Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

19 грудня 2014 року Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (після зміни назви - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва") звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Між КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та відповідачем існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Разом з тим, [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості, яка за період 01 листопада 2011 року по 01 травня 2011 року становить 10411 гривень 60 копійок та складається з: основного боргу в розмірі 9401 гривні 09 копійок, інфляційних втрат в розмірі 191 гривні 31 копійки, 3 % річних у розмірі 819 гривень 20 копійок. КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість в розмірі 10411 гривень 60 копійок та судові витрати в справі. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та в письмових поясненнях (а.с. 49-51). Пояснила суду, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки заборгованість виникла за період з 01 листопада 2011 року по 01 травня 2013 року, а 08 липня 2013 року був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідача, який скасований за заявою відповідача 08 серпня 2013 року. Позивач є балансоутримувачем будинку, а послуги мешканцям, зокрема, і [PERSON], надаються підрядними організаціями. Від отримання послуг відповідач не відмовлялась. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, з відповідача вже стягувалась за інший період заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Підтримали викладене в запереченнях на вимоги позивача (а.с. 15-16, 54-55). Пояснила суду, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, а саме того, що їй надавались послуги. Позивач не є виконавцем послуг. Між сторонами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг, тому у неї не виникло обов'язку та відповідальності щодо сплати вартості житлово-комунальних послуг. Їй направлявся примірник договору, проте він не відповідав чинному законодавству у сфері житлово-комунальних послуг, був нікчемним, і тому вона його не підписувала. Оскільки позивач послуги не надає, тому він не може вимагати стягнення коштів на свій рахунок. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Зазначене встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2013 року (а.с. 46-48). Відповідач зареєстрована в цій квартирі, що підтверджується довідкою форми № 3 від 31 жовтня 2014 року № 3122 (а.с. 4). Позивач КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (після зміни назви - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва") (а.с. 22-25, 26) є балансоутримувачем будинку № 15 по просп. Повітрофлотському в м. Києві на підставі розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 січня 2011 року № 20 (а.с. 37, 39). На підставі договору між КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та КП "Залізничне" Солом'янської районної в м. Києві ради передано КП "Залізничне" Солом'янської районної в м. Києві ради функцію утримання будинків, споруд і об'єктів благоустрою та прибудинкових територій, надання споживачам комунальних послуг (а.с. 29-35, 36). 08 липня 2013 року суддею Солом'янського районного суду м. Києва було видано наказ про стягнення заборгованості з [PERSON], який скасований 08 серпня 2013 року (а.с. 8). Згідно зі статтями 156, 162 ЖК України, власник та члени його сімї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будниками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постанової Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлового-комуальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України "Про захист прав споживачів" передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Згідно листи КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 серпня 2012 року [PERSON] направлялись два примірника договору на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: Повітрофлотський проспект, 15 з додатками щодо вартості складових обслуговування будинку та прибудинкової території (а.с. 41). У запереченнях відповідача зазначено, що їй направлявся примірник договору, проте він не відповідав чинному законодавству у сфері житлово-комунальних послуг, був нікчемним, і тому вона його не підписала (а.с. 54-55). За таких обставин, посилання відповідача на відсутність у неї зобов'язання по оплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У судовому засіданні відповідачем не оспорювалось, що оплата за житлово-комунальні послуги за рахунками, що надавались позивачем, нею не проводилася. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2013 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача за період з квітня 2010 року по 01 листопада 2011 року (а.с. 46-48). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за інший період - з 01 листопада 2011 року по 01 травня 2013 року, яка становить 10411 гривень 60 копійок та складається з: основного боргу в розмірі 9401 гривні 09 копійок, інфляційних втрат в розмірі 191 гривні 31 копійки, 3 % річних у розмірі 819 гривень 20 копійок (а.с. 6, 7). Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України "про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. Представник позивача надала суду документи на підтвердження послуг, які надаються відповідачу та порядку нарахування сум (а.с. 44-45, 60, 61-64). Оцінивши надані позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. На спростування розрахунку позивача, відповідач на надала будь-яких доказів. Її доводи зводяться до того, що вона не погоджується з тим, що отримувала послуги та що має оплачувати їх вартість позивачу. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 191 гривні 31 копійки та 3 % річних у розмірі 819 гривень 20 копійок. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved