Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

ТОВ "Укрпромбанк", правонаступником якого є ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення у солідарному порядку 65571002,92 грн. - суми заборгованості за кредитним договором зазначивши, що 17.08.2007 року було укладено кредитний договір №72/КВ-07 про відкриття відновлюваної мультивалютної кредитної лінії із лімітом кредитування у 7 000 000 доларів СІЛА, зобов'язання за яким Позичальник - ВАТ "Санаторій для батьків з дітьми "Чорноморець" не виконав, в наслідок чого за ним утворилася заборгованість у вищевказаній сумі, яку й просить позивач стягнути з відповідача - Позичальника та його поручителів: [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному об'ємі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник ПАТ "Санаторій для батьків з дітьми "Чорноморець", який є правонаступником ВАТ "Санаторій для батьків з дітьми "Чорноморець", надав на адресу суду письмовий відзив на позов, який додано до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не явилися, про дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, у відповідності до положень ст.. 74 ЦПК України, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Враховуючі, що на адресу суду не надходило клопотання від останніх щодо відкладення слухання справи або відомостей про причини неявки у судове засідання, які можуть бути визнання судом поважним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] по доказах, що є в наявності в матеріалах справи, Вислухав сторони, що явилися, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами по справі є будь які фактичні данні, на підставу яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини які мають значення для вирішення справи, ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказах, речових доказах, зокрема звуко- та відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Окрім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаються одні та відхиляються інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказане положення також закріплено і ст. 60 ч. 4 ЦПК України. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що 17.08.2007 року між ТОВ "Укрпромбанк" (Далі Банк), правонаступником якого є ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» та ВАТ "Санаторій для батьків з дітьми "Чорноморець" (далі Позичальник), яке на сьогодні є Публічним Акціонерним товариством, у відповідності до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, укладено-кредитний договір № 72/КВ-07 про відкриття відновлюваної мультивалютної кредитної лінії із лімітом кредитування у 7000000 доларів США, що змінюється відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування, наведеному у Додатку № 1 до Договору; із визначенням валюти кредиту у доларах США, Євро та Української гривні, строку кредитної лінії - з 17.08.2007 року по 16.08.2017 року та процентів за користування кредитом у доларах США - 13 %, у євро - 11 % та у гривні - 18,5 % річних, встановленням комісії - за підготовку та оформлення Договору - 1500грн., комісії за відкриття кредитної лінії - 0,015 % від ліміту кредитування, комісії за зміну суттєвих умов кредитного договору за ініціативою Позичальника у розмірі 5 000 грн. Згідно Розділу № 2 Договору видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами у будь-який валюті кредиту, а саме: 1 транш з серпень 2007 року - 4 000 000 доларів США; 2 транш з серпня 2007 року - 340 000 доларів США після виведення з-під застави певного нерухомого майна; 3 транш з вересня 2007 року - 330 000 доларів США; 4 транш з жовтня 2007 року - 400 000 доларів США; 5 транш з листопада 2007 року - 435 000 доларів США; 6 транш з грудня 2007 року - 270 доларів США; 7 транш з січня 2008 року - 75 000 доларів США; 8 транш з вересня 2008 року, але за окремим рішенням Кредитного кмітету ТОВ "Укрпромбанк" - 1 150 000 доларів США (а.с. 58-66 т.1). У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 22.08.2007 року між Банком, Позичальником та фізичною особою [PERSON] укладено договір Поруки № 72/Znop-07-6, за яким остання поручилася нести з Позичальником солідарну відповідальність у разі невиконання (неналежного виконання) ним зобов'язань за Кредитним договором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, виплату процентів за користування ними, комісії, штрафних санкцій та відшкодування збитків (п. 4), а саме у строк до 16.08.2017 року включно у порядку, строки та на умовах Кредитного договору повернути кредит у розмірі 7000000 доларів США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 13 % річних у доларах США, 18,5 % річних - гривні, 11% річних - у євро, комісії та штрафних санкцій у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором - п. 1 (а.с. 78-79 т.1). Того ж дня аналогічний договір поруки за № 72/Znop-07-5 було укладено між Банком, Позичальником та фізичною особою [PERSON](а.с. 80-81 т.1). В наступному між Банком і Позичальником укладався ряд Договорів, якими вносилися зміни та доповнення до Кредитного договору № 72/КВ-07 від 17.08.2007 року, зокрема: 03.08.2007 року Договором про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору змінюються суми траншів, зокрема, у серпні 2007 року замість 4000000 доларів США встановлюється ліміт у 4053000 доларів США, та відповідно зменшується розмір 2-го траншу до 287000 доларів США (а.с. 67 т.1); 28.09.2008 року за Договором № 2 збільшується розмір 3-го траншу з 330000 доларів США до 580000 доларів США та відповідно зменшується розмір 8-го траншу (а.с. 68 т.1); 10.12.2008 року Договором № 3 збільшується розмір 5-го траншу з 435000 доларів США до 785000 доларів США та відповідно зменшується розмір 8-го траншу (а.с. 69 т.1); 21.12.2007 року Договором № 4 збільшується ліміт 6-го траншу з 270000 доларів США до 395000 доларів США та відповідно зменшується 8-й транш (а.с. 70 т.1); 17.03.2008 року Договором № 5 виключається необхідність отримання при видачі 8-го траншу рішення Кредитного комітету Банку (а.с. 71 т.1); 16.07.2008 року Договором № 6 виключається п. 8,3 Договору - щодо встановлення штрафу за невиконання Позичальником певних положень Кредитного Договору (а.с. 72 т.1); 01.10.2008 року Договором № 7 встановлюється щомісячна комісія за управління кредитною лінією у розмірі 3,5 % річних по заборгованості у гривні, 2% річних по заборгованості у доларах США та 3% річних по заборгованості у євро та внесені відповідні зміни до п.п. 4,2 - 4,4 Кредитного договору (а.с. 73-74 т.1); Додатковим договором про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 09.01.2009 року змінюється валюта ліміту кредитування з 7000000 доларів США на 6046857,17 доларів США і 602 303,86 євро та забороняється можливість дострокового повернення суми Кредиту (а.с. 75 т.1). Банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. У відповідності зі ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, Позичальником умови Кредитного договору щодо своєчасності внесення чергових платежів в рахунок повернення кредиту порушені, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банк має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 9.2 Кредитного договору Банк має право зупинити подальше кредитування та вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені даним Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або іншими особами що є поручителями Позичальника умов даного Договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 546, 549 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п. 8.1 Кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення Кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. За розрахунком Банку наданому суду, станом на 17 березня 2010 року заборгованість ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» в гривневому еквіваленті становить: 65571002,92 грн., у тому числі: сума кредиту поточна - 5946857,17 доларів США та 602303,86 євро; сума кредиту прострочена - 100000,00 доларів США; сума процентів поточна - 37209,86 доларів США та 3128,64 євро; сума процентів прострочена - 816772,11 доларів США та 84 105,09 євро; сума щомісячної комісії за управління кредитною лінією поточна -- 541274 8 грн.; сума щомісячної комісії за управління кредитною лінією прострочена - 1566282,94 грн.; пеня--1366598,10 грн. Всього: 6900839,14 доларів США (Шість мільйонів дев'ятсот тисяч вісімсот тридцять дев'ять доларів США 14 центів ), 689537,59 євро (Шістсот вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот тридцять сім євро 59 євро центів) та 2987008,22 гривень (Два мільйона дев'ятсот вісімдесят сім тисяч вісім гривень 22 копійки). У гривневому еквіваленті по курсу НБУ за 16.03.2010 р. (7,9767 грн. за 1 дол. США та 10,932067 за 1 євро) - 65571002,92 грн. (Шістдесят п'ять мільйонів п'ятсот сімдесят одна тисяча дві гривні 92 копійки). Згідно зі ст. ст. 553, 554 ЦК України, поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником разом з самим боржником у солідарному порядку у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Доводи відповідачів щодо припинення поруки є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, у тому числі, у разі зміні зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Встановлена додатковими договорами, укладеними без погодження з Поручителями, щомісячна комісія за обслуговування кредитної лінії, зміна розмірів ліміту чергових траншів кредиту у межах загального ліміту кредитування, виключення можливості дострокового повернення кредиту та необхідності при отриманні 8-го траншу рішення Кредитного комітету Банку, тощо до таких не є умовами, які збільшують обсяг відповідальності поручителів, оскільки сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту у певний час у межах спірного Кредитного договору не змінювалися, а відтак, на думку суду, немає підстав для припинення поруки з підстав ч. 1 ст. 559 ЦК України. Отже, заборгованість за кредитним договором у межах цієї цивільної справи повинна бути стягнута у солідарному порядку з Позичальника та Поручителів - фізичних осіб відповідно до укладених між ними окремих договорів поруки. Також суд вважає не обґрунтованими доводи Позичальника щодо спростування розрахунку Банку та визнання розміру заборгованості лише у сумі 49 086 638 грн., оскільки вони належними та допустимими доказами не підтверджені, є безпідставними, такими, що не відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що кредит Позичальнику дійсно фактично видавався у гривні із зазначенням у кожному випадку у меморіальних ордерах суми у іноземній валюті та відповідного перерахунку суми, що видана, за офіційним курсом НБУ до гривні (а.с. 42-57 т.1). Між тим, умовами Кредитного договору передбачено, що зобов'язання за Кредитним договором виконується з врахуванням ліміту кредитування у доларах США та визначення валюти договору у доларах США, євро та гривнях. Згідно з положеннями ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а тому, враховуючі презумпцію правомірності правочину, немає підстав для визнання необґрунтованим розрахунку заборгованості Банку з врахуванням курсу іноземної валюти. Виходячи із зазначених положень Договору Банком проводилося і нарахування процентів за користування кредитом, а саме 11 % річних щодо євро та 13 % річних щодо долара США. Доводи представника відповідача із посиланням на ст. 1046 ЦК України, що вони повинні повернути Банку гроші у тій саме грошовій одиниці, що були передані йому позикодавцем, не спростовують розрахунку, проведеного Банком, оскільки до стягнення заявлена сума у гривні, розрахована відповідно до умов Договору. Між тим, суд вважає обґрунтованими доводи останнього безпідставності вимог Банку про стягнення пені виходячи з наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Як вбачається з матеріалів справи, Банк 04.05.2011 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором, яка склалася станом на 17.03.2010 року, у тому числі, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 12992,21 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів - 1128175,7 грн. та пені за несвоєчасне погашення щомісячної комісії - 225430,19 грн., що у загальному розмірі становить 1 366 598,1 грн. - (а.с. 3, 6-12 т. 1). Вимоги про стягнення з відповідачів пені за період з 17.03.2011 року Банком не заявлені. Таким чином, вимоги про стягнення пені заявлені з порушенням строків позовної давності, що, відповідно до ч. ч.3,4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові, враховуючи те, що відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до ухвалення рішення (а.с. 105-111 т.1). Отже, за таких обставин стягненню з відповідачів підлягає заявлена Банком сума за винятком суми нарахованої пені, що становить 64204404,82 грн. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.ст. 204,258,267,526,527,530,533,546,549,553-554, 559,629,1049.1050,1054ЦК України, ст.. ст.. 10, 11, 60, 130, 174, 213, 215 ЦПК України, суд

Outcome: partial