Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 14 жовтня 2013 року [PERSON] отримала у нього позику у сумі 4700 доларів США, що еквівалентно 109831,01 грн. згідно курсу НБУ станом на 11.12.2015 p., які зобов'язалася повернути до 14.12.2013 року. Згідно тексту боргового документу відповідач визначила заставою позики є нерухомість за адресою [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано 02.10.2007 року за [PERSON], який є чоловіком відповідачки. 14.12.2013 року відповідачка не виконала грошове зобов'язання по поверненню коштів, таким чином станом на 11.12.2015 року сума боргу відповідачки складає 109831,01 грн. Відповідно, загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить: сума грошового боргу в період з 15.12.13 року по 11.12.2015 року складає 109831,01 грн. 100,5 х 124,9 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114,0 х 102,2 х 100,4 х 99,0 х 99,2 х 102,3 х 98,7 х 102,0 = 178,63 % 109831,01 грн. х 178,63 % : 100%= 196191,13 грн. 196191,13 грн. - 109831,01 грн. = 86360,12 грн. Розрахунок 3-х відсотків річних: сума грошового боргу в період з 15.12.13 року по 11.12.2015 року складає 109831,01 грн. Час прострочення 771 днів. 109831,01 грн. х 3% : 100% х 771 дн.: 365 дн. = 6959,98 грн. Також позивач зазначив, що діями відповідачки йому завдано моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок душевних хвилювань у зв'язку з неповерненням нею боргу. Зазначена сума є для нього значною та суттєво вплинула на його сімейний бюджет. Хвилювання, які він зазнає, негативно відображаються на стані його здоров'я: у нього змінювався тиск, він відчуває головні болі та серцеву недостатність. Завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінює у 2000,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, 3-х відсотків річних складає: 109831,01 грн. (основний борг) + 6 959,98 грн. (сума 3-х відсотків річних) + 86 360,12 грн. (сума індексу інфляції) + 2 000,00 грн. (моральної шкоди) = 205 151,11 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 109831,01 грн. основного боргу, 6959,98 грн. 3-х відсотків річних, 86360,12 грн. індексу інфляції, 2000,00 грн. моральної шкоди, 1200,00 грн. витрат на правову допомогу, 2051,51 грн. судового збору, 300 грн. витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка у судовому засіданні була відсутня. Про час і місце судового засідання повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ст. 74,76 ЦПК України - шляхом оголошення в газеті, а також судовими повістками. Відповідачка заяви про розгляд справи за її відсутністю не надала, причини неявки до суду не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття суддею ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2013 року [PERSON] отримала у позивача позику у сумі 4700 доларів США, що еквівалентно 109831,01 грн. згідно курсу НБУ станом на 11.12.2015 p., які зобов'язалася повернути до 14.12.2013 року (ар.с.5). 14.12.2013 року відповідачка не виконала грошове зобов'язання по поверненню коштів. Таким чином станом на 11.12.2015 року сума боргу відповідача складає 109831,01 грн. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вказана розписка в розумінні ст. 1047 ЦК України, має бути розцінена як документ на підтвердження укладення сторонами договору позики. Відповідно до ч. І ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надавати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України. Таким чином, доводи позивача щодо наявності факту укладення договору позики та отримання грошових коштів за ним відповідачем та не повернення їх у визначений сторонами строк, суд вважає доведеними як такі, що підтверджені письмовими доказами, а також як такі, що не спростовані в ході судового розгляду іншими допустимими доказами у справі. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з тим, що відповідач порушила умови договору позики і прострочила виконання грошового зобов'язання, позивач дійсно має право на стягнення з відповідача суми боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми боргу, оскільки, у договорі позики не був обумовлений розмір відсотків за користування грошовими коштами. Розрахунок трьох відсотків рiчних здiйснюється за кожен день прострочення за формулою: Сума боргу ? 3% / 365 (кiлькiсть днiв у роцI) ? кiлькiсть днiв прострочення. Три відсотки річних від суми боргу в розмірі 109831,01 грн. за період з 15.12.13 року по 11.12.2015 року становлять 6562 грн. 78коп., виходячи із розрахунку: 109831,01 грн. х 3% : 365дн х 727 дн = 6562 грн. 78коп Позивач у своїх вимогах просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 86360,12 грн., однак вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні. Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10, Рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2011р. у справі № 6-32189св11. Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки законодавством України не передбачено стягнення моральної шкоди при порушенні зобов'язань за договором позики. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги № 240 від 11.12.2015 року укладено з адвокатом Солодовнік Ю.С. з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. Відповідно до п. 1.1 "Предмет договору" адвокат зобов'язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта, п. 1.2 передбачено, що клієнт уповноважує адвоката представляти його інтереси в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, однак справу розглядав Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська, також адвокат Солодовнік Ю.С. не залучалася до участі у справі як особа, що надає правову допомогу за правилами, передбаченими ст.ст. 12, 56 ЦПК України та взагалі не представляла інтереси позивача у судовому засіданні. Також з наданих позивачем документів неможливо встановити виходячи з якого розрахунку, з урахуванням граничних розмірів компенсації, встановлених Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір такої правової допомоги визначався. За таких обставин, витрати на правову допомогу, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial