Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому просить провести між нею та відповідачем розподіл квартири [ADDRESS], виділивши їй ? частку даної квартири, та стягнути з відповідача всі судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі одружилась 25.02.2002 року, а 03.01.2013 року, шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі, вони придбали спірну квартиру [ADDRESS]. Її батько взяв кредит на 20000 дол.США, щоб допомогти їм у придбанні даної квартири. Усі правовстановлюючі документи були оформлені на її чоловіка - [PERSON] Після розірвання шлюбу з приводу користування вищевказаною квартирою між ними виникають суперечки. Відповідач по справі постійно виганяє її з квартири, вказуючи, що він є єдиним власником квартири. Щоб уникнути образ із сторони відповідача, вона змушена розам з дочкою тимчасово проживати на квартирі, яку винаймає, так як іншого житла у неї нема. На даний час [PERSON] змінив дверний замок у вхідних дверях до спірної квартири, в зв'язку з чим вона позбавлена будь-якого доступу до неї. Добровільно спір, що стосується розподілу квартири, вони вирішити не можуть, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зіславшись на вищевикладені обставини, просила позов задоволити. Не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, у встановленому порядку, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, а також оголошення в газеті "Галичина" від 4-5 квітня 2014 року № 51 (4804) ст.3. Суд заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що дану справу можна розглянути в порядку заочного провадження і позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.6) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 25.02.2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 7. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.01.2013 року (а.с. 8) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В судовому засіданні встановлено, що спірну квартиру було придбано на підставі договору "Про дольову участь" від 26.08.2005 року. Довідка № 9 від 17.01.2008 року, видана приватною фірмою "Фальбо", свідчить про те, що [PERSON], паспорт серія [NUMBER], згідно з договором "Про дольову участь" від 26.08.2005 року оплатив повну вартість квартири [ADDRESS]. З копії свідоцтва про право власності серія САВ № 782561 від 28.02.2008 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], підстава - рішення виконавчого комітету від 14.02.2008 року № 108. Таким чином встановлено, що спірну квартиру сторонами було придбано за час перебування їх в шлюбі. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи наведене, а також відсутність домовленості між [PERSON] та відповідачем щодо спірного майна, або шлюбного договору, суд вирішуючи спір, дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана за час шлюбу подружжям, тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності та сторони відповідно мають рівні частки у цьому майні. Таким чином, позов підлягає до задоволення шляхом визначення ідеальних часток подружжя без його реального поділу із залишенням вказаного майна у їх спільній частковій власності в рівних частках - по ? частині, оскільки питання щодо відступу від рівності часток або припинення права зі сплатою компенсації за частину в спільному майні подружжя сторонами не порушувалось, та передбачені процесуальні дії для їх розгляду не вчинялися. На підстави викладеного та ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 65, 68-72 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",

Outcome: approved