Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

17 квітня 2020 року представник позивачки адвокат Златі Н.С. звернулась до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 7,67 га, що належала йому на підставі державного акту серії ІІ-ОД № 014108. Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцями першої черги після його смерті є позивачка (дружина) [PERSON] та відповідачі у справі (дочки) [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі спадщину не прийняли. Після смерті чоловіка позивачка у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутній витяг з кадастрового реєстру та оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Представник позивача зазначає, що позивачка позбавлена можливості оформити спадщину в позасудовому порядку. Посилаючись на ці обставини, представник позивачки просив визнати за позивачкою [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 7,67 га, розташовану на території Забарівської сільської ради Саратьського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД №014108. Ухвалою Саратського районного суду від 23 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі (а.с. 47). Позивачка [PERSON] в суді позов підтримала та просила суд його задовольнити. Пояснила, що оригінал державного акту серії ІІ-ОД № 014108 зберігається у неї, до Державного кадастрового реєстратора за отриманням кадастрового номера земельної ділянки вона не зверталася. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились. Надали нотаріально посвідчені заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечували проти задоволення позову (а.с. 60, 63). Вислухавши позивачку, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до статей 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 24 липня 1995 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Ройлянською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 17). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] в с. Забари. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.18, 19). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] в м. Рені Ренійського району Одеської області. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20, 61). [PERSON] помер [INFO] в с. Долинське Ренійського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 грудня 2017 року Ренійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 21). Заповіту [PERSON] не залишив, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка видана державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори Букатич Є.В. 04.10.2018 року (а.с. 37). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 7,67 га, розташованої на території Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту серії ІІ-ОД № 014108, виданого 04 листопада 2002 року згідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 28 серпня 2002 року № 396-02. Акт зареєстровано у Книгі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1260 (а.с. 22). Згідно довідки Долінської сільської ради Ренійського району Одеської області від 08 жовтня 2018 року за №1230, на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з ним були зареєстровані та проживали дружина [PERSON] , тесть [PERSON] .. Крім того, за зазначеною адресою також зареєстрована, але не проживає дочка померлого - [PERSON] (а.с. 33). 23 травня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори Букатич Є.В. відкрита спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с. 87-94). Постановою державного нотаріуса Ренійської районної державної нотаріальної контори Букатич Євеліни Валеріївни від 04 квітня 2020 року позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . Постанову нотаріус обґрунтував тим, що нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав: в наданих державному нотаріусу для огляду необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 7,67 га, розташовану на території Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області, відсутні оригінали правовстановлюючих документів та відсутній витяг з кадастрового реєстру (а.с. 32). Проте, в судовому засіданні позивачка пояснила, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 014108, виданого на ім`я [PERSON] не втрачено, він зберігається у неї. Як вбачається з витягу з Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18.12.2018 року № 605 нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Одеській області складає 31017 гривень за 1 га (а.с. 25-27). Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст. 34 Закону України "Про нотаріат" видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами. Відповідно до п.11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно врахувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підстав статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат" видається нотаріусами. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст.5 Закону України "Про нотаріат" нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Так, згідно з пунктом 2 частини 1 ст.10 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Глава 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5) регламентує порядок видачі свідоцтв про право на спадщину. Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право. Пунктом 3 глави 7 Розділу 1 Порядку № 296/5 передбачено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Згідно із статтями 68, 69 Закону України "Про нотаріат" (далі -Закон № 3425-XII) нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна. В частині 1 статті 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 3 статті 3 Закону № 1952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно із частиною 4 статті 3 Закону № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Отже, коли для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) звернутись до суб`єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя. Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV, заявником в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом). В пункті 66 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Згідно вимог пункту 53 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. Таким чином, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця. Посилання позивачки на те, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю витягу з кадастрового реєстру та кадастрового номера земельної ділянки, як і постанову нотаріуса в цій частині, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. За положеннями частини 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-YІ (далі Закон № 3613-YІ), який набрав чинності з 01 січня 2013 року, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до п.2 Розділу YІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3613-YІ, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом. Відповідно до пункту 115 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки. Статтею 26 Закону України «Про землеустрій» визначено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Згідно зі статтею 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. У разі надання відмови з підстави, визначеної абзацом другим частини шостої цієї статті, заявнику повідомляється найменування та адреса органу, до повноважень якого належить здійснення державної реєстрації земельної ділянки. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Згідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб визначений законом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші правові акти, прий знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. За положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивачка передчасно звернулась до суду з вказаним позовом, доказів які б свідчили про неможливість отримати кадастровий номер замельної ділянки у Державного кадастрового реєстратора, суду не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Суд не вправі перебирати на себе повноваження Державного кадастрового реєстратора щодо реєстрації земельної ділянки, як і повноваження нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу.

Outcome: dismissed