Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, обґрунтувавши тим, що 12.02.1999 року сторони уклали між собою шлюб. В період перебування у шлюбі у них народились двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Сторони не проживають у одному помешканні з 1.03.2014 року і саме з цього часу він не надає позивачу будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей, які мешкають разом з матір'ю. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця на кожну дитину з дня звернення позивача до суду і до повноліття дітей, оскільки бажає отримувати аліменти постійно і визначеному розмірі у судовому порядку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що відповідач тривалий час ніде не працював, а влаштувався на роботу тільки в грудні 2016 року, має на утриманні своїх батьків пенсійного віку, які отримують мізерну пенсію, потребують догляду і придбання продуктів харчування та ліків. Тому просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісячно. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, 12.02.1999 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбу м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №95 (а.с.8). В період перебування у шлюбі у них народились двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO] (а.с.6) та донька - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.24). Сторони не проживають у одному помешканні з 1.03.2014 року і саме з цього часу відповідач не надає позивачу будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей, які мешкають разом з матір'ю. Вказані обставини не заперечувались представниками сторін по справі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2016 рік" - установити у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень; з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня; з 1 грудня - 1637 гривень. За змістом ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Оскільки представник відповідача не заперечувала щодо обов'язку відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому повідомила, що відповідач працює оператором автоматизованої лінії по виробництву солода ТОВ „Хлібосол 2014", отримуючи постійний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 1600 грн. на місяць (а.с.22), тому позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню у вигляді присудження аліментів у частці від доходу батька. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як зазначає ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Згідно ч.3, ст.70 Закону України „Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, - п'ятдесят відсотків. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 4, п.17 тієї ж Постанови наголошує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3, ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дітей, а також наявність у нього постійного щомісячного доходу та його розмір: 1600 грн. на місяць, задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини всіх його доходів щомісяця на користь позивачки для утримання обох дітей з 25.10.2016 року - дня подачі позову до суду до їх повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2016 рік" для дітей такого віку (дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня; з 1 грудня - 1637 гривень), який не повинен бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ствердження представника відповідача про те, що відповідач влаштувався на роботу тільки в грудні 2016 року, має на утриманні своїх батьків пенсійного віку (а.с.23), які отримують мізерну пенсію, потребують догляду, придбання продуктів харчування та ліків і вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів до 1/3 частини, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а саме: що саме вказані особи (а.с.23) є батьками відповідача, а він у них єдиний син, що вказані особи потребують постійного стороннього догляду, а їх пенсії не забезпечують їхнє існування та придбання необхідних для здоров'я ліків. Згідно ст.79; 88 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: approved