Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

09.12.2013 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором № АВМ7RX01220034 від 01.12.2007 року в розмірі 77503, 58 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № АВМ7RX01220034 від 01.12.2007 року, відповідач . отримав кредит у розмірі 7452,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам « Розстрочка», складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу вищевказані грошові кошти. Однак, відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов»язання, в зв»язку з чим банк змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви, просив позов задовольнити, а також зазначив, що відповідно до умов кредитного договору ,договір діє з 01.12.2007 року до 01.12.2009 року. Відповідно до п.5.5 Умов сторони домовились , що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки складає п'ять років, у зв'язку з чим представник позивача вважає, що строк позовної давності починає перебіг з 01.12.2009 року та спливає 01.12.2014 року. Таким чином, строк позовної давності не сплив, у зв'язку з чим вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволені, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з зазначеними позовними вимогами. Крім того, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, при цьому зазначив, що він не згоден з доводами представника позивача, щодо домовленості між сторонами про термін позовної давності, який відповідно до п.5.5. Умов складає п'ять років, оскільки зазначені Умови надання споживчого кредиту не містять підпису відповідача, відсутня дата їх складання, а також жодної ознаки на предмет їх невід»ємності від заяви позичальника. В заяві про надання кредиту не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються Умовами. та підпис як це зазначено в Умовах , а саме що термін позовної давності . Також представник відповідача зазначив, що матеріали справи не містять доказів тог, що сторонами погоджено термін позовної давності тривалістю п'ять років, що є порушенням вимог ст.. 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмові формі. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № АВМ7RX01220034 від 01.12.2007 року, відповідач отримав строковий кредит на 24 місяці, у розмірі 7452,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення до 01.12.2009 року включно. Згідно умов укладеного договору, Кредитний договір складається із зави позичальника та умов і правил надання банківських послуг. За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У зв'язку з несплатою відповідачем сум належних платежів, відповідно до кредитного договору, у відповідача станом на 27.09.2013 року виникла заборгованість перед Банком, яка в загальному розмірі складає 77503, 58 гривень. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позов про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором тільки 09 грудня 2013 року. Відповідно до ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, строк звернення до суду вищевказаними позовними вимогами у позивача сплинув 02.12.2012 року . Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що між Банком та [PERSON] був укладено кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт"), де п. 5.5 визначено, що строк позовної давності складає п"ять років. Суд не може погодитись з доводами представника позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторонами підписано тільки анкета позичальника, яка надана позивачем в якості письмових доказів, де строк позовної давності у п'ять років не зазначений. ( а.с.5). Крім того, відповідно до вимог ст.259 ЦК України позовна давніть, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. На а.с.6-12 Банком представлено екземпляр умов надання споживчого кредиту "Розстрочка "Стандарт". Однак, в зазначених Умовах відсутній підпис відповідача, який підтверджував би про погодження ним цих умов. Посилання в анкеті позичальника про ознайомлення з умовами надання споживчого кредиту "Розстрочка "Стандарт", не свідчить про підписання саме договору з строком позовної давності у п'ять років. Підпису відповідача на ньому немає, тому вважати, що це є письмовим договором про збільшення строку позовної давності, укладеному згідно вимог ст.259 ЦК України, не можна. За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( ст. 266 ЦК України). Позивач не просив поновити строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed