Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом, у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав померлому на підставі запису погосподарської книги №9 за 2011-2015 роки. За життя [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належного майна на її користь. Після смерті спадкодавця , у встановлений строк , вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. В подальшому звернувшись до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала відмову, яка мотивована відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Рішенням суду просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 84 років в с.Мелені, Коростенського району, Житомирської області помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 14.03.2014 року. З довідки Меленівської сільської ради №104 від 23.08.2018 року слідує, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS], згідно запису в погосподарській книзі №9 виконкому Меленівської сільської ради за 2011-2015 роки, особовий рахунок № 0414-3 (рік забудови будинку - 1953). 14.11.2001 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений сільським головою Меленівської сільської ради Коростенського району. Дані про те, що даний заповіт було змінено або скасовано в справі відсутні. Згідно змісту заповіту [PERSON] вказав спадкоємцем всього належного його майна, в тому числі будинку [ADDRESS] - [PERSON]. Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З листа Коростенської районної державної нотаріальної контори №1498/01-16 від 10.11.2018 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру слідує, що після смерті [PERSON] за заявою позивача заведено спадкову справу № 33/2014. При зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] позивач отримала відмову, яка мотивована відсутністю правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно, що стверджується листом № 310/01-16 від 19.09.2018 року. Державна реєстрація права власності на будинок не проводилась. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз'яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved