Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Стислий виклад позицій заявника 08 листопада 2019 року заявник звернувся до Немирівського районного сектору управління ДМС України у Вінницькій області для оформлення паспорта громадянина України у вигляді ГО-картки взамін втраченого паспорту громадянина УР СРСР. Проте у видачі паспорту [PERSON] було відмовлено, оскільки в ході перевірки було встановлено, що з 1990 року заявник знятий з реєстраційного обліку. Як зазначає заявник, він дійсно був знятий з обліку у 1990 році, оскільки мав намір проживати в м. Гайсині Вінницької області та стати там на облік. Проте на облік у м. Гайсин заявник не став, оскільки втратив документи, а тому продовжував проживати в с. Анциполівка Немирівського району, де постійно й проживав на території України, зокрема станом на 24 серпня 1991 року. Даний факт для заявника має юридичне значення, оскільки надає можливість для оформлення належності до громадянства України, а тому за таких обставин він вимушений звернутися до суду з даною заявою. Виклад позиції представника заінтересованої особи Представника заінтересованої Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Скляр О.В. 12.05.2020 року подав відзив на заяву, де виклав свої заперечення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що заявником не вірно визначено заінтересовану особу Немирівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, по даній справі. Оскільки, Немирівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області не є юридичною особою, а є лише територіальним підрозділом (сектор) Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області то у зв`язку із цим заінтересованою особою у даній справі мало б бути Управління ДМС України у Вінницькій області в якій заявник буде реалізовувати рішення про встановлення даного факту. Крім того, як зазначає представник заінтересованої особи, що на підтвердження свого проживання на території України на 24.08.1991 року заявник [PERSON] до заяви про встановлення юридичного факту проживання на території України на 24.08.1991 року надав докази, які б підтверджували даний факт та свідчили про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Також заявником не надано жодного документу, який би підтверджував особу заявника, а тому заявнику необхідно було б звернутися до суду із заявою про встановлення особи, а лише тоді звертатися до суду із встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991року. Просив у задоволенні заяви відмовити. Заяви, клопотання учасників справи Заяв та клопотань пов`язаних із розглядом справи від заявника [PERSON] до суду не надходило Від представника заінтересованої Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області надійшло письмове клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали судді від 19.03.2020 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] в порядку окремого провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 29.04.2020 року на 09-00 год. У зв`язку з неявкою представника заінтересованої Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області розгляд справи було відкладено. Відповідно до ухвали суду від 12.05.2020 року задоволено письмове клопотання представника заінтересованої Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Суд, ухвалив здійснити провадження дистанційно 02.06.2020 року о 15-00 год. у режимі відео конференції. В судове засідання для розгляду справи по суті прибули заявник [PERSON] та свідки [PERSON] , [PERSON] . Представник заінтересованої Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Скляр О.В., що діє згідно довіреності приймає участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відео конференції у зв`язку із чим суд вважає, що перешкод для розгляду справи немає. Фактичні обставини, встановлені судом, відомості про встановлений судом факт, мету встановлення факту, докази, на підставі яких суд встановив факт В судовому засіданні у вступному слові заявник [PERSON] підтримав заяву, зсилаючись на ті самі доводи, просив встановити юридичний факт , а саме що станом на 24 серпня 1991 року він постійно проживав на території України. Суду пояснив, що знявся з обліку та втратив документи, а тому по теперішній час не виготовив паспорт. Встановлення означеного факту має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право для оформлення належності до громадянства України,а тому просив заяву задовольнити. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що заявник [PERSON] постійно проживав на території України в с. Ациполівка Немирівського району. З заявником постійно бачилися на свята та празники, на пасху та новий рік. Підтвердила ту обставину, що заявник дійсно не має паспорту. Свідок [PERSON] суду пояснив, що добре знає заявника [PERSON] , оскільки є його однокласником та навчалися в одному класі і перебуває з ним у гарних добрих стосунках. Його заявник попросив свідчити у суді, так як він не має паспорту. Підтвердив той факт, що заявник постійно проживав на території України, працював у колгоспі. Представник заінтересованої Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Скляр О.В., що діє згідно довіреності в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав. Суду пояснив, що заявником долучені до заяви неналежні докази, які б свідчили про наявність або відсутність обставин справи та входять до предмета доказування. Зокрема, як зазначив представник заінтересованої особи надані заявником свідоцтво про народження [PERSON] 07.03.1961 року, довідка Зіньковецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Немирівського районну, Вінницької , області від 14.02.202.0 року про те, що [PERSON] закінчив даний заклад освіти у 1978 році, картка платника податків не підтверджують його проживання на території України на 24.08.1991 року, а відтак інші обставини до 24.08.1991 року та після 24.08.1991 року, які надані заявником, в даному випадку не можуть братися судом до уваги оскілки вони не підтверджують проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року. Також, як вважає представник заінтересованої особи довідки Зяньковецької сільської ради, які як доказ проживання заявника на території України на 24.08.1991 року залучив [PERSON] до матеріалів заяви не входять до предмету доказування, оскільки сільський голова на той час і не міг працювати на посаді сільського голови та не мав можливість отримати відповідну інформацію і такі довідки видаються особі, яка зареєстрована в демографічному реєстрі. Просив у задоволенні заяви відмовити. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник звертався до Немирівського районного сектору управління ДМС України у Вінницькій області для оформлення паспорта громадянина України у вигляді ГО-картки взамін втраченого паспорту громадянина УР СРСР, однак отримав письмову відмову у зв`язку з тим, що в ході перевірки було встановлено, що з 1990 року заявник знятий з реєстраційного обліку(а.с.6). В якості доказів надав довідки Зяньковецької сільської ради № 27 від 10.02.2020 року та № 28 від 10.02.2020 року, де зазначено, що [PERSON] проживає без реєстрації безвиїзно за адресою [ADDRESS] з 1989 року по даний час (а.с.7,8). Довідкою загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Немирівської районної ради Вінницької області № 4 від 14.02.2020 року підтверджується, що [PERSON] був зарахований до 1 класу у 1968 році і завершив навчання у 1978 році (а.с.9). Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши надані докази вважає, що заява до задоволення не підлягає за тих підстав, що заявником не надано належних, допустимих документальних доказів у їх сукупності,які б підтверджували факт проживання його на території України на 24.08.1991 року. Зокрема заявником не було надано відповідних доказів таких, як копію домової книги зі штампом реєстрації на території України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з внесенням напису органами внутрішніх справ України "громадянин України", копію трудової книги або довідки з місць роботи в Україні, довідки з місця навчання дітей тощо. Окрім того суд вважає, що предметом доказування у даній справі є обставини майже 27 річної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів, а тому покази свідків суд не бере до уваги та не вважає їх за належні докази. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до ст. 293 ч. 1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" (13 листопада 1991 року)проживали на Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Висновки суду Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON] постійно проживавна території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому у задоволенні його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити.

Outcome: dismissed