Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду 29 лютого 2016 року з позовом, вказавши, що 04.06.2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Згідно умов вищевказаного договору позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 1400,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт діє право банку у будь-яких момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак, [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків. Станом на 31.01.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 14604,25 грн., а саме: 1399,90 грн. - заборгованість за кредитом; 9232,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 671,63 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2013 року в розмірі 14604,25 грн., а також витрати по справі - судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.2). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заперечення на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позовних вимог заперечує, просить застосувати строк позовної давності ( а.с. 49-53 ). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.06.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н (а.с. 4-30, 33-35 копії заяви, довідки, умов і правил надання банківських послуг, довідки, банківської ліцензії, свідоцтва, витягу із статуту). Згідно умов вищевказаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1400,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків. Станом на 31.01.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 14604, 25 (а.с. 3 - розрахунок), а саме: 1399,90 грн. - заборгованість за кредитом; 9232,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 671,63 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.12.б Правил користування платіжною карткою, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. П 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахунках. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5 % від ціни позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК Українидля окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, у постанові від 19 березня 2014р. у справі № 6-14 цс 14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до п. 2.1.1.2.1.1 Умов і Правил надання банківських послуг, картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. Відповідно до змісту позову відповідач отримав кредит 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки умовами договору передбачено строк погашення наданого позивачем відповідачу кредитного ліміту у повному обсязі і таким строком є останній день місяця, вказаного на картці, а саме - 07/17 року, тобто тільки з 07/17 року розпочинається перебіг строку позовної давності. В той же час, як вбачається з позовних вимог та наданого позивачем розрахунку заборгованність за пенею та комісією, що становить 2800,00 гривень розрахована позивачем за період з 01.09.2013 року, в той час, як позивач до суду з позовом звернувся 29.02.2016 року . Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, тому суд вважає необхідним задовольнити його частково та застосувати строк позовної давності строком в один рік до вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованності за пенею та комісією, та стягнути з відповідача заборгованність у цій частині починаючи з 29.02.2014 року, що становить як слідує з розрахунку - 1200 гривень. Крім того, вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Таким чином, згідно вищевказаного розрахунку, станом на 31.01.2016 року заборгованість на користь позивача становить 11832,62 гривні, яка складається з 1399,90 грн. - заборгованість за кредитом; 9232,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню витрати по справі - судовий збір у розмірі 1378 гривень.

Outcome: partial