Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

03 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24977, 33 грн. та судових витрат. В позовній заяві представник позивача вказав, що 28 березня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, яка разом з Умовами та правилами надання продукту кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 7607 грн. 27 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 18,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості мало здійснюватися шляхом надання банку грошових коштів для погашення заборгованості з 1 по 25 число кожного місяця. Всупереч умовам договору [PERSON] своєчасно не здійснювала платежі для погашення заборгованості за кредитом, тобто зобовязання належним чином не виконала. Вказані кошти, а також сплачені судові витрати просив стягнути з відповідача та розглянути справу без участі представника позивача. \~\~ Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В пункті 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12.06.2009\~р.\~№2\~"Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 28.03.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, яка разом з Умовами та правилами надання продукту кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 7607 грн. 27 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до "Умов надання кредиту" погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості нараховуються проценти, в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на сайті www.privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.п. 2.1.1.12.6 Договору, а також пеня, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту. З розрахунку суми боргу за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 28.03.2013 року укладеної між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] вбачається, що заборгованість останньої станом на 02.04.2018 року становить 24977 грн. 33 коп., тобто можна зробити висновок, що відповідач зобовязання належним чином не виконала. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним\~чином відповідно\~до умов\~договору та\~вимог цього\~кодексу, у встановлений строк його виконання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з'явилась та не надала суду доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. На підставі ст.ст.1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved