Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з вересня 2006 року перебувала в шлюбі з [PERSON] і від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося і шлюб було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова 06 червня 2013 року. Дитина зареєстрована та проживає разом з нею за адресою [ADDRESS]. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.02.2013 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.01.2013 р. до досягнення дитиною повноліття. В позові позивачка вказувала, що відповідач фактично ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не приймає участь у вихованні дитини, не піклується про його духовний, фізичний, культурний розвиток, сплачує аліменти не в повному розмірі, в сумі якої не вистачає на найнеобхідніше. З 29 червня 2011 року дитині встановлена інвалідність, а згідно медичного висновку № 1076 від 30.06.2015 р. йому встановлена категорія дитина-інвалід підгрупи "А", що у відповідності до "Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям", затвердженого Постановою КМУ № 917 від 21.11.2013 року, вказує на виключно високу міру втрати здоров'я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично нездатні до самообслуговування. Позивачка вказувала на те, що потреба сина у постійному сторонньому догляді підтверджується також довідкою Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 25.02.2016 р. В зв'язку з цим єдиним доходом сім'ї є допомога по догляду за дитиною-інвалідом, якої ледь вистачає на купівлю продуктів харчування. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2016 року року позовні вимоги задоволені. Позбавлено [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір, у розмірі 551 грн. 20 коп. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що його син є дитиною з особливими потребами і потребує догляду не тільки матері, але й догляду і участь в його житті батька. Апелянт зазначає, що кримінальне провадження, яке було відкрито відносно нього за несплату аліментів на даний час закрито, що свідчить про відсутність умислу не утримувати дитину, а свідчить тільки про матеріальні труднощі, які не є підставою позбавлення батьківських прав. Зазначає, що він не ухиляється від сплати аліментів, а сплачує їх в розмірі на скільки це можливо в нинішній ситуації, про що свідчить розрахунок про стан заборгованості по сплаті аліментів, з якого вбачається що на протязі 2013-2016 рр. ним офіційно щомісяця сплачувались аліменти на утримання дитини. Відповідач зазначає, що твердження позивача про завдання їй легких тілесних ушкоджень не відповідає дійсності, оскільки про цей факт він дізнався тільки з рішення суду, позивач не посилається на номер ЄРДР про внесення повідомлення про цей злочин і в справі відсутній висновок експертизи по даному факту. В запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли від [PERSON], позивачка просить апеляційну скаргу [PERSON] відхилити, а рішення суду залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення сторін та її представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина - [PERSON], [INFO], суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не займається вихованням дитини та її матеріальним утриманням. З таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано у 2013 році. За рішенням суду від 01.02.2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Тобто, позивач повинен довести, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. З довідки-характеристики Красківської сільської ради Ріпкинського району(а.с.42) вбачається, що [PERSON] за період проживання на території Красківської сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, до адміністративної відповідальності не притягався та зауважень зі сторони виконавчого комітету не мав. Сільська рада вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] Новозаводською районною у м. Чернігові радою відповідачеві [PERSON] визначено дні та умови спілкування з дитиною. З довідки Чернігівської ЗОШ №14 від 12.04.2016 року вбачається, що відповідач неодноразово відвідував дитину у школі. Малолітній [PERSON] являється дитиною-інвалідом підгрупи "А", що у відповідності до «Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям», затвердженого Постановою КМУ № 917 від 21.11.2013 року, вказує на виключно високу міру втрати здоров'я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично нездатні до самообслуговування. Дитина також перебуває на диспансерному обліку у КЛПЗ "Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер". За повідомленням цього закладу, на контрольні огляди і обстеження дитина з'являється у супроводі матері. Проте як зазначила в позові позивач, батько після розірвання шлюбу проживає в іншому населеному пункті. Дійсно, за відповідачем рахується значний розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, який виник не через ухилення його від сплати аліментів, а у зв'язку з тимчасовою відсутністю місця роботи і відповідно перебуванням його у скрутному матеріальному становищі. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в судовому засіданні в суді першої інстанції присутнім не був та в судовому засіданні не міг надати докази на спростування позовних вимог, а тому за клопотання відповідача апеляційним судом була допитана в якості свідка [PERSON], яка є рідною тіткою відповідача, яка підтвердила, що відповідач не ухиляється від своїх батьківських обов'язків та що з її підтримки відповідач неодноразово надавав дитині матеріальну допомогу, мав намір спілкуватися з дитино за місцем її проживання, проте позивач чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною. В підтвердження того, що позивачка тривалий час чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною відповідачем було надано рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.09.2013 року про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Таким чином, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування не може бути вирішено у даній справі, так як апеляційним судом було встановлено, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, неодноразово висловлював турботу про сина, має бажання спілкуватись з ним та брати участь в його вихованні, виконує обов'язок щодо утримання сина, привозить продукти харчування та речі для дитини, за визначений період сплачує аліменти і не перебуває на обліку в нарколога чи психіатра. Також, на переконання апеляційного суду позбавлення відповідача батьківських прав буде суперечити інтересам дитини, оскільки [PERSON] є дитиною з особливими потребами і потребує догляду не тільки матері, але й догляду і участі в його житті батька, а таке позбавлення батьківських прав буде порушенням Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції «Про права дитини». За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON].

Outcome: dismissed