Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,1060 га. з цільовим призначенням - будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером 3223155400:05:051:0052, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , які належали її померлому чоловіку [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Потягом шести місяців після смерті чоловіка, вона як його дружина подала заяву про прийняття спадщини за законом, проте, 03.10.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідними будівлями згідно статей 60-65 сімейного кодексу України та свідоцтва про право на спадщину, так як незавершене будівництво, яке було придбано нею з чоловіком та будинок за адресою: [ADDRESS] , є різними об`єктами, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 02.06.2020 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справу за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 06.07.2020 року винесено ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги просила задовольнити повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При вирішенні справи поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 19 квітня 1980 року [PERSON] , позивач по справі, зареєструвала шлюб з [PERSON] , та отримала прізвище - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією паспорту. 13 лютого 1982 року пощивач з чоловіком прописалися за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту. 12 березня 1992 року рішенням відповідача №11/25 було надано дозвіл [PERSON] на продаж недобудованого будинку в [ADDRESS] , моєму чоловіку, [PERSON] , проживаючому в [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення. Даним рішенням відповідач зобов`язав мого чоловіка закінчити будівництво даного будинку. 18 червня 1992 року чоловік позивача, перебуваючи у шлюбі з нею, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбав у [PERSON] незакінчене будівництво будинку в смт. Козин Обухівського району Київської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Відповідно до даного договору було встановлено, що всі права та обов`язки забудовника переходять до покупця, тобто до чоловіка позивача. Після придбання незакінченого будівництва позивач з чоловіком протягом семи років добудовували даний будинок. 25 березня 1999 року за заявою чоловіка позивача рішенням відповідача № 28/45 було затверджено акт прийомки в експлуатацію в [ADDRESS] житлового будинку та просити бюро технічної інвентаризації видати чоловіку позивача свідоцтво про право власності на даний будинок. 14 квітня 1999 року на ім`я чоловіка позивача, згідно рішення відповідача № 28/45 від 25 березня 1999 року, було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва. 28 квітня 2010 року, на підставі рішення відповідача №16/31 від 17 червня 2009 року, чоловік позивача отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 685145 площею 0,1060 га. з цільовим призначенням - будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровим номером 3223155400:05:051:0052 за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Протягом шести місяців з дня смерті чоловіка я, як його єдина дружина, подала заяву на прийняття спадщини за законом. 03 жовтня 2019 року позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідними будівлями згідно статей 60-65 сімейного кодексу України та свідоцтва про право на спадщину, так як незавершене будівництво, яке було придбано нами з чоловіком та будинок за адресою: [ADDRESS] , є різними об`єктами. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Позивач не маю можливості оформити право власності на житловий будинок з допоміжними спорудами в зв`язку з зміною адреси нерухомого майна. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності, що вказує на правомірність мого звернення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач, як спадкоємець за законом відносно майна свого чоловіка має право спадкування, в тому числі на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] та на земельну ділянку площею 0,1060 га. з цільовим призначенням - будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровим номером 3223155400:05:051:0052, за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] . Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено, з матеріалів спадкової справи таких спадкоємців не встановлено, позивачу не могли бути видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину оскільки незавершене будівництво, яке було придбано подружжям та будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є різними об`єктами, що перешкоджає позивачу реалізувати свої передбачене законодавством право спадкоємця, тому справа щодо невизнаних прав позивача, як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст.ст. 4,10,12,13,19 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України. Право померлого на будинок та земельну ділянку виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, а наявні розбіжності в зазначенні адреси не позбавляє таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,1060 га. з цільовим призначенням - будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровим номером 3223155400:05:051:0052, за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивач довів належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлого чоловіка. Суд вважає доведеними посилання позивача щодо наявності у неї права на спадщину чоловіка, а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача як спадкоємця визнання за ними права на житловий будинок та земельну ділянку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивачів, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача шляхом визнання права відносно житлового будинку та земельної ділянки. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved