Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянськбудтрест» про визнання права постійного користування земельною ділянкою, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказала, що вона з 1965 року мешкала з матір'ю [PERSON], батьком [PERSON], сестрою [PERSON], другою сестрою [PERSON] та братом [PERSON], а далі з 1980 року зі своєю сім'єю дочкою [PERSON] у приватному домоволодінні, що належало її матері [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Дане домоволодіння належало на право власності: - від 01.10.1944 року [PERSON] та [PERSON] (дідусь та бабуся позивача) - [PERSON] . Дане домоволодіння розташовувалося на земельній ділянці, площею - 544,6 кв.м., і, відповідно, постійним користувачем цієї ділянки була власник домоволодіння матір позивача [PERSON] Це право виникло у останньої після прийняття спадщини вищезазначених померлих батьків: [PERSON] та [PERSON], за якими рішенням №359 від 22 червня 1953 року, виконкому Осипенковської (на той час назва м. Бердянська) міської ради депутатів трудящих зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 544,6 кв. під домоволодіння [ADDRESS], а саме: під житловими та нежитловими приміщеннями 111,4кв. м., та 433,2кв.м. під двором 150кв.м, під фруктовим садом 86,9кв.м, під виноградом 118,22кв.м. та городом 78,1кв.м. Вищеназваний акт місцева влада прийняла у виконання рішенням народного суду [ADDRESS] від 01 жовтня 1944 року, згідно якого було визнано право власності на домоволодіння, що займало на земельній ділянці площею 544,6 кв.м., загальну площу 111,4 кв.м., з яких 72,4 кв.м. під житловими приміщеннями, а 39,0 кв.м., відповідно, під нежитловими, за [PERSON] та [PERSON] 12 липня 1973 року мати позивача - [PERSON] подарувала іншим своїм донькам: [PERSON] та [PERSON] 2/15 та 1/5 частин домоволодіння, що в сумі дар склав 1/3 всього домоволодіння, відповідно, мати позивача - [PERSON] залишилася власником 2/3 вказаної вище нерухомості і постійним користувачем земельної ділянки, на якій вона розташована. При цьому співвласники володіли домоволодінням і користувалися вищеназваною земельною ділянкою сумісно без виділення часток в натурі, при взаємній згоді. Спір між співвласниками та постійними користувачами земельною ділянкою повністю виключений, тому [PERSON] та [PERSON] до учасників даного цивільного процесу не долучаються. 27-28 вересня 1989 року в м. Бердянську скоїлося стихійне лихо, внаслідок якого багато будівель було підтоплено, частково зруйновано. Зазнало пошкоджень і зазначене вище домоволодіння. 6 жовтня 1989 року виконком Бердянської міської ради трудящих Запорізької області прийняв рішення № 414 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха», де серед іншого, зобов'язався надати житло власникам приватних будинків та членам їх сімей, що постраждали від повені, також на виконання постанови Ради міністрів СРСР від '15.12.1961 р. №1131. Серед таких осіб були і позивач зі своєю сім»єю дочкою - [PERSON] та мати позивача - [PERSON], власниця 2/3 частин домоволодіння і водночас постійний користувач земельною ділянкою. Однак, всупереч своєму вищеназваному рішенню, виконком Бердянської міської ради трудящих Запорізької області замість ізольованого житла кожній сім'ї спромігся видати ордер №1525 на 1-ну кімнату, площею 18,88кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] родині позивача разом з матір'ю [PERSON] та донькою [PERSON] [INFO] року мати позивача - [PERSON] померла. Позивач разом з дочкою [PERSON] прийняла спадщину, згідно свідоцтва про спадщину та стала власницею 2/3 домоволодіння і постійним користувачем земельної ділянки, площею 544,6 кв.м, розташованої за адресою :[ADDRESS] Без відома позивача виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області прийняв рішення № 232 від 28 березня 2002 року виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області «Про погашення правоустановчих документів на домобудування» в частині погашення Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації реєстрацію правоустановчих документів на домобудування [ADDRESS] Позивач зазначив, що дане рішення, що стосувалося напряму її права власності на частину успадкованої нерухомості, засмутило останню, однак, воно, на її думку, ніяким чином не обмежувало права постійного користування вищеназваною ділянкою. Позивач, перебуваючи у повній впевненості, що є повноправним постійним користувачем вищеназваної земельної ділянки, якою користується на цілком законних підставах - правом на спадщину, випадково довідалася, що дану земельну ділянку-відповідач виділив Товариству з обмеженою відповідальністю «Бердянськбудтрест». Позивачу невідомо, яким чином законне, ніким і ніде не оспорюване право на постійне користування земельною ділянкою може піддаватися сумніву з боку відповідача та третьої особи. Більше того, продовжуючи свої досить сумнівні дії в частині законності у відношенні дотримання прав позивача, відповідач на законний запит №2579 останньої від 8 липня 2016 року з проханням виконати рішення №414 виконкому Бердянської міської ради трудящих Запорізької області від 6 жовтня 1989 року і надати їй та членам її родини ізольоване житло, в межах, передбачених житловим законодавством України (додаток 16), листом від 4 серпня 2016 року за № 3226/03К-2579, повідомив, що ізольовану квартиру позивач вже має, але ні словом не обмовився про надання ізольованого житла кожній сім'ї, а їх дві сім'ї, постраждалій від повені, і про те, що утворилася ізольована квартира родини позивача без участі відповідача та через 17 років. Позивач вважає,що її право користування земельною ділянкою, яке здійснюється нею на підставі рішення №359 параграф 10 від 22 червня 1953р. Бердянського (на той час Осипенківського) виконкому, що зареєстроване у КПТІ БМР за №1307 і відображеному в «Генеральному плані присадибної ділянки [ADDRESS] та наступними ніким не скасованими і не оспорюваними прийняттям спадщини [PERSON] - матір'ю позивача та свідоцтвом про спадщину, зазначеними вище, є цілком і повністю законним та відповідає положенням ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Представник відповідача - Бердянської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, вважав, що немає законних підстав для його задоволення. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю « Бердянськбудтрест» заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в 1989 році було знищено ряд будинків внаслідок стихійного лиха, в тому числі і будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] внаслідок чого припинилося право власності на нього у осіб, які були його власниками. Вказане домоволодіння на той час належало на праві власності - 2/15 частин належало рідній сестрі позивачці - [PERSON], 2/3 частин [PERSON] (матері позивача) та 1/5 частин [PERSON], також рідній сестрі позивача. Судом встановлено і також підтверджується копіями, наданими до справи судових рішень, які набрали законної сили, а саме, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 10 липня 2014 року по адміністративній справі № 2а-13/2011; рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2016 року по цивільній справі № 310/10783/15-ц , що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] було зруйновано в результаті повені у вересні 1989 року, і саме вказана обставина виключила можливість здійснення його власниками їх прав щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, внаслідок чого право власності на домоволодіння по [ADDRESS] припинилося Адміністративний суд визнав дії виконавчого комітету Бердянської міської ради та Бердянського комунального підприємства з технічної інвентаризації щодо погашення право установчих документів на домоволодіння [ADDRESS] і закриття реєстраційної справи на домоволодіння [ADDRESS] правомірними. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, ч.2 ст.223 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 29.09.1989 № 396-р вирішено для визначення технічного стану жилих будинків місцевих рад та індивідуальних забудовників, що постраждали від підтоплення ливневими водами вересні 1989 року створити комісію, за наслідками обстеження, результати надати на розгляд виконкому до 15.10.1989 року. Відповідно до акту обстеження домоволодінь, що постраждали внаслідок ливневих вод від 04.10.1989 року встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] зруйновано і стало непридатним для проживання. Особи, що мешкають в зазначеному домоволодінні, вносяться до списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов; після відселення домоволодіння підлягає знесенню. 06.10.1989 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради народних депутатів прийнято рішення № 414 "Про ліквідацію наслідків стихійного лиха", яким вирішено забезпечити постраждалих від стихійного лиха житлом в порядку на умовах, визначених п.п. 1-4 цього рішення. Згідно п. 5 вказаного рішення зобов'язано бюро технічної інвентаризації погасити правові документи на зруйновані дома та дома, які підлягають відновленню, власники яких отримали державну квартиру, а володільцям цих домів в місячний строк здійснити знесення вказаних домобудувань. В додатку № 1 до вказаного рішення визначено перелік громадян, яким вирішено надати житлову площу у зв'язку із стихійним лихом. Після проведеного в 2002 році обстеження житлового фонду комісією складено акт та запропоновано погасити правоустановчі документи на домобудування, а земельні ділянки використати по цільовому призначенню. На підставі вказаного акту 28.03.2002 виконавчим комітетом Бердянської міської ради прийнято рішення № 232, яким вирішено погасити правоустановчі документи на домоволодіння, у тому числі [ADDRESS]. Відповідно до інформації Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями форма власності земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], орієнтовною площею 0,0544 га - комунальна. У зв'язку з тим, що Бердянською міською радою станом на 2006 рік не приймалось рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки в приватну власність, в користування чи оренду 12.10.2006 року Бердянською міською радою прийнято рішення № 8 про погодження місця розташування та надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю «Бердянськбудтрест» на розроблення проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею, 0,2283 га, розташованої по [ADDRESS], [ADDRESS] для будівництва багатоквартирного житлового будинку. Відповідно до частини 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Бердянська. Реалізуючи своє право, надане ч.1. ст. 116 ЗК України Бердянська міська рада у 2006 році провела конкурс щодо освоєння земельної ділянки по [ADDRESS] 17.05.2006 року ТОВ «Бердянськбудтрест» стало переможцем цього конкурсу. Повідомленням про результати проведення конкурсу № 05-1002/42 від 18.05.2006 р. конкурсна комісія рекомендувало товариству розпочати процедуру оформлення необхідних документів на початок вишукувально-проектних робіт. У подальшому рішенням сесії Бердянської міської ради №8 від 12.10.2006 року було погоджено місце розташування та надано дозвіл товариству на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,2283 га, розташованої по [ADDRESS] для будівництва багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку . Відповідно до рішення Бердянської міської ради від 29.11.2007 року № 12 відкладено затвердження проекту відведення земельної ділянки, площею 0, 2125 га, розташованої по [ADDRESS] для будівництва багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку, у зв»язку з забороною вчинення будь-яких правочинів із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Підстава; ухвала про забезпечення адміністративного позову від 03.04.2007 року, справа № 2-а-162/07. В позовній заяві позивач стверджує, що саме вона є користувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням виконкому Осипенківської міської ради депутатів трудящих від 22.06.1953 № 359 [PERSON] та [PERSON] власникам домоволодіння [ADDRESS]. В подальшому право власності на домоволодіння та право користування земельною ділянкою перейшло, як вважає позивач, до [PERSON] - дочки [PERSON] та [PERSON] (матері позивача). В обґрунтування того, що дід та бабка позивача ( [PERSON] та [PERSON].) набули право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS]) позивачем надано три документи : Генеральний план земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], де вказано, що земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] та [PERSON], протокол № 2 засідання виконкому Осипенківської міської ради депутатів трудящих від 22.06.1953 № 359, згідно якому бюро технічної інвентаризації дозволено зареєструвати документи на право користування присадибними ділянками в кварталі [ADDRESS], в цьому висновку користувачами вказані - [PERSON] та [PERSON], але підставою користування вказане рішення нарсуда [ADDRESS] від 27.10.1944 року про визнання за ними права власності на домоволодіння. Реєстрація земельних ділянок проведена в наступному порядку: за домоволодінням [ADDRESS] зареєстровано 544,6 кв.м. Однак, вказаним рішенням земельні ділянки закріплені за домобудуваннями та для індивідуального забудовника не надавалися. Таким чином, суд прийшов до висновку, що право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не набули . Висновок позивачки, що вищевказаним рішенням зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] за її бабкою та дідом, не містить будь-яких правових підстав. Вперше поняття про виникнення права користування землею лише після його оформлення було закріплено у ЗК УРСР ( в редакції 1971 року), (ст.ст.20-22). Зокрема, ст. 22 забороняла приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчувалось рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчувалось актами, форма яких встановлювалась Радою Міністрів Української PCP. Зазначені документи видавались після відводу земельних ділянок в натурі. ЗК УРСР ( в редакції 1922р.), який діяв на час винесення документів, наданих позивачем, аналогічного правила не містив, але передбачав видачу певних посвідчуючих документів після державного запису (державної реєстрації) утворених землекористувань, в цих документах повинні бути зазначені місце розташування, простір і склад землекористувань, а також показані їх назви, найменування землекористувачів, час виконання землеустрою і його підставу, умови землекористування та інші істотні відомості, що містяться в постанові про затвердження проекту землеустрою (ст.193). При цьому, стаття 194 ЗК передбачала, що інші документи є не недійсними та не є доказами законності землекористування. Аналізуючи вищевказані нормаи земельного законодавства, суд робить висновок, що позивачем не надано судові належних доказів , підтверджуючих , що у [PERSON] та [PERSON] виникло право постійного користування земельною ділянкою, і як слід у [PERSON].(матері позивача), яка успадкувала 2/3 частин будинку за заповітом після смерті матері відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.07.1972 року та 1/3 частину відповідно до договору дарування від 24.03.1960 року. На момент прийняття нею спадщини діяв ЗК УРСР 1971 року, яким і як ЗК 1922 року не передбачалося спадкування права користування земельною ділянкою. Вперше це положення було закріплено в ЗК України ( в редакції 2001 року). Крім того, ЗК УРСР ( в редакції 1971 року) ст.ст. 20, 21 передбачалися слідучі положення стосовно виникнення у громадян права користування земельною ділянкою, а саме, що: земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним)визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим-від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування. Відповідно до Основ земельного законодавства Союзу PCP і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Докумети, які б підтверджували наявність у матері позивача - [PERSON] право користування спірною земельною ділянкою, вказані в законі, також відсутні і не надані позивачем в підтвердження її позовних вимог. Позивач вважає, що вона є користувачем земельної ділянки, на якій розміщувалась 2/3 частин житлового будинку [ADDRESS] "успадкувала" в 1995 році після смерті матері - [PERSON], але згідно свідоцтва про право на спадщину [PERSON] отримала в спадщину тільки грошові кошти. [PERSON] не могла отримати в спадщину 2/3 частини домоволодіння, оскільки правовстановчі документи на нього були погашені, а саме домоволодіння зруйновано ще в 1989 році, тому воно не могло належати до спадкової маси, яка залишилася після смерті [PERSON], яка померла в 1995 році. Тобто, позивачем - [PERSON] не надано судові належних доказів, що вона була власником чи співвласником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]), тому і право користування земельною ділянкою, на якій був розташований знищений будинок виникнути у неї не могло ні в якому випадку. Відповідно до ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" саме Бердянській міській раді надано повноваження здійснювати від імені та в інтересах територіальної громади міста Бердянська функції права суб'єкта комунальної власності, зокрема здійснювати повноваження щодо володіння, користування та розпорядження комунальними землями. За таких умов, між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Бердянської міської ради відсутній цивільній спір, з якого випливав би спір про право. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд також бере до уваги , що діючим ЗК України не передбачено набуття права постійного користування земельної ділянки громадянами України. Так, у відповідності до ст. 92 ЗК України (в редакції 2001 року) право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства, установи та організації; релігійні організації України, статути ( положення), яких зареєстровано у встановленому законом порядку та ін., громадян в цьому переліку немає. На підставі ЗК УРСР ( в редакції 1922), ЗК УРСР ( в редакції 1971 року), ЗК України ( в редакції 2001 року) та

Outcome: dismissed