Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

30 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про визнання права власності на спадкове майно за законом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входять: земельні ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.04.2007 року, площею 3,9221 га, на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з яких рілля - площею 2,2616 га, сад - площею 0,5294 га, пасовище - площею 1,1311 га, а також 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги дану спадщину прийняла, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не може її оформити в нотаріальному порядку, оскільки державний акт на право приватної власності на землю виготовлений на ім'я [PERSON] був втрачений, зареєструвати право власності на житловий будинок неможливо, оскільки останній помер та у день смерті втратив цивільну правоздатність. Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про проведення судового розгляду за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять: земельні ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.04.2007 року, площею 3,9221 га, на території Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з яких рілля - площею 2,2616 га, сад - площею 0,5294 га, пасовище - площею 1,1311 га, а також 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Відповідно до довідки виданої виконкомом Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 440 від 06.11.2014 року, домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] відноситься до категорії робітничого двору. До складу даного робітничого двору станом на 15.04.1991 року входили [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Як суспільна група "робітничий двір" існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ, якою було введено в дію Закон України "Про власність". Оскільки станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON], будучи членами робітничого двору, мали рівні частки в майні цього двору, то після смерті [PERSON], спадкуванню підлягає 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є подружжям (а.с. 7). Відповідно до довідки виданої виконкомом Омелянівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 439 від 06.11.2014 року [PERSON] на день смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і мав такий склад сім'ї - дружина [PERSON] зареєстрована з 1979 року (а.с. 8), тому в силу вимог ст. 1268 ЦК України, спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] Згідно довідки № 213 від 07.11.2014 року, виданої КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 12). Згідно п.3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем не було оформлено правовстановлюючі документи на будинок. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] підлягають задоволенню і за позивачем суд вважає можливим визнати право власності на 1/2 частину зазначеного будинку (з урахуванням того, що [PERSON] єдина прийняла спадщину після смерті свого чоловіка). Щодо визнання права власності на земельні ділянки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 13 квітня 2007 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 08.12.2005 року, № 450 було виготовлено та видано державний акт серії [NUMBER] від 13.04.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 3,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з яких 0,53 га - сад, 1,13 га - пасовища, 2,26 га - рілля (а.с. 14). Позивач просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, оскільки державний акт було втрачено, про що в пресі розміщено відповідне оголошення (а.с. 23). Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.04.2007 року, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить 2,2616 га, кадастровий номер [NUMBER], 1,1311 га, кадастровий номер [NUMBER] та 0,5294 га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 15, 16, 17). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.12.2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер [NUMBER], площа 2,2616 га - зареєстровані відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження - охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта транспорту (площа земельної ділянки, на яку поширюється обмеження - 2,2616 га, строк дії обмеження - безстроково) - а.с. 15. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.12.2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер [NUMBER], площа 1,1311 га -відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані - а.с. 16. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.12.2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер [NUMBER], площа 0,5294 га -відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані - а.с. 17. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: approved