Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка пояснила, що вона з відповідачем [PERSON] 01.03.2002 року уклала шлюб, який був зареєстрований і відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу в них народилася донька, [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу позивачка разом з донькою проживала окремо від відповідача у батьків. З жовтня 2014 року вона з донькою проживає в квартирі, яку винаймає за договором оренди. Відповідач з моменту розірвання шлюбу ніколи не заперечував проти проживання доньки разом з позивачкою. Однак останнім часом відповідач систематично переслідує позивачку та доньку. То приїздив до позивачки на роботу, то спостерігав біля будинку, то влаштовував сандали та погрожував перед сусідами та співробітниками. За фактом переслідування позивачка неодноразово зверталася до міліції з відповідними заявами. В діях відповідача відсутня будь-яка повага до дитини, навпаки, прослідковується систематичний психологічний тиск збоку відповідача на дитину, який останнім часом не тільки стає більшим, а і переростає в фізичне насильство. Порушуючи існуючу домовленість з відповідачем щодо проживання доньки разом з позивачкою відповідач фактичними діями підтвердив про існування спору про існування спору щодо визначення місця проживання дитини. Позивачка вважає за можливе звернутися до суду з даним позовом з метою юридичного закріплення визначеного місця проживання дитини разом з матір'ю. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд визначити місце проживання дочки [PERSON], [INFO] саме з матір'ю. Позивачка пояснила, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Представник позивачки зазначив, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти, однак позивачці відомо, що відповідач не працює, не має постійного систематичного заробітку. Також позивачка пояснила, що розуміючи необхідність у спілкуванні дитини з батьком дозволяє відповідачу забирати дитину до себе. Однак одного разу, після спілкування дитини з батьком в обумовлений з відповідачем час позивачка приїхала забрати дитину та почула з боку відповідача в свою адресу образи та погрози, які він висловлював в присутності доньки. Крім того відповідач силоміць потяг дитину у невідомому напрямку, позбавивши доньку наміру повернутися за адресою проживання. Переслідувати відповідача позивачка не змогла, оскільки місцезнаходження відповідача було їй не відоме, а через психологічний тиск, який чинився на дочку вона боялася повідомити позивачці про місце перебування. Турбуючись про свою донку відповідачка вимушена була звернутись за допомогою до міліції та разом з нарядом міліції протягом двох годин шукала доньку та відповідача. Після отриманої дочкою психологічної травми позивачка вимушена була звернутись за допомогою до дитячого психолога. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини є необґрунтованими. Разом з тим, вказував на те, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, підбурює дитину проти батька. Також відповідачка спільно мешкає з іншим чоловіком, що перешкоджає нормальному розвитку дитини. Пояснив, що на даний час утримувати дитину не відмовляється та надає кошти на її утримання. Представник третьої особи: служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - Терещенко О.О. в судовому засіданні пояснила, що Службою наданий Висновок про те, що доцільніше визначення місця проживання дитини з матір'ю, а не з батьком. Саме з урахуванням такого Висновку просила розглянути дану справу та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Зазначила, що на відміну від батька [PERSON], який з його слів ніде не працює, мати [PERSON] працює, має самостійний дохід та характеризується позитивно. Відповідач підтверджуючих документів щодо самостійного доходу в Службу не надав. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача з урахуванням висновку служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір'ю, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 01.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 266. [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, про що в книзі реєстрації народжень 17.10.2002 року зроблено відповідний запис за № 2044. Відповідно до даних свідоцтва, батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року, розірвано шлюб, зареєстрований 01.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.20105 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 року, стягнуто з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1286,00 грн. щомісячно, починаючи з 29.01.2015 року і до повноліття дитини. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що дитина [PERSON] з моменту розірвання шлюбу сторін, по теперішній проживає разом з позивачкою в квартирі, яку остання винаймає за договором оренди, що підтверджується відповідним договором оренди від 12.10.2014 року. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дит Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім'ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Позивачка суду пояснила, займається вихованням та розвитком дитини. Вважає, що в інтересах дочки проживати саме з нею, а не з батьком. На даний час позивачка має стабільний дохід, яким вона в повному обсязі може створити всі необхідні умови для проживання та морального розвитку дитини, задовольнити розвиток її особистості. Як вбачається з листа начальника Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві Гомон О.В. заяву гр. [PERSON] про те, що колишня дружина гр. [PERSON] [INFO] самовільно забрала малолітню доньку у бабусі та перешкоджає у зустрічах розглянуто. Та у зв'язку із тим, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, матеріали перевірки списано до справи. Відповідно до висновку, наданого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією беручи до уваги висновок психолога Центру у справах сім"ї та жінок Деснянського району м. Києва та висновок дитячого психолога, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини - вважають доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених в судовому засіданні, враховуючу конфліктну ситуацію між сторонами та те, що угода сторін про визначення місця проживання дітини в матеріалах справи відсутня, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої [PERSON], [INFO], доцільно визначити разом з матір'ю [PERSON]. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: approved