Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

27.11.2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному об»ємі з підстав, наведених в позовній заяві та просила визнати відповідача батьком дитини - [PERSON], [INFO], уродженця с. Гаврилівка, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, матір»ю якого є вона. Крім того, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON], відповідач [PERSON] вказав, що позивач сама відмовилася реєструвати шлюб, мотивуючи це тим, що буде отримувати гроші як одинока мати. Стверджує також, що у нього з позивачем не було розмови відносно того чи визнає він себе батьком малолітнього [PERSON] Зі змісту відзиву та інших, надісланих на адресу суду заяв, вбачається, що відповідач [PERSON] не визнає позовних вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача і її представника, дослідивши письмові докази, в тому числі відзив та заяви відповідача [PERSON], надані сторонами на виконання вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України і, які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір»ю неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Копія свідоцтва про народження долучена до матеріалів справи (а.с.11). Також судом доведено, що з батьком неповнолітнього [PERSON] - відповідачем [PERSON] позивач не була в зареєстрованому шлюбі, однак проживала з ним та перебувала в церковному шлюбі, що підтверджується копією церковного свідоцтва про шлюб (а.с.10). З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] визнав себе батьком сина [PERSON], але на час народження сина він перебував за межами території України і не мав змоги подати заяву в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Оскільки позивач з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала і не було їхньої спільної заяви про визнання батьківства, виконавчим комітетом Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області в актовому записі про народження [PERSON] запис про батька зроблено зі слів матері. З пояснень позивача також з»ясовано, що з відповідачем разом вона, як його дружина, проживала близько року, однак ще до народження сина він покинув її разом з сином. З часу народження їхнього неповнолітнього сина - [PERSON], відповідач [PERSON] не цікавиться ні його життям, ні станом його здоров»я, не надає матеріальної допомоги на утримання. Вказані обставини, зокрема і батьківство відповідача [PERSON] відносно дитини - [PERSON], підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Показання даних свідків логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. У відповідності до абз. 1 ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім"я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. Статтею 121 СК України, визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. За відсутністю заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред"явлений матір"ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред"явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. У відповідності до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. При цьому, відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.13.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зазначено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька, матір дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.216.4 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов"язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України та ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст. 82 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним з її батьків, особою, котра вважає себе батьком, опікуном (піклувальником) дитини, іншою особою, на утриманні якої вона перебуває, самою дитиною, яка досягла повноліття. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов в частині визнання батьківства обґрунтований та повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає до задоволення в повному обсязі. Наведені обставини, які перевірені в судовому засіданні судом, не спростовані відповідачем по справі - [PERSON] Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина повністю знаходиться на утриманні і вихованні позивача. Позивач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] в будинку батьків. Не працює і сама виховує неповнолітню дитину, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного депутатом Переріслянської сільської ради ОТГ Надвірнянського району Івано-Франківській області (а.с.12). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року становить 1626гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2027гривень. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища позивача та платника аліментів, який інших утриманців не має, є фізично здоровою особою, працює по тимчасових заробітках, не займається підприємницькою діяльністю, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і розмір аліментів може бути визначений судом в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн., на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], на дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі в частині стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 768 грн. 40 коп судового збору в дохід держави. Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, в частині позовних вимог про визнання батьківства з відповідача в користь позивача слід стягнути 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору та 2000 гривень витрат за надання професійної правничої допомоги, всього - 2704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved