Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №001-13001-160113 від 16.01.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] в розмірі 8 701,34 грн., а також 2270,00 грн. судового збору. Позов мотивує тим, що між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №001-13001-160113 від 16.01.2013 року, відповідно до умов якого ПАТ «ДельтаБанк» надав відповідачу [PERSON] кредит на принципах поворотності, платності та строковості в сумі 6 486,70 грн., з кінцевим строком погашення до 15.02.2016 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав повному обсязі та надав відповідачу кредит. Поряд з цим, відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконував та не повернув у строки, визначені Кредитним договором, тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним договором №001-13001-160113 в розмірі 8 701,34 грн., з яких 4 652,70 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 2 724,88 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 0,00 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язання, 413,39 грн. - 3% річних, 910,37 грн. - інфляційні втрати. 27 квітня 2018 року між ПАТ «ДельтаБанк» та ТОВ "Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №410/К, відповідно до умов якого ПАТ «ДельтаБанк» відступив на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна» своє право вимоги за кредитним договорами, в тому числі за кредитним договором №001-13001-160113 від 16.01.2013 року, укладеним між ПАТ «ДельтаБанк» та [PERSON] У зв`язку із тим, що в добровільному порядку погасити виниклу заборгованість відповідач відмовляється, а відтак позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості в судовому порядку, який просить задоволити. Крім того, зазначає про те, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №001-13001-160113 станом на 14.05.2021 року складає 8 701,34 грн. Вказана сума заборгованості розрахована первісним кредитором - ПАТ «ДельтаБанк». Додаткових нарахувань штрафних санкцій, пені та іншого з моменту відступлення права вимоги, новим кредитором - ТОВ "Росвен Інвест Україна» не здійснювалось. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Пояснила, що заперечує сам факт наявності заборгованості за кредитним договором №001-13001-160113 від 16.01.2013 року, в тому числі в заявленому позивачем у позовній заяві розмірі, оскільки виплати по кредиту здійснювались нею своєчасно та в повній мірі. Оскільки кредитні зобов`язання нею виконані в повному обсязі, а у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту прострочення сплати кредитних платежів, то з урахуванням того, що кредитний договір укладено у 2013 році, а з вимогою про стягнення заборгованості по такому позивач звернувся лише в травні 2021 року, тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності, у зв`язку із цим просила застосувати позовну давність до заявлених вимог. Заслухавши пояснення відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити по суті виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач Товариство з обмежено відповідальністю "Росвен Інвест Україна» звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості, обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що відповідач [PERSON] , уклавши з ПАТ «ДельтаБанк» кредитний договір №001-13001-160113 від 16.01.2013, в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконувала та не повернула у строки, визначені Кредитним договором, тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним договором №001-13001-160113 станом на 14.05.2021 року в розмірі 8 701,34 грн., з яких 4 652,70 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 2 724,88 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 0,00 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язання, 413,39 грн. - 3% річних, 910,37 грн. - інфляційні втрати. Погасити виниклу заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється. А відтак позивач Товариство з обмежено відповідальністю "Росвен Інвест Україна», набувши право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №001-13001-160113, на підставі укладеного з ПАТ «ДельтаБанк» 27 квітня 2018 року договору факторингу №410/К, просить таку заборгованість стягнути з відповідача на його користь в судовому порядку. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи позивач на обгрунтування заявлених ним позовних вимог долучив до позовної заяви копію договору факторингу №410/К, укладеного 27 квітня 2018 року між ПАТ «ДельтаБанк» та ТОВ "Росвен Інвест Україна», витяг з Реєстру передачі Прав Вимог до договору факторингу №410/К, а також копію заяви №001-13001-160113 від 16.01.2013 року клієнта [PERSON] , підписаної відповідачем [PERSON] та представником ПАТ «ДельтаБанк». Поряд з цим, стороною позивача в порушення вищезазначених вимог чинного законодавства та на підтвердження обгрунтованості заявлених вимог не долучено до матеріалів позовної заяви жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості у заявленому у позовній заяві розмірі та порушення графіку погашення такої, а саме: не долучено ні розрахунку заборгованості, ні відповідного графіку погашення заборгованості, ні жодних інших документів на підтвердження вказаних обставин. Клопотань про витребування вказаних доказів із зазначенням причин неможливості самостійно подати такі сторона позивача не заявляла. У зв`язку із цим суд вважає такими, що відповідають дійсності та не спростовані стороною позивача посилання відповідача [PERSON] на те, що кредитні зобов`язання нею виконані в повному обсязі. А тому в задоволені позову суд відмовляє, оскільки в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження факт порушення прав та інтересів позивача, а відтак заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним. Відмовляючи в задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі суд виходить з наступного. У відповідності до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в пункті 51 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (Провадження № 14-396цс19), суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134)). У зв`язку із вищенаведеною позицією Великої Палати Верховного Суду та враховуючи те, що при розгляді даної справи судом з`ясовано, що право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушене, підстав для задоволення позовної вимоги немає, а відтак у даній справі не підлягає до застосування строк позовної давності у зв`язку із необґрунтованістю по суті заявленої позовної вимоги. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а відтак понесені позивачем судові витрати у вигляді 2270,00 грн. судового збору покладаються на позивача та стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed