Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Звернувшись до суду, позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO], та визнати за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON]. За життя ним був складений заповіт, відповідно до якого належний йому житловий будинок по [ADDRESS] він заповідав [PERSON] та [PERSON]. 27.10.2000 року [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 04.01.2001 року [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] Проте за видачею свідоцтва про право на спадщину остання звернулася до нотаріальної контори лише у 2012 році. Під час оформлення свідоцтва з'ясувалося, що 01.10.2001 року син померлого [PERSON] - [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. [INFO] померла [PERSON] Після її смерті право на спадкування мають спадкоємці першої черги - мати [PERSON] та син [PERSON], які звернулися з відповідними заявами до нотаріальної контори. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. За цих підстав позивачі вважають, що свідоцтво про право на спадщину за законом має бути визнано недійсним та визнано за ними право власності на спірний будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON] У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] шляхом обману отримали заповіт. Даний заповіт є недійсним, оскільки його батько [PERSON] страждав прогресуючим атеросклерозом, атрофією зорових нервів, деменцією та за станом здоров'я не міг підписати заповіт. Після смерті [PERSON] у будинку [ADDRESS] проживала онука [PERSON] На даний час будинок приведений у непридатний для проживання стан. Також пояснив, що раніше він звертався до суду з позовом про визнання даного заповіту недійсним, проте згодом втратив інтерес до цієї справи та його позов був залишений без розгляду. Просив у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовити. Представник третьої особи - завідувач Першою Горлівською державною нотаріальною конторою Фоменко О.М. у судовому засіданні не заперечувала проти позову, пояснила, що у нотаріальній конторі наявна спадкова справа після смерті [PERSON] та спадкова справа після смерті [PERSON] Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] у 2000 році до нотаріальної контори звернувся його син [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом та онука [PERSON], на ім'я якої був складений заповіт. Дочка померлого - [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON] На той час спадковий реєстр не вівся. 1 жовтня 2001 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] У 2013 році після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися позивачі з заявами про прийняття спадщини та було встановлено наявність чинного заповіту, складеного [PERSON] на ім'я [PERSON] Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, зокрема, дослідивши у судовому засіданні оригінали спадкових справ, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належали 5/15 часток житлового будинку [ADDRESS]. 3 листопада 1999 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 2861, відповідно якого [PERSON] заповідав належний йому житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] [INFO] до Першої Горлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син [PERSON]. Також 27 жовтня 2000 року до Першої Горлівської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті діда [PERSON] 4 січня 2001 року до Першої Горлівської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про відмову від належної їй частки спадщини після смерті батька [PERSON] на користь його онуки [PERSON]. 1 жовтня 2001 року державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори Білодід Л.В. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на ім'я [PERSON], яке зареєстровано за реєстровим номером 3916. 23 жовтня 2003 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище "[PERSON]", що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] до Першої Горлівської державної нотаріальної контори 14 березня 2013 року з заявами про прийняття спадщини звернулися її мати [PERSON] та син [PERSON] Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 1 січня 2004 року, таким чином до правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема, ЦК УРСР. Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями статтей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняла його онука [PERSON], яка у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Зі змісту заяви, поданої [PERSON] 27 жовтня 2000 року до нотаріальної контори, вбачається, її воля як спадкоємця після смерті [PERSON], була направлена саме на прийняття спадщини за заповітом, про що зазначено у заяві. Крім того, згідно матеріалів спадкової справи протягом встановленого строку для прийняття спадщини [PERSON] від спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], не відмовлялася. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Враховуючи, що за життя [PERSON] був складений заповіт на ім'я [PERSON] та [PERSON], остання відмовилася від спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом - [PERSON], якою у встановлений законом строк та порядку прийнято спадщину після смерті [PERSON], та така спадщина відповідно до закону належить їй з часу відкриття спадщини, та виходячи з закріпленого законом пріоритету спадкування за заповітом, суд вважає, що відповідач [PERSON], який на час відкриття спадщини не належав до кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, не мав права на спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], а тому свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я відповідача [PERSON] повинно бути визнано недійсним. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що заповіт на ім'я [PERSON] є недійсним, що такий заповіт отриманий шляхом обману, а також що за станом здоров'я його батько не міг підписати заповіт, оскільки статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проте відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень суду не надав. Судом встановлено, що заповіт, складений [PERSON] на ім'я [PERSON], до цього часу недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, його нікчемність судом також не встановлена. У судовому засіданні була досліджена цивільна справа № 2-10512/04 за позовом [PERSON] до [PERSON], по якій ним заявлялися вимоги щодо визнання заповіту недійсним, але ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 4 березня 2005 року позов залишено без розгляду. Разом з тим, згідно наявного в матеріалах цієї цивільної справи акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 453а/507а від 25.10.2004 року у зв'язку з суперечністю наявних у цивільній справі даних про психічний стан судово-психіатрична комісія не може надати висновок про здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій і керувати ними в період укладення їм юридичної угоди - підписання заповіту 03.11.1999 року. Крім того, у судовому засіданні був оглянутий оригінальний примірник заповіту та як матеріалами справи, так і особисто державним нотаріусом у судовому засіданні підтверджена справжність цього заповіту, тому у суду немає сумнівів щодо дійсності заповіту на ім'я [PERSON] Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця та батьки. У відповідності до ст. 1268 ч. 3, 4 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки позивачами, як спадкоємцями першої черги, прийнято спадщину після смерті [PERSON], то після визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] вони мають звернутися до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину після визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] позивачі не отримували, а тому відсутні підстави вважати їх права порушеними, оскільки вони мають можливість отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно у встановленому законом порядку. Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На думку суду, права позивачів будуть захищені визнанням свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано відповідачу, недійсним. За наведених підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial