Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Львівський міський центр зайнятості 22 травня 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь кошти у сумі 8383 грн. 55 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення". 19.02.2014 року до них звернулася відповідачка [PERSON] у пошуках роботи та 19.02.2014 року отримала статус безробітного, відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення». Перебуваючи на обліку, [PERSON] отримувала в центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 26.02.2014 року по 22.11.2014 року в сумі 8383, 55 грн. При повторній реєстрації у центрі зайнятості [PERSON] 13.03.2017 року пред`явила документ, який підтверджує, що в період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості в період з 19.02.2014 року по 22.11.2014 року [PERSON] відносилась до зайнятого населення, так як 03.01.2013 року уклала з ТзОВ «Гербалайф Україна» договір цивільно-правового характеру про надання послуг та отримання винагороди за свої послуги, а тому незаконно 19.02.2014 року набула статус безробітного та отримувала матеріальне забезпечення на випадок безробіття з 26.02.2014 року по 22.11.2014 року в сумі 8383, 55 грн. 27.02.2019 року Львівським міським центром зайнятості скеровано [PERSON] повідомлення про відшкодування коштів у сумі 8383, 55 грн., однак таке відповідачкою залишено без задоволення, а тому позивач був змушений звернутись з вказаним позовом до суду. За наведеного просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та додатково пояснила, що [PERSON] в період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості з 19.02.2014 року по 22.11.2014 року відносилась до зайнятого населення. Працівникам Львівського міського центру зайнятості про уклдений договір з ТзОВ "Гербаллайф Україна" стало відомо лише 13.03.2017 року при повторному зверненні відповідачки в центр для надання статусу безробітного та надання нею договору № 541218081. Зазначила, що Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року ( чинного до 01.01.2019 року) передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт ( надання послуг). Ствердила, що в результаті не повідомлення відповідачкою працівників центру зайнятості про діючий між нею та ТзОВ «Гербалайф Україна» договір цивільно-правового характеру вона незаконно набула статус безробітного та незаконно отримувала матеріальне забезпечення на випадок безробіття в період з 26.02.2014 року по 22.11.2014 року в сумі 8383, 55 грн., а тому таке підлягає поверненню. За наведеного, просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Прокоф`єва І.І. проти позову заперечили з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та додатково пояснили, що 19.02.2014 року [PERSON] отримала статус безробітної особи та в період з 19.02.2014 року по 22.11.2014 року отримувала допомогу по безробіттю на законних підставах, оскільки жодних доходів від укладеного договору № 5412180812 від 03.01.2003 року з ТОВ «Гербалайф Україна» не отримувала. Зазначили, що згідно Наказу Міністерства соціальної політики України № 613 від 15.06.2015 року «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності» працівник центру зайнятості може прийняти рішення про відкладення виплати допомоги, для перевірки законності підстав набуття такої допомоги, однак він цього не зробив, так як на це не було підстав. За наведеного, вважають заявлений позов безпідставним та просять в задоволені такого відмовити. Крім того, відповідачка вважає, що позич пропустив строк звернення до суду, оскільки вона ще в лютому 2014 року зверталася до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи, того ж дня їй було надано статус безробітного, а Львівський міський центр зайнятості ні в 2014, ні в 2015, ні в 2016 роках не звертався до суду про стягнення з неї законно виплачених коштів, як безробітній. Доказів того, що працівникам центру з 2014 року до 2017 року не було відомо про укладений між нею та ТзОВ «Гербалайф Україна» договір цивільно-правового характеру про надання послуг та отримання винагороди за свої послуги позивачем також не надано, а тому просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності, про що подала письмову заяву. Заслухавши думку представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд виходив з такого. Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, [PERSON] 19.02.2014 року звернулася до Львівського міського центру зайнятості з письмовою заявою про надання статусу безробітного, у якій підтвердила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно /а.с.5/. На підставі вказаної заяви 19.02.2014 року вона отримала статус безробітного, відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» /а.с.6/. Також судом встановлено, що перебуваючи на обліку [PERSON] отримувала в центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 26.02.2014 року по 22.11.2014 року в сумі 8383, 55 грн. /а.с.7-9/ З листа ТОВ «Гербалайф Україна» вих. 10/12/18 від 10.12.2018 року, вбачається, що [PERSON] була дистриб`ютором компанії ТОВ «Гербалайф Україна» на підставі договору про дистриб`юторську діяльність 5412180812 від 03.01.2013 року, надавала послуги та отримувала винагороду за свою діяльність, проте на підставі заяви [PERSON] від 18.01.2018 року, договір 5412180812 з 19.02.2018 року є закритим /а.с. 11,12,13/. Актом розслідування страхового випадку та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Київського МЦЗ № 2483 від 21.12.2018 року встановлено, що [PERSON] уклала цивільно-правовий договір з ТОВ «Гербалайф Україна» № 5412180812 від 03.01.2013 року про надання послуг та отримання винагороди за свої послуги, хоча відповідно до п.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» була зобов`язана вчасно інформувати державну службу зайнятості про цю обставину, як таку що не давала їй права перебувати на обліку, як безробітна та отримувати соціальні послуги /а.с. 10/. З метою досудового врегулювання спору Львівським міським центром зайнятості скеровано [PERSON] . повідомлення від 27.02.2019 року про відшкодування коштів за навчання у сумі 8383,55 грн., однак таке відповідачкою залишено без задоволення /а.с.14/. Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової служби України №60/62 від 13.02.2009р. центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або в іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Також п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону (зокрема, зайнятість особи). Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»). Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] в період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості з 19.02.2014 року по 22.11.2014 року відносилась до зайнятого населення, так як 03.01.2003 року уклала з ТзОВ «Гербалайф Україна» договір цивільно-правового характеру про надання послуг та отримання винагороди за свої послуги, який з 19.02.2018 року є закритим. Суд, критично оцінює покликання відповідачки та її представника, як на підставу відмови у позові, на те, що [PERSON] на підставі укладеного договору з ТОВ «Гербалайф Україна» про надання послуг та отримання винагороди за свої послуги жодних коштів (винагороди) у період, коли перебувала на обліку в якості безробітного не отримувала, так як підставою припинення статусу безробітного, виплати допомоги по безробіттю та повернення допомоги по безробіттю є факт укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Факт отримання чи неотримання відповідачкою коштів, в якості винагороди не змінює її обов`язку повідомити центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення. Суд звертає увагу на вказані норми закону та враховує, що наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов`язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Відповідно до розрахунку позовних вимог наданих позивачем, сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття безробітній [PERSON] за період з 26.02.2014 року по 22.11.2014 року становить 8383,55 /а.с.4/. Жодних заперечень щодо порядку розрахунку та визначеної суму відповідачка та її представник в судовому засіданні та у поданих до суду документах не висловлювали. Суд враховує, що відповідачкою та її представником під час розгляду справи не заперечувалося отримання відповідачкою допомоги по безробіттю в зазначеній сумі. Доводи відповідача про відсутність доходу від виконання умов укладеного договору № 5412180812 від 03.01.2003 року між [PERSON] та ТОВ «Гербалайф Україна» про надання послуг та отримання та нагороди за свої послуги свідчить про те, що така особа не належить до зайнятого населення, не ґрунтуються на вимогах закону та не приймаються до уваги судом, оскільки відповідно до вимог Закону зазначене не звільняє особу, яка перебуває на обліку як безробітна, повідомляти центр зайнятості про укладення цивільно-правової угоди про надання послуг, за виконання яких передбачено отримання грошової винагороди. Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення із відповідачки на користь позивача суми виплаченої допомоги з безробіття в розмірі 8383,55грн. Також, відповідно до наведених обставин справи суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності, про яке просить відповідачка у поданій нею заяві. Так, відповідно до чинного законодавства, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За наведених обставин справи, судом достовірно встановлено, що позивач - Львівський міський центр зайнятості дізнався про порушення свого права лише 13.03.2017 року, при повторному зверненні відповідачки в центр для надання статусу безробітного та долучення нею Договору № 541218081, а від так строки давності позивачем при зверненні до суду не порушені, у зв`язку із чим, заява відповідачки не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Львівського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позов задоволено повністю, з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню 1921,00 грн. судового збору.

Outcome: approved