Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 9635,35 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 21 листопада 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" і [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №078927-02-10-01, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу: автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер [NUMBER], пояснивши, що 19.06.2014 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю цього застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням водія [PERSON], в результаті якої був пошкоджений застрахований автомобіль. Винною особою в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, є водій [PERSON], вина якого встановлена постановою Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2014 року. ПрАТ "СК "ВУСО" сплатило на користь станцій технічного обслуговування суму страхового відшкодування у розмірі 9635,35 грн., виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування", тому він звернувся до суду та просить стягнути на свою користь з відповідача виплату страхового відшкодування та судові витрати, вважаючи, що до нього перейшло право регресної вимоги з відповідача на суму виплаченого страхового відшкодування. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, надавши письмові заперечення та відповідні письмові докази, зазначивши, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, що підтверджується полісом АС/9101587 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.12.2013 року Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», тому непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, про день місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 листопада 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" і [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №078927-02-10-01, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом автомобілем Hyundai, державний номер [NUMBER] (а.с. 9-14). 19.06.2014 р. в місті Києві по вул. Набережно - Хрещатицька сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля Hyundai, державний номер [NUMBER], під управлінням водія [PERSON], та транспортного засобу автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням водія [PERSON], в результаті якої було пошкоджено передня центральна частина вищезазначеного автомобіля Hyundai, що підтверджується копією Довідки №9402091 про дорожньо-транспортну пригоду ВО ДТП на території Подільського району МВС України (а.с. 5 - 6). Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року, справа №758/7349/14-п, винним у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було визнано відповідача [PERSON] (а.с. 7 - 8). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За заявою страхувальника, на підставі Страхового акту №3620-02 від 05.09.2014 року до Договору страхування наземного транспорту №078927-02-10-01 від 21.11.2012 року, відповідно до умов даного Договору страхування, позивач виконав зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у розмірі 9635,35 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №10164 від 11 березня 2014 року (а.с. 22 - 23). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Однак, згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки " відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. 17.03.2015 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва у задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання недійсним договору страхування було відмовлено. Судом було встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, що підтверджується полісом АС/9101587 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.12.2013 року Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», забезпечений транспортний засіб - автомобіль "ГАЗ 2705", номерний знак [NUMBER]. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 28.04.2015 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, позивач суду не надав будь-яких доказів пред'явлення вимог до страховика, що відповідно підтверджує факт непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, що є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є передчасними, тому задоволенню не підлягають. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed