSON] до лав Радянської Армії та повернення до місця проживання, також зазначені вище обставини підтверджуються спільними фотографіями родини наявними в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'ю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає факт родинних відносин повністю доведеним, та достовірно встановленим, що [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Харкові (свідоцтво про смерть від [INFO] року свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції) є однією і тією ж особою, що і [PERSON], вказана у свідоцтві про народження [NUMBER] виданому Ленінським РАЦС м.Харкова 03.06.1953 та є матірю [PERSON] [INFO], а тому позов в частині встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 25, ст. 179, ч. 1, 2 ст. 182, ч. 1 ст. 216, ст. 1216, ст. 1217, ст. 1218, ст. 1223, ч. 1, 2 ст. 1269, ч. 2 ст. 1270 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, згідно з положенням ч. 1 ст.7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України. Згідно з положенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану; копії актових записів; записи в паспортах про другого з подружжя; копії рішень суду, що набрали законні сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Місце відкриття спадщини підтверджується: свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, якщо останнє постійне місце проживання і місце його смерті збігаються; довідкою житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу про його постійне місце проживання; записом у будинковій книзі про постійне проживання спадкодавця, а якщо місце проживання померлого невідоме - документом (витягом з Реєстру прав власності та ін.) про місцезнаходження нерухомого спадкового майна або його частини. Відповідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 п.3. ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не мешкав постійно зі спадкодавцем, повинен надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України - Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.10 Додатку 1 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 ( у редакції наказу від 28.01.2003 року № 6/5) підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані, та такими, що підлягають задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved