Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач предявила через суд зазначений позов до відповідача на предмет розподілу спільного сумісного майна подружжя, набутого під час шлюбу, в якому сторони перебували з 29 листопада 1997 року по 19 квітня 2006 року, а саме: квартири №21 в корпусі №5 по вул. Свердлова ум. Дніпропетровську, зареєстрованої за відповідачем і набутої 05 жовтня 1998 року на підстав свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради згідно рішення №22/26 від 23 січня 1998 року, оскільки до цього часу відповідач не оспорював прав позивача на це майно, а в лютому 2014 року стало відомо, що за позовом останнього на підставі рішення суду від 09 листопада 2011 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування вказаною квартирою та знято з реєстрації, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя, виділити [PERSON] 1/2 частину спірної квартири №21 в корпусі №5 по вул. Свердлова, 26 загальною площею 38,2 кв.м., визнавши за нею право власності та 1/2 частину залишити за [PERSON] визнавши за ним право власності на цю частку. Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року скасоване ухвалене у цій справі заочне рішення від 23 лютого 2015 року та справа призначена до розгляду в загальному порядку. За розгляду справи в загальному порядку [PERSON], не визнавши предявлені до нього позовні вимоги, звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом, в якому просив суд визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON], обґрунтовуючи такі вимоги тим, що 28 листопада 1997 року він уклав з АТЗТ «НВО «Созидатель» договір №5-9-22 «Про участь у дольовому будівництві» за умовами якого він 28 листопада 1997 року повністю оплатив вартість квартири в будинку по вул. Свердлова, 26 у м. Дніпропетровську, після чого наступного дня 29 листопада 1997 року одружився з [PERSON], тому придбана квартира є його особистою приватною власністю та не може бути спільним сумісним майном подружжя. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні остаточні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з викладених у позові підстав, не визнавши зустрічний позов та наполягаючи на відмові у задоволенні таких вимог. Відповідач та первісним позовом та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнав та підтримав предявлений ним зустрічний позов, наполягаючи на його задоволенні з наведених у ньому підстав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази, розглянувши вимоги в заявлених сторонами межах, дійшов наступних висновків, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 листопада 1997 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАГС виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №1203 та який розірвано 19 квітня 2006 року Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ, актовий запис №19, про що свідчать відмітки у паспорті позивача та свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ №029734 (а.с. 4, 7). Під час перебування у шлюбі на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05 жовтня 1998 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №22/26 від 23 січня 1998 року, за [PERSON] зареєстрована на праві власності двокімнатна квартира №21 в корпусі №5 в будинку по вул. Свердлова, 26 у м. Дніпропетровську загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., що підтверджується відповідним свідоцтвом в копії, технічним паспортом та листом КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР від 05 грудня 2014 року (а.с.6,36,37). Розв'язуючи спір, суд приймає до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.1 постанови №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" про те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року, а до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. Відповідно до ст. 22 КпШС України, що діяла на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Судом встановлено, що квартира №21 в корпусі №5 в будинку по вул. Свердлова, 26 у м. Дніпропетровську придбана [PERSON] на підставі укладеного ним з АТЗТ "НВО "Созидатель" договору №5-9-22 від 28 листопада 1997 року "Про участь у дольовому будівництві" з повною оплатою вартості в день укладення договору - 28 листопада 1997 року, про що свідчить довідка ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання "Созидатель", яке є правонаступником АТЗТ "НВО "Созидатель", від 20 березня 2015 року №0200-2015 (а.с.88), вартість якої за даними технічного паспорту від 20 вересня 1998 року становила 36370,00 грн. (а.с.119). Обставини придбання спірної квартири та оплати її повної вартості 28 листопада 1997 року також узгоджуються з Актом державної технічної комісії про готовність завершеного будівництва об'єкта до експлуатації - житлового будинку по вул. Свердлова, 26 поз.№№ 4, 5, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №22/26 від 23 січня 1998 року "Про затвердження акту державної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку по вул. Свердлова, 26 позиції №4, №5 у Кіровському районі" (а.с.114-117). Одночасно суд приймає до уваги норми ч.2 ст.12 Закону "Про власність", що діяли на час укладення договору від 28 листопада 1997 року "Про участь у дольовому будівництві", громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Таким чином, належить дійти висновку, що спірна квартира набута до укладення шлюбу за кошти, належні [PERSON], а відтак, в силу ст. 24 КпШС України є його особистою приватної власністю, тому в задоволенні первісного позову належить відмовити, задовольнивши зустрічний позов в повному обсязі. За правилами до ст. 88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок відповідача за зустрічним позовом.

Outcome: approved