Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ "Янцівський гранітний кар'єр", в якому вимагає стягнути на свою користь грошову суму у розмірі 40000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманого професійного захворювання. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 09.10.1900 року по 23.09.2006 року, коли був звільнений за станом здоров'я. Під час роботи у нього розвилася хронічна хвороба, яка згідно акту від 11.09.2006 року була визнана професійним захворюванням, що виникло внаслідок недосконалості технології та обладнання під час обробки граніту; у подальшому висновком МСЕК від 09.01.2007 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності з 30%-ою втратою працездатності. Позивач наголошує на тому, що через професійне захворювання йому була спричинена моральна шкода, зокрема, через те, що він відчував фізичний біль, наразі він позбавлений можливості вести повноцінне життя, змушений докладати додаткові зусилля для його організації, змушений проходити чисельні курси лікування та медичні обстеження тощо. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив у 40000 гривень, цю грошову суму він й вимагає стягнути з відповідача. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просить їх задовольнити, вказуючи на наявність у позивача професійного захворювання, що спричинило втрату 30 %, а потім й 40 % працездатності, і внаслідок чого відповідач відчував і відчуває фізичний біль, змушений постійно лікуватися, не може нормально пересуватися і відчувати себе нормальною людиною. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважаючи, що він не доведений належними доказами, і що між захворюванням позивача та умовами роботи на підприємстві немає причинного зв'язку; також вважає завеликою заявлену суму відшкодування моральної шкоди, наголошуючи на тому, що позивач відрізняється складним характером, і на роботу влаштовувався з власної ініціативи. Представник третьої особи [PERSON] при вирішенні справи покладається на розсуд суду, вказуючи, що у позивача встановлено професійне захворювання, питання про відшкодування йому моральної шкоди не вирішувалося. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, з поданих доказів вбачається та сторонами не оспорюється, що позивач протягом майже 26-ти років працював на ВАТ "Янцівський гранітний кар'єр" на різних посадах, у т.ч. кольщиком плит, звільнений 23.09.2006 року за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи (а.с.4-5). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 11.09.2006 року (а.с.6-7), у позивача встановлено професійне захворювання вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок І-ІІ ст. з периферичним ангіодистонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового періартрозу ПФ ІІ ст. та феф. артрозу ліктьових суглобів ПФ І ст., трофічними порушеннями кистей; діагноз встановлений Українським НДІ промислової медицини. Цим же актом встановлено, що причиною професійного захворювання є недосконалість технології та обладнання під час обробки граніту Згідно довідок МСЕК (а.с.8-10), позивач внаслідок професійного захворювання є інвалідом ІІІ-ї групи безстроково. Таким чином, між сторонами мали місце трудові правовідносини, і професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, є таким, що пов'язане з виробництвом. Наведеними доказами спростовуються доводи представника відповідача, що захворювання позивача не пов'язано з умовами праці. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним, орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З поданих медичних документів вбачається, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль в руках та суглобах, змушений часто звертатись до лікарів та проходити медичні процедури (а.с.12-17); змінився його звичний ритм життя, зменшилась активність його життєвої діяльності, він змушений прикладати багато зусиль для організації свого життя. Таким чином, суду подано достатньо доказів щодо спричинення позивачеві моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача (30-40 %), тривалість розладу здоров'я, характер отриманого позивачем професійного захворювання і пов'язані із ним фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, суд вважає завеликим заявлений позивачем розмір відшкодування у 40000 гривень, та знижує його до 15000 гривень як до такого, що відповідає зазначеним обставинам, а також вимогам розумності та справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: partial