Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просять позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та стягувати нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивують наступним. У сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] Через два місця після народження дитини сторони почали проживати окремо, відповідач припинив підтримувати будь-які стосунки зі своїм сином, ігнорує свої батьківські обов`язки, не цікавиться ним, не надає жодних коштів на його утримання. Позивач вдруге одружилася та її чоловік здійснює виховання та утримання її сина на відміну від відповідача, який протягом п`яти років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дитини турботи та уваги, не дбає про його фізичний та духовний розвиток. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач також подав заяву, в якій вказав, що позов визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. У сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження. 12.03.2016р. позивач уклала шлюб з [PERSON] , від якого у неї народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження. Спільний син сторін проживає разом з позивачкою в с .Савчин Сокальського району Львівської області, перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, матеріально його не забезпечує та не відвідує. Зазначені обставини стверджуються довідкою від №85 від 08.02.2019р., характеристикою №27 від 08.02.2019р. та актом №86 від 08.02.2019р. Згідно висновку №1081/01-11 від 27.05.2019р., орган опіки та піклування Сокальської РДА дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В свою чергу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, батько неповнолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться потребами сина, не займається забезпеченням розвитку дитини та матеріально не забезпечує його. В свою чергу, дитина проживає з матір`ю та її чоловіком, який добре ставиться до останнього, виховує його. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина. Крім цього, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких підстав, суд задовольняє також вимогу позивачки про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, оскільки такий розмір буде відповідати мінімальним споживчим потребам дитини. Позивач просила також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Також, представник позивача подала попередній розрахунок судових витрат, зокрема: за складання позовної заяви - 1500грн.; судовий збір - 768,40грн.; договір - 300грн.; очікувані судові засідання (попередньо 2) 1000грн. та гонорар 3000грн. На підтвердження понесених витрат надано квитанцію про сплату судового збору у вищевказаному розмірі, договір про надання юридичних послуг, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію про сплату 2800грн. за правову допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 768,40грн., суд вважає за можливе повернути позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову і документально підтвердженого квитанцією, оскільки відповідач в підготовчому судовому засіданні визнав позов. Решту 50 відсотків судового збору слід стягнути на її користь з відповідача. Також, з відповідача підлягає стягненню 768,40грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якої позивач звільнена. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд враховує положення ст.137 ЦПК України, згідно частини четвертої та п`ятої якої, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, в попередньому розрахунку суми судових витрат вказано, що позивач понесла 300грн. витрат на складання договору з адвокатом, однак в самому договорі така оплата не передбачена. Крім того, справа розглянута у відсутності сторін та представника позивача, а тому, очікувані витрати на участь в двох судових засіданнях в загальному розмірі 1000грн. не підлягають стягненню, так як представник позивача не приймала участі в жодному судовому засіданні. Враховуючи наведене, а також клопотання відповідача про врахування визнання ним позову та наявність у нього важкохворої дружини, суд дій шов висновку про стягнення з нього на користь позивача 1500грн. на професійну правничу допомогу, а саме сплачених позивачкою за складання позовної заяви.

Outcome: approved