Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Згідно уточнених позовних вимог [PERSON] просить зобов"язати Підприємство облспоживспілки Конотопський ринок, не чинити перешкоди у користуванні її власністю - цілим вбудованим нежитловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS], шляхом демонтування незаконно встановленої огорожі - паркану та заварених залізних воріт і не встановлювати нову без погодження з нею, а також стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. На обгрунтування вимог представник позивача за ордером та угодою [PERSON] зазначила, що [PERSON] на праві власності належить вказане приміщення, яке остання отримала у спадщину після смерті батька. Проте, відповідач чинить перешкоди у користуванні цією будівлею, встановив паркан і фактично заблокував вхідні двері до приміщення. Внаслідок протиправних дій власник був вимушений зробити ще один вхід, який не передбачений технічним планом будівлі. Крім того, відповідач заварив і ворота перегородивши в"їзд до іншої сторони приміщення. При цьому запевняє, що будь-якої господарської діяльності в приміщенні не ведеться. У зв"язку з повним блокуванням входу до приміщення позивачка тривалий час була позбавлена можливості користуватись ним, не мала можливості забрати речі, які там знаходились, а тому змушена вживати додаткових заходів на вирішення даної ситуації. Враховуючи місце постійного проживання (м.Київ) ситуація, що утворилася повністю змінила плани та звичайний темп життя при тому, що [PERSON] в цей час була ще і вагітною. З огляду на це просить стягнути з відповідача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідачі: - представники Підприємства облспоживспілки Конотопський ринок Платов Л.М. та Варванець І.В. заперечують вимогам. На обгрунтування правової позиції, кожен окремо, пояснили, що спірна огорожа була побудована у серпні 2013 року внаслідок відмови позивача укласти угоду про оплатне використання земельної ділянки, яка перебуває у правомірному користуванні ринку. Паркан поставлений на території підприємства, у той час як земельна ділянка позивачу до теперішнього часу не виділена в натурі, а тому, на їх переконання, будь-яких порушень прав власності позивача не допускали навіть з огляду на те, що перегородили вхід до будівлі; - представник Конотопської міської ради Ільченко С.С. не заперечує задоволенню вимог, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Треті особи: - Управління Держземагенства у Конотопському районі надало заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду; - представник Виконавчого комітету Конотопської міської ради Романів В.О. при винесенні рішення також покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково. За приписом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 11 ЦПК України закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, і це визнано сторонами, що ціле вбудоване нежитлове приміщення, яке розташовано по [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (т.1 а.с.111). Під приміщення земельна ділянка не відводилась. За технічним паспортом на вказану будівлю вхід до приміщення розташований з боку земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні Підприємства облспоживспілки Конотопський ринок на підставі відповідного Акта (т.1 а.с.112-118, 156-160). Згідно технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування межа проходить по місцевих спорудах периметру земельної ділянки належної відповідачу (т.1 а.с.207-214). Таким чином, межа належної відповідачу земельної ділянки по відношенню до нерухомості позивачки проходить по стіні будівлі, де розташований вхід у приміщення. При виході на місце судом встановлено, що огорожа побудована відповідачем дійсно перешкоджає позивачу у користуванні власністю, оскільки робить відкриття дверей приміщення неможливим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, і припинення дії, яка порушує право. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на положення норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Отже, на переконання суду, адекватним способом відновлення порушеного права буде облаштування в паркані, що проходить вздовж будівлі, проходу до вхідних дверей приміщення розміром достатнім для того, щоб двері приміщення відкривалися і закривалися з дотриманням будівельних та протипожежних норм і правил. Щодо вимог позивача в частині демонтування заварених залізних воріт, які перешкоджають під"їзду через земельну ділянку відповідача до іншої стіни будівлі, та не встановлення відповідачем без погодження з позивачкою нової огорожі, то, в цій частині - у задоволенні слід відмовити виходячи з наступного. Як було зазначено вище земельна ділянка під будівлю належну позивачу не відводилась. У той же час за використання відведеної відповідачу земельної ділянки останній несе відповідні витрати по її утриманню, сплаті податків тощо. Як пояснив директор Підприємства облспоживспілки Конотопський ринок Платов Л.М. він неодноразово пропонував [PERSON], яка безкоштовно використовує земельну ділянку підприємства для власних потреб, укласти відповідну угоду, проте, остання категорично відмовляється, що і стало підставою для встановлення спірного паркану. Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення в цій частині вимог буде порушенням прав відповідача і не сприятиме в подальшому можливого вирішення питання користування чужою земельною ділянкою. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Так, ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежить від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням викладеного, доведеності вини відповідача у вчиненні навмисних неправомірних дій, що потягли за собою порушення прав позивача, тривалості цього порушення, обставин наведених позивачем на відшкодування понесених моральних страждань суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 500 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених судових витрат представником позивача надані ксерокопії договору-доручення про надання правової допомоги (т.1 а.с.88,89, т.2 а.с.55), проїзних документів (т.2 а.с.33-36), квитанції та прибуткові касові ордери (т.2 а.с.37-50), а також акти надання послуг (т.2 а.с.51-54). З урахуванням кількості первинних вимог і подальшого їх зменшення, годин участі представника позивача у судових засіданнях, кількості судових засідань, частковому задоволенню позову, суд приходить до висновку, що судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають 4334 грн. 04 коп. Так, шляхом аріфметичного підрахунку відшкодуванню підлягають: - судовий збір загальною сумою 255 грн. 78 коп.; - вартість складання позову - 333 грн.; - участь особи, яка надавала правову допомогу в судових засіданнях: 25.03.2014 р. з 9,52 год. до 10,37 год. (т.1 а.с.161) - 342 грн. 90 коп.; 08.04.2014 р. з 13,30 год. до 14,49 год. (т.1 а.с.236); 24.04.2014 р. з 10,48 год. до 12,34 год. (т.1 а.с.271) - 800 грн.; 07.05.2014 р. з 10,59 год. до 11,53 год. (т.1 а.с.283) - 800 грн.; 02.10.2014 р. з 14.09 год. до 16.04. год. (т.2 а.с.60-61) - 800 грн.; - витрати пов"язані з явкою до суду (вартість проїзду) - 370 грн. 38 коп. Слід зазначити, що відповідно до протоколу судового засідання від 15.04.2014 року судове засідання не відбулось у зв"язку з неявкою представника позивача (т.1 а.с.247), а тому за цей день витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial