Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

12.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в розмірі 100000грн. В обґрунтування позову зазначив, що він протягом тривалого часу працював в вугільній промисловості і його загальний стаж роботи складає більше 31 року, з них 30 років 11 місяців - в умовах впливу шкідливих факторів. З відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 05.09.1994 року по 04.05.2013р. Перед звільненням працював на посаді гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем в шахті, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 08.09.2014 року, в пунктах 16, 17 якого зазначено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору - важкість праці, пил, виробничий шум; запиленість повітря робочої зони складала 95,4см.куб. (ГДК 10 мг/м.куб.); потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 182,1 Вт(ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 76,5 Вт (ПДР - 45 Вт). Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 26/1021 від 24.07.2014 року йому було поставлено діагноз - хронічна радикулопатія L5, S1 справа в стадії неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. (третій ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. А також, хроічний бронхіт II ступеня в фазі затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-II ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. 01.10.2014 року згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії йому встановлено 65% , первинно строком на два роки, втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, потреба в санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. Крім того, йому протипоказана тяжка фізична праця, робота в підземних несприятливих метео умовах, в вимушеній робочій позі. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, терапевта, ЛОР, кардіолога. Лікування за наслідками професійних захворювань він продовжує і на цей час, стан його здоров'я не є стабільним, в нього постійні болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, більше в праву, оніміння в ній, обмеження рухів, важкість при ходьбі. Крім того, в нього постійний кашель, нападоподібного характеру з мокротинням, важке дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, болі у грудній клітці та в ділянці серця, швидка стомленість, слабкість, поганий сон, підвищена пітливість, зниження слуху. Він вважає, що внаслідок отриманих професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно страждає від фізичного болю, після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Тривалий час він знаходиться на лікуванні. Через поганий стан здоров, він був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання захворювання. Все це разом вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті отриманого професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, не може виконувати ніякої фізичної роботу по дому, тому всі хатні справи його дружина виконує сама. В даний момент його дохід суттєво знизився та ще і чималі кошти йдуть на лікування. Вищевикладені обставини негативно впливають на його душевний стан. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з'явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманих захворювань та тяжкого стану його здоров'я. Нанесену йому моральну шкоду позивач оцінює у 100000грн., виходячи з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, з наявності негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров'я. Враховуючи викладене він просить суд стягнути з ДП «Вугільна компанія Краснолиманська» моральну шкоди, спричинену внаслідок отримання професійного захворювання в розмірі 100000 грн., а також просив покласти на відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити.(а.с.26) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] і просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Вугільна компанія Краснолиманська»в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки Відповідача, яка призвела до професійного захворювання та втрати працездатності. Позивачем також не надано відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення йому моральної шкоди, її глибини та негативних наслідку які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди Позивачеві. Крім того, укладаючи з позивачем трудовий договір, йому було роз'яснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Позивачем не зазначено у чому саме полягає порушення законних прав Позивача з боку Відповідача. Також відповідач вважає, що заявлена сума моральної шкоди 100000грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості. (а.с.28-29) Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив рішення винести на розсуд суду.(а.с.25) Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що його позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи на посаді гірника очисного вибою підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті, з 05.09.1994 року по 04.05.2013р. Звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою.(а.с.5-6) Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 26/1021 від 24.07.2014 року [PERSON] було встановлено діагноз - хронічна радикулопатія L5, S1 справа в стадії неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. (третій ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. А також, хроічний бронхіт II ступеня в фазі затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-II ст. - захворювання професійні, встановлені вперше.(а.с.13) Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 08.09.2014 року, [PERSON] було встановлено, що його хвороба - є професійним захворюванням, що виникла у зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору - важкість праці, пил, виробничий шум; запиленість повітря робочої зони складала 95,4см.куб. (ГДК 10 мг/м.куб.); потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 182,1 Вт(ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 76,5 Вт (ПДР - 45 Вт).(а.с.14-15). 01.10.2014 року згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності первинно та третю групу інвалідності строком на два роки. Згідно висновку, йому рекомендоване санаторно-курортне та медикаментозне лікування, протипоказана тяжка фізична праця, робота в підземних несприятливих метео умовах, вимушеній робочій позі. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, терапевта, ЛОР, кардіолога.(а.с.7). З епікризів, наданих суду, вбачається, що [PERSON] після встановлення професійного захворювання та інвалідності продовжує лікування.(а.с.8-9) Відповідно ст.23 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч.1 ст.9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Згідно ст.153 КЗпП України На всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. Трудові колективи обговорюють і схвалюють комплексні плани поліпшення умов, охорони праці та санітарно-оздоровчих заходів і контролюють виконання цих планів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 65 відсотків працездатності та став інвалідом 3-ї групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу необхідності постійно лікуватися. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.237-1 КЗпП України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, ст.23 ЦК України позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з травмою на виробництві втрачена на 65 відсотків та встановленням 3-ї групи інвалідності.. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити, як необґрунтованих. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20грн.

Outcome: partial