Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Кириківської селищної ради В.Писарівського району про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в с.Катанське В.Писарівського району Сумської області, а саме: на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Солдатської сільської ради В.Писарівського району, яку спадкодавець фактично успадкував без юридичного оформлення після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO], та дружини (матері позивача) [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач являється спадкоємцем за законом вказаного спадкового майна, однак оформити спадкові права на спадкове майно в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачені правовстановлювальні документи. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та представнимк відповідача не з'явилися, представник відповідача надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача - адвокат Ключник С.В. - у судовому засіданні позов підтримав, просить суд його задовольнити. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-138цс13 і зробив правовий висновок, що відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Судом встановлено, що [INFO] року в с.Катанське Великописарівського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.26). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 2,49 га (2,3161 га та 0,1758 га), розташована в межах Катанської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.29,31). З довідки виконкому Кириківської селищної ради В.Писарівського району (а.с.27) вбачається, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49846133 від 13.11.2017 (а.с.56). Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (1963р.) спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При цьому, згідно з ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963р.) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються в рівних частинах діти ( у тому числі усиновлені), подружжя та батьки (усиновлювачі) померлого. Згідно ст.549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1). якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2). якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті). З довідки виконкому Кириківської селищної ради В.Писарівського району (а.с.27) вбачається, що на день відкриття спадщини разом з померлою [PERSON] був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON], який за нормами ст.549 ЦК УРСР (1963р.) фактично успадкував майно померлої шляхом постійного проживання та вступу в управління та володіння спадковим майном, однак юридично право власності на вказану спадщину не оформив та помер [INFO] в с.Катанське Великописарівського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки площею 2,3161 га та 0,1758 га, розташовані в межах Катанської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], а також земельні ділянки площею 2,3107 га та 0,1803 га, розташовані в межах Катанської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] (а.с.17,19). Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с.10) та копії заповіту (а.с.11), [PERSON] 25.05.1998 у Катанській сільської ради В.Писарівського району посвідчий заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті своє майно заповів на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, заповіт не змінювався і не відмінявся (а.с.16), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкоі договори) № 49846188 від 13.11.2017 (а.с.58). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.59) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO], не заведена. Статтею 548 ЦК УРСР (1963р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч.1). Прийнята спадшина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.2). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, в статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як слідує з матеріалів справи (а.с.16), спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], не вчинили, тобто вважаються такими, що відмовилися від спадщини. При цьому, суд не приймає до уваги долучену до позову заяву спадкоємця за заповітом [PERSON] від 27.08.2008 (а.с.24) про відмову від прийняття спадщини, оскільки нормами ЦК УРСР (1963р.) такої відмови не передбачено, а за нормами ЦК України (2004р.) відмова від прийняття спадщини передбачена ст.1273 цього Кодексу, однак у 2008 році заява про відмову від прийняття спадщини приймалася лише нотаріусом і тільки протягом строку, передбаченого ст.1270 ЦК України. З довідки виконкому Кириківської селищної ради (а.с.16) вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] здійснив поховання [PERSON], розпорядився майном, володів будинком та земельною ділянкою, що свідчить про вчинення дій з прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963р.). Юридично свої спадкові права [PERSON] не оформив та помер [INFO] в с.Катанське Великописарівського району Сумської області (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки площею 2,3161 га та 0,1758 га, розташовані в межах Катанської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], а також земельні ділянки площею 2,3107 га та 0,1803 га, розташовані в межах Катанської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON]. Відповідно до ст.1218 ЦК України (2004р.) - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.55 ). Спадкоємцем за законом майна після смерті [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України є його донька [PERSON] (а.с. 14 ). Згідно повідомлення В.Писарівської РДНК (а.с.53) після смерті [PERSON], який помер [INFO], за заявою спадкоємця за законом [PERSON] заведена спадкова справа № 146 від 10.10.2017, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49846270 від 13.11.2017 (а.с.54). Відповідно до п.23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів на ім'я [PERSON] та [PERSON] одержати в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину позивач не має можливості, що підтверджується повідомленням завідувача В.Писарівською РДНК Перлік Т.М. (а.с.12). Втрата Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], а також Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла», що мається в матеріалах справи (а.с.36-37). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved