Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.05.2013 року у розмірі 139133,44 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 29.05.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 50258,61 грн. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 04.08.2020 року утворилась заборгованість в сумі 238431,41 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 49180,808 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 60450,77 грн., заборгованість за пенею 128800,56 грн. До стягнення позивач вимагає 139133,44 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 49180,808 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 60450,77 грн., заборгованість за пенею з 29.05.2013 року по 30.01.2016 року 29502,59 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Таким чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за наявності одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Приватбанк" (з 14.06.2018 змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (скорочена назва - АТ КБ "Приватбанк") та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 50258,61 грн. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 12). Згідно довідки позивача, відповідачу 29.05.2013 року видана кредитна картка № [NUMBER] , термін дії листопад 2015 року (а.с. 9). Згідно з довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н)» 29.05.2013 року позичальнику був встановлений кредитний ліміт на вищезазначену кредитну картку у розмірі 50258,61 грн., 06.04.2020 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 10). До позовної заяви позивачем доданий розрахунок заборгованості за Договором б/н від 29.05.2013 року (а.с. 6-8), з якого вбачається, що станом на 04.08.2020 року позивачем визначена заборгованість, яка становить 238431,41 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 49180,808 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 60450,77 грн., заборгованість за пенею 128800,56 грн. З наведеного розрахунку вбачається, що позивачем нараховувалась процента ставка за користування кредитом (прострочена) у розмірі 18 % річних, пеня нараховувалась за період з 01.10.2014 року по 04.08.2020 року. З виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що останнім в 29.05.2013 року були використані грошові кошти в межах встановленого ліміту, погашення заборгованості відповідачем з листопада 2013 року не здійснювалось (а.с. 49-51). Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На виконання вищенаведеної норми, позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, з яких вбачається заборгованість за кредитним договором, яка виникла у [PERSON] перед банком, в той же час, відповідачем будь-яких заперечень та доказів стосовно відсутності боргу, його погашення або незгоди з розрахунком суми заборгованості до суду не надано. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, зокрема, за тілом кредиту 49180,08 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 60450,77 грн. Що стосується заборгованості по пені, то остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно частин 1 та 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частина 2 статті 551 ЦК України встановлює, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання відповідача зазначено м. Слов`янськ Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого входило м. Слов`янськ Донецької області. Згідно положення ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Таким чином, відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики за весь період проведення антитерористичної операції, тобто з 14 квітня 2014 року і до дня набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Враховуючи те, що відповідач на момент укладання договору проживав в м. Слов`янськ, суд приходить до висновку, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим позивач повинен був не нараховувати відповідачу пеню з 14 квітня 2014 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, пеня позивачем нараховувалась з 01.10.2014 року по 04.08.2020 року, вимоги до стягнення заявлені у розмірі 29502,59 грн. (за період з 29.05.2013 року по 30.01.2016 року), а тому з огляду на вищенаведені висновки суду, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 29502,59 грн. не підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 109630,85 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 49180,08 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 60450,77 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (78,7955 %), а саме у розмірі 1656,30 грн. (2102,00 грн. * 78,7955 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial