Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Направленим позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.62-69, т.2), прокурор в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Житомирській області просив суд: - визнати недійсним розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 24 березня 2011 року в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га на території Глибочицької сільської ради; - визнати недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку від 15 липня 2011 року; - зобов'язати [PERSON] шляхом складання акту приймання-передачі повернути спірну земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] до земель запасу Глибочицької сільської ради Житомирського району та скасувати запис № 6483171 від 28 липня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Позов обґрунтовано наступним. Виділена [PERSON] земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі ставу, який перебуває в оренді ФОП [PERSON], а отже була виділена у власність з порушенням вимог водного законодавства. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з наведених вище підстав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, адже вказав, що як його довіритель так і відповідач [PERSON] є добросовісними набувачами спірної земельної ділянки, і прокурор з огляду на це обрав не належний спосіб захисту прав. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заявлений прокурором позов підтримав та просив його задовольнити. Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились і про причини своєї неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Заслухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив надані ними докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації № 206 від 24 березня 2011 року (а.с.12, т.1) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам (165 осіб), в тому числі і відповідачеві [PERSON] у межах обслуговуючого кооперативу "Садово-городнього товариства "Сокіл ДСК"" на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області та передано вказаним громадянам у власність земельні ділянки площею 19,321 га для ведення садівництва за рахунок земель запасу названого органу місцевого самоврядування. На підставі даного розпорядження на ім'я [PERSON] 14 липня 2011 року отримано державний акт на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,12 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в обслуговуючому кооперативі "Садово-городнього товариства "Сокіл ДСК"" на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, з цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с.8 т.1). 28 липня 2014 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким остання стала її новим власником (а.с.209, т.1). З листа ДП "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 13 жовтня 2014 року та доданого до нього креслення (а.с.9-10, т. 1) убачається, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 30,8 м від урізу води розташованого поблизу ставу. Даний факт також встановлений проведеною у справі судовою земельно-технічною експертизою (а.с.36, т.2), де зазначено, що відстань земельної ділянки відповідача [PERSON] до урізу води коливається від 30,66 м до 33,96 м. Дана водойма, відповідно до укладеного з Житомирською районною державною адміністрацією договору оренди водних об'єктів загальнодержавного значення від 19 червня 2007 року (а.с.95, т.1), використовується ФОП [PERSON], тобто третьою особою у даній справі, і знаходиться на території Глибочицької сільської ради Житомирського району за межами с. Гадзинка та становить собою став площею 4,96 га. Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. До матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень (ст.ст. 142-145 Конституції України). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 1 ЗК України). За змістом ч. 1 ст. 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища,ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море (ч. 2 ст. 3 ВК України). У відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами. Крім цього, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. За положеннями ст. 4 ВК України, ст. 58 ЗК України до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Статтями 60 ЗК України та 88 ВК України декларується, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Згідно зі ст.ст. 1, 88, 89 ВК України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Крім цього, правовідносини у даній справі регулюються і такими нормами процесуального закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1, ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1-2 ст. 11 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позову з огляду на наступне. Як кореспондувалось судом вище, з метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду їх передача у приватну власність законом заборонена. Спірна у справі земельна ділянка знаходиться в межах земель водного фонду - ставу площею 4,96 га, а відтак, виходячи з нормативів, прибережна захисна смуга, як частина водоохоронної зони з особливим режимом, у даному випадку становить 50 м. від урізу води. Аналіз норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови КМ України № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них" від 8 травня 1996 року. В свою чергу, відповідачем Житомирською РДА незаконно передано у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки, яка знаходяться у прибережній захисній смузі, і не взято до уваги обмеження, зазначені у ст.ст. 83-84 ЗК України. Наявна технічна документації на земельну ділянку водного фонду, розроблена за замовленням третьої особи у даній справі і посилання у зв'язку з цим на той факт, що матеріали справи не містять даних про наявний розроблений проект землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги ставу, не спростовує названих висновків суду, адже у такому проекті землеустрою лише вказано частину прибережної захисної смуги, яка передана в оренду. За таким перебігом подій дану обставину не можна вважати достатнім доказом. Тотожних висновків дійшов і ВССУ в рамках касаційного перегляду даної справи в своїй ухвалі від 15 березня 2017 року, які, в свою чергу, на підставі ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язкові для суду першої та апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Більшого та іншого суду надано і відповідно доведено не було. Резюмуючи наведене, суд дійшов висновку про визнання оспорюваного розпорядження та державного акту на спірну земельну ділянку, виданого на підставі такого розпорядження, недійсними. Ураховуючи це, підлягає до задоволення і похідна від названих вимога позивача про зобов'язання відповідача [PERSON] шляхом складання акту прийому-передачі повернути спірну земельну ділянку до земель запасу Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області та скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності останньої. Задоволення даної вимоги, суд вважає, сприятиме повному захисту порушених прав держави. Оскільки позов підлягає до повного задоволення, на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд у дольовому порядку стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 7 911,24 гривень, тобто по 2 637,08 гривень з кожного із відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved