Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та додатково доданого розрахунку просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 71507,24 грн. в тому числі страхове відшкодування в сумі 38376,92 грн., втрат від інфляції в сумі 5718,14 грн., пеню в розмірі 25446,51 грн. та 3% річних в сумі 1965,67 грн. Позов обґрунтовувався тим, що 06.10.2014 року о 15 год. 30 хв. в м. Житомирі по вул. В. Бердичівській [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz 300D» д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 23.12.2014 року Ружинським районним судом Житомирської області була винесена постанова, якою [PERSON] було визнано винним у скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу YOUYI була застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто» - Поліс обовязкового страхування АС №8620229 від 08.11.2013 року. Позивачем на адресу відповідача були направлені всі необхідні документи для здійснення страхової виплати, однак на час звернення до суду з даним позовом вказана виплата відповідачем не проведена, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач ПАТ "УСК "Гарант-Авто" свого представника у судове засідання не направив, належним чином повідомлявся про дату та місце розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи, причин неявки суду не повідомив, будь-яких заперечень в обсязі заявлених позовних вимог чи клопотань суду не направляв. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У заяві від 10.01.2017 року зазначив, що автомобіль [NUMBER] він продав ще у 2014 році, тому відношення до скоєної дорожньо-транспортної пригоди та даного позову немає (а.с. 102). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності представника відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.10.2014 року о 15 год. 30 хв. в м. Житомирі по вул. В. Бердичівській [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР керуючи автомобілем [NUMBER] не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz 300D» д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 18). Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с. 8). Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (частина 4 статті 61 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 280609 вбачається, що автомобіль [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с. 7). На підставі довіреності від 15.05.2014 року [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватись, розпоряджатись (продати, зняти з обліку, передати в оренду) належний йому автомобіль [NUMBER] (а.с. 15). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України). Згідно з положеннями частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Із полісу №АС/7700917 вбачається, що цивільно-правову відповідальність забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz 300D» д.н.з. [NUMBER], було застраховано в установленому законом порядку ПАТ "УСК "Гарант-Авто" на страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю у розмірі 100 тис. грн, за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн. (а.с. 12). З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ "УСК "Гарант-Авто" із заявою про страховий випадок та виплату страхового відшкодування, однак виплату останнього страховиком здійснено не було. Відповідно звіту № 318 про оцінку автомобіля [NUMBER] від 24.12.2014 року проведеного ТОВ «[PERSON][NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 38376,92 грн. (а.с.23-32). Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування полісі в розмірі 38376,92 грн. Що стосується відшкодування Інфляційних витрат, пені та 3% річних слід зазначити наступне. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем страхове відшкодування позивачу не виплачено, тому у позивача виникло право на стягнення пені, інфляційних та 3-х відсотків річних за невиконання відповідачем зобовязання. Суд погоджується з розрахунком інфляційних витрат, пені та 3-х відсотків річних здійснених позивач, враховуючи, що відповідач не заперечив щодо позову, тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача втрат від інфляції в сумі 5718,14 грн., пеню в розмірі 25446,51 грн. та 3% річних в сумі 1965,67 грн. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі сплаченому ним при поданні позову до суду.

Outcome: approved