Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

07.02.2017\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що з метою\~отримання банківських\~послуг [PERSON]\~(далі\~-\~відповідач)\~підписав заяву\~№ б/н\~від 05.12.2012\~року та\~отримав кредит\~у розмірі\~15000,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок.Відповідач\~підтвердив свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~заява разом\~з "Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг"\~та "Тарифами\~Банку",\~які викладені\~на банківському\~сайті www/privatbank.ua,\~що складає\~між ним\~та Банком\~Договір про\~надання банківських\~послуг,\~що підтверджується\~підписом у\~заяві.\~ПАТ КБ\~"ПРИВАТБАНК"\~свої зобовязання\~за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 86059,80 грн. за кредитним договором № б/н від 05.12.2012 року. У письмових запереченнях, поданих до суду 29.03.2017 року, представник відповідача зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що 05.12.2012 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зі змісту якої вбачається, що ним не було виявлено бажання оформити на своє імя будь-якої з зазначених в цій анкеті карт (зокрема: ані платіжної кари кредитка «Універсальна», ані зарплатного проекту, ані карти «Gold», ані пенсійної кари, ані ощадкнижки (депозиту), ані дебетової особистої карти, ані ідентифікації з паспортом). Також, в звязку з відсутністю бажання відповідача оформити на своє імя будь-якої з перелічених карт в рядку «Зазначте бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/ «Gold» така сума не визначена взагалі. Разом з тим, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05.12.2012 року не містить інформації про номер картрахунку [PERSON] та отримання відповідачем кредитної карти з цим номером рахунку. Тому, даний документ, спростовує твердження позивача про те, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву №б/н від 05.12.2012 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, як і не доводить, що позивач надав, а відповідач отримав кредит та/або кредитну картку взагалі. Надані банком розрахунки, на підтвердження позовних вимог, складені представником позивача без підпису головного бухгалтера, та не містять інформації про те, чи були кредитні кошти взагалі надані відповідачу, якщо так, то в якому розмірі і коли, і взагалі, чи користувався цими коштами відповідач. Наявні в матеріалах справи докази не містять фактичних даних: про те, що між ПриватБанк та [PERSON] укладався кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та/або картрахунок; що те, що [PERSON] отримав кредит та розмір цього кредиту, розмір процентів річних, кінцевий термін повернення та строк дії картки та/або картрахунку. Також представник відповідача зазначає, що стосується довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка міститься в матеріалах справи, то зі змісту даного документа вбачається, що проведення старту карткового рахунку [PERSON] відбувся 27.01.2011 року, тобто майже два роки до підписання ним 25.12.2012 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. [PERSON] з Тарифів по картам «Універсальна», «Універсальна» Contract і «Універсальна ГОЛД», «Універсальна», 30 діб пільгового періоду», не містить інформації про характеристики та їх значення щодо пільгового періоду, базової відсоткової ставки на місяць, та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, які були встановленні банком станом на дату проведення операції зі старту карткового рахунку тобто станом на 27.01.2011 року (за два роки до приєднання [PERSON] до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку), та станом на дату підписання клієнтом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05.12.2012 року. Також документ, який підтверджує передання [PERSON] визначеної грошової суми в матеріалах справи відсутній. Представник відповідача стверджує, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому не доводять, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву і саме ці Умови діяли в момент підписання заяви, адже пункти Умов та правил надання банківських послуг, зміст яких покладений в основу позовних вимог, не містяться в наданому банком [PERSON] з цих Умов та правил надання банківських послуг, актуальних на невстановлену дату. На підставі викладено просила відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В подальшому, 28.03.2018 року представниками відповідача поданий до суду відзив на позовну заяву, який містить обґрунтування позиції, аналогічні викладеним в запереченнях. У відповіді на відзив, поданій до суду 05.04.2018 року, представник позивача зазначив, що з виписки про рух коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення, отже прийняв умови, які запропоновані банком, тому у нього виникли зобовязання повернути кредитні кошти. У запереченнях на відповідь на відзив, поданий до суду 21.05.2018 року, представник відповідача зазначив, що з анкети-заяви від 05.12.2012 року вбачається, що [PERSON] звернувся до Банку лише в грудні 2012 року, а тому не міг укласти договору в квітні 2012 року, який позивачем не наданий та в матеріалах справи відсутній взагалі. Таким чином, Банк намагається підмінити дійсні обставини справи неіснуючими доказами, які також не були надані позивачем і на вимогу експерта. На підставі викладено в задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2017 року відкрито провадження у справі за нормами ЦПК України в редакції 2004 року. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2017 року по справі за клопотанням представника відповідача призначена економічна експертиза. 09.08.2017 року до суду надійшло повідомлення від експертної установи про неможливість надання висновку у зв'язку із тим, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів не виконано. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.08.2017 року провадження у справі відновлено, справу призначено до розгляду. 25.09.2017 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області повторно направлені матеріали справи до експертної установи для виконання судової експертизи, призначеної ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2017 року. 07.02.2018 року з експертної установи повернулись матеріали справи разом з експертним висновком, у звязку з чим ухвалою від 07.02.2018 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст.1054, ст.1055, ч. 2 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частинами 1, 2 ст.\~638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2ст.\~207\~ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Підставою позовних вимог є порушення відповідачем умов кредитного договору, який складається з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. Судом встановлено, що 05 грудня 2012 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», зі змісту якої вбачається, що у розділі «Виявляю бажання оформити на своє імя» ним не проставлено жодної відмітки у переліку запропонованих варіантів карток, у розділі «Зазначте бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/ «Gold» сума не зазначена, номер виданої кредитної картки також не зазначений. До позову банком долучені витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, які відповідачем не підписані. Доданий банком витяг з тарифів по карткам відповідачем також не підписана. Крім цього, з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 05.12.2012 року станом на 31.10.2016 року вбачається, що старт карткового рахунку [PERSON] відбувся 27.01.2011 року (т.1 а.с.10), при цьому у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки старт карткового рахунку відбувся 05.12.2012 року (т.1 а.с.115). З метою зясування дійсного розміру заборгованості [PERSON] судом призначена економічна експертиза. Відповідно до експертного висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30.01.2018 року №19970/17-45, встановлено, що підтвердити, чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] (заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією та штрафів) перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умовам Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05.12.2012 року, не видається за можливе. Також, підтвердити розмір заборгованості [PERSON] (заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією та штрафів) перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Умовами Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05.12.2012 року та розрахункових документів щодо видачі та погашення кредиту за цією анкетою-заявою, не видається за можливе. Представник позивача заперечував проти висновків, зроблених експертом при дослідженні, з підстав того, що при проведенні експертизи експерт провів дослідження неповно, без урахування наявних в матеріалах справи доказів, що мали істотне значення. Крім того, окремі дані не були належним чином розтлумачені експертом, що також негативно вплинуло на повноту та достовірність висновків у досліджуваних питаннях. Оскільки висновок експерта заснований на дослідженні не всіх матеріалів справи, з застосуванням не чинних на момент підписання Договору законодавчих актів, що є порушення принципу обєктивності і всебічності, вважав його недопустимим доказом та просив його відхилити. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.\~ст.77,\~78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 102\~ЦПК України визначено, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Позивач не надав жодних доказів, які б спростовували або поставили під сумнів висновок судової експертизи. На підставі наведеного, суд приймає висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30.01.2018 року №19970/17-45 як належний доказ у справі, не ставить його під сумнів, оскільки він отриманий передбаченим законом способом, виконаний у відповідності до вимог діючого законодавства, повноважними на це особами.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачем ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не надано суду достатніх та допустимих доказів, які б давали суду підстави сумніватися в належності та достовірності вказаного вище висновку експерта. При тому, заперечуючи проти висловлених експертом висновків при дослідженні, посилаючись на його неповноту, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" клопотання про призначення у справі повторної або додаткової експертизи не заявляв. Позивачем лише підтверджений факт того, що відповідач заповнював анкету - заяву, у якій своїм підписом засвідчив друкований текст, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами, а також тарифи складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким та його умовами він ознайомлений і дає згоду. Ніякого посилання про узгодження сторонами умов кредитного договору, а саме вид картки, суми кредитного ліміту, умов його отримання, розміру процентів за користування кредитом підписана анкета-заява не містить. Відсутні підстави для визнання належним доказом про узгодження сторонами тарифів, про що йдеться мова у анкеті-заяві, бо представлену банком довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (т.1 а.с.115), яка відображає дати старту карткового рахунку та зміни кредитного ліміту, яка підписана представником банку, відповідач не підписував. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що через не укладання сторонами по справі кредитного договору у передбачених законом порядку та формі, між ними не виникли кредитні правовідносини, а факти визнання отримання відповідачем кредитної банківської картки, засвідчення підписом у анкеті - заяві про складання договору про надання банківських послуг не може бути визнано належними та допустимими доказами про укладення сторонами кредитного договору. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відтак, суд констатує той факт, що позивачем не надано належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог та спростування аргументів відповідача, при оцінці яких суд міг переконатись про наявність «поза розумним сумнівом» заборгованості за кредитним договором у відповідача, що є підставою для відмови у задоволені позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed