Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

05 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 99 427, 45 грн. за кредитним договором №б/н від 22 липня 2013 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 липня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки відповідач не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 05.11.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 99 427,45 гривень, що складається із заборгованості за кредитом 52 022, 59 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 27 788, 19 грн., 14\~405, 84 грн. пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 4 710, 83 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] 99 427,45 гривень заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач регулярно користувалась коштами, які знаходились на картці, частково погашала борг. Відповідач та її представник в письмовому відзиві та в судових засіданнях позовну заяву вважають безпідставною та не підтвердженою належними доказами. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що заява № б/н, яку нібито підписала відповідач 22.07.2013 року не є договором у розумінні вимог ст..1054 ЦК України; не є доказом укладення будь-якого кредитного договору між позивачем та відповідачем; підписана не уповноваженою банком особою; підпис у заяві подібний на підпис відповідача, але вона не памятає, щоб коли-небудь підписувала у позивача будь-які заяви; позивач не надав доказів, що підпис у заяві виконаний відповідачем; заява № б/н від 22.07.2013 року виготовлена на незрозумілій мові, ймовірно на російській. Вважають, що банком не подано доказів, які б підтвердили факт досягнення між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» усіх істотних умов по кредитному договору щодо отримання кредиту в розмірі 800, 00 грн., а також доказів отримання відповідачем банківської картки. Позивач скористався тим, що [PERSON] обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору і вона була введена в оману, а позивач, в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні Договору про надання банківських послуг та не зазначив їх в його змісті. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії заяви № б/н від 22.07.2013\~року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 800, 00 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Укладений сторонами кредитний договір передбачає такі умови. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт погодився з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити та збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.\~\~ Згідно п.2.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг, власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п.1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення кредиту в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині своєчасної непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться відповідно до розміру, встановленого в заяві на приєднання до цього договору для відсотків від дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення зазначеного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів всі сплачені після зазначеної дати платежі є пенею, крім платежів, направлених з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на той самий строк. Згідно п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами та Правилами позичальник платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості ... за кожен день прострочення. Згідно п.2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення Клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочення зобовязань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500, 00 грн. + 5% від суми позову. Статтею\~ст.626 ЦК України\~визначено, що\~\~ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі\~ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Згідно зі статтями\~525,\~526,\~530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. В силу\~ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на положення вищенаведених правових норм та на підставі досліджених письмових доказів у справі судом встановлено, що відповідач, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію позивача та приєдналась до договору згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві, отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами у справі доведений належним чином. Разом з тим, представленими суду доказами (випискою з карткового рахунку) підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами, часткове погашення боргу, що свідчить про прийняття та схвалення нею умов договору. Доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочину або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення договору суду не надано, а тому суд приходить до висновку про безпідставність заперечень відповідача. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач отримала кошти за укладеним договором, однак своїх зобов'язань за умовами кредитного договору належним чином не виконувала, тобто щомісячно не здійснювала погашення кредиту та не сплачувала відсотки за користування кредитом відповідно до графіку. Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору, ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в звязку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, штрафу та процентів за користування кредитними коштами є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за порушення умов договору. Беручи до уваги зазначене, позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме, стягнути з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.07.2013 року в розмірі 85\~021, 61 грн., в т.ч., заборгованість за кредитом 52 022, 59 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 27 788, 19 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штрафу (фіксована частина), 4 710, 83 грн. штрафу (процентна складова). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 600, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial