Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 22.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № DN80FI00000200 (далі договір), за яким відповідач отримав кредит у розмірі 27 580 доларів США на термін до 21.11.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, підписавши кредитний договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, гроші банку у встановлені строки та розмірах не повернув. У зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 24.12.2015 року має заборгованість - 99 896,83 доларів США, яка складається з наступного: 22 039,20 доларів США - заборгованість за кредитом; 14 984,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 024,08 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 52 081,47 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 10,87 доларів США - штраф (фіксована частина); 4 756,47 доларів США - штраф (процентна складова). За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позов, просив його задовольнити і пояснив, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2009 року звернуто стягнення на предмет застави за зазначеним кредитним договором, тож факт укладання такого договору між сторонами встановлений судовим рішенням і доказуванню не підлягає. Також вважає, що строк позовної давності банком не пропущений, оскільки п.4.5 договору такий строк визначений у п'ять років. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що відповідач не підписував спірного кредитного договору і не отримував за ним кошти, тож не має зобов'язань за кредитом. Також надав заяву про застосування строку позовної давності і просив відмовити в задоволені позову у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з наданим позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає часковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами 22.11.2007 року був укладений Кредитний договір № DN80FI00000200. [PERSON] отримав кредит в сумі 27 580 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 21.11.2027 року. Відповідно до Договору відповідач щомісяця повинен був сплачувати кредит, відсотки, комісію, а також інші витрати згідно Умов, однак такі обов'язки за договором не виконував, з Банком не розрахувався. На забезпечення виконання умов договору між сторонами також був укладений договір іпотеки. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2009 року у справі № 2-2020/2009 за зазначеним кредитним договором № DN80FI00000200 на забезпечення виконання зобов'язань відповідача було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Також судовим рішенням було встановлено, що кредитний договір було укладено відповідачем, тож відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач особисто був присутній при розгляді справи у 2009 році і факту укладення ним особисто кредитного договору не оспорював. Враховуючи наведене, суд вважає, що факт укладення сторонами спірного кредитного договору встановлений і не потребує доказування. Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-1080цс15 від 03.02.2016 року здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Таким чином, інсування судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за спірним кредитним договором не позбавило позивача права вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Пунктом 7.1 договору передбачено обов'язок боржника [PERSON] щомісяця у період з 03 по 10 число сплачувати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 276,39 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 24.12.2015 року заборгованість відповідача за Договором складає 99 896,83 доларів США, з яких: 22 039,20 доларів США - заборгованість за кредитом; 14 984,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 024,08 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 52 081,47 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 10,87 доларів США - штраф (фіксована частина); 4 756,47 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості). При цьому останнє погашення заборгованості відбулося у липні 2008 року. Як зазначено вище, судовим рішенням від 17.09.2009 року на користь банку було звернуто стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за спірним кредитним договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено загальну позовну давність у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Такий договір підписаний обома сторонами, тож позовна давність за даним договором встановлена у 5 років. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається з початку. Наявне судове рішення від 2009 року за частиною вимог, право на які мав позивач, перервало позовну давність в даному випадку. Як зазначено вище, виконання зобов'язань за кредитним договором визначено періодичними платежами, тож відповідно до наведених норм закону, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. В останньому випадку перебіг позовної давності буде починатися залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Тобто в даному випадку позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, № 6-20цс14 від 19.03.2014 року, № 6-61цс14 від 18.06.2014 року, № 6-31цс15 від 03.06.2015 року, № 6-154цс15 від 30.09.2015 року. Отже, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту позичальником у період з 03 по 10 число кожного місяця в сумі 276,39 доларів США, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позивальником цього зобов'язання. Таким чином заборгованість по кредиту слід стягувати за останні п'ять років до звернення з позовом тобто з 01.01.2011 року по 01.01.2016 року, що складає 16 583 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три) доларів США 40 центів, яка відповідно до п. 7.1 договору включає в себе заборгованість по кредиту, відсоткам та винагороду, що за курсом НБУ від 24.12.2015 року складає 381 252 (триста вісімдесят одна тисяча двісті п'ятдесят дві) грн. 37 коп. При визначенні заборгованості, яка підлягає стягненню суд виходить саме з визначеного п.7.1 договору розміру щомісячного платежу та його складових, оскільки іншого розрахунку, з врахуванням конкретних обставин справи банком не надано. Нарахування комісії як щомісячного платежу та її розмір умовами договору не передбачено, тож комісія стягненню не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань, за кредитним договором свідчать про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Умовами п.4.1 Кредитного договору визначено як відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту сплату пені у розмірі, який зазначений у п.7.4 Договору за кожний день прострочки, що становить 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Пунктами 4.3, 5.4 Кредитного договору визначено відповідальність при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, у вигляді штрафу у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Таким чином, умовами кредитного договору передбачено подвійну відповідальність за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань, що суперечить ст. 61 Конституції України. В даному випадку можливо застосовати лише одну з названих вище санкцій. Оскільки Банком не надано додатковий розрахунок заборгованості відповідно до встановлених судом обставин справи, суд не може належним чином застосувати передбачену п.4.1 договору пеню, тож як санкцію слід застосувати штраф. Оскільки розмір штрафу визначається від суми позову, а в даному випадку від суми заборгованості, визначеної судом підлягаюча стягненню, суд вважає за необхідне застосувати саме штраф відповідно п.п. 4.3, 5.4 Договору, який складає 829 доларів 17 центів (5% задоволеної суми позову) х 22, 99 грн. (курс долара США) + 250 грн. = 19 312 грн. 62 коп. За наведених вище обставин позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню. Із [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № DN80FI00000200 від 22.11.2007 року в межах встановленого договором п'ятирічного строку позовної Давності, в сумі 16 583 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три) доларів США 40 центів, яка відповідно до п. 7.1 договору включає в себе заборгованість по кредиту, відсоткам та винагороду, що за курсом НБУ від 24.12.2015 року (22,99 грн) складає 381 252 (триста вісімдесят одна тисяча двісті п'ятдесят дві) грн. 37 коп., а також штраф відповідно до п.п. 4.3, 5.4 договору в сумі 19 312 (дев'ятнадцять тисяч триста дванадцять) грн. 62 коп. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід також стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial