Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У зв'язку з тим, що він 07 жовтня 2013 року був звільнений з роботи у ПАТ "Любомирський вапняно-силікатний завод" у зв'язку зі скороченням штату, при звільненні з ним не був проведений повний і остаточний розрахунок, тому він звернувся до суду і отримав судовий наказ про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 12153,14 грн., однак підприємство і надалі не виплачувало належний йому заробіток, рішенням Рівненського районного суду від 21 січня 2014 року з відповідача стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08 жовтня 2013 року по 16 грудня 2013 року, однак відповідач і надалі не погашає заборгованість з виплати нарахованої йому заробітної плати, позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з ПАТ "Любомирський вапняно-силікатний завод" середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17 грудня 2013 року до дня подачі позову до суду в сумі 27775,44 грн. В суді позивач [PERSON] позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, пояснив, що був звільнений з роботи 07 жовтня 2013 року. Підприємством не було проведено з ним розрахунку і не сплачено з нарахованого розміру заробітної плати податків, а тому в центрі зайнятості йому виплачують допомогу по безробіттю в меншій сумі. За судовим наказом на його користь було стягнено заборгованість по заробітній платі по день звільнення в сумі 12153,14 грн. З вказаної суми йому виплатили лише 4900 грн. За рішенням суду було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8416,80 грн. за період з 08.10.2013 року по 16.12.2013 року, однак розрахунок з ним так і не був проведений, а тому він знову звернувся до суду з позовом і просить стягнути з ПАТ "Любомирський вапняно-силікатний завод" середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 27775, 44 грн. станом на день подачі позову до суду, тобто на 04 серпня 2014 року. Вважає свій позов обгрунтованим, іншого шляху вплинути на відповідача, який має можливість виплатити йому заборгованість по заробітній платі, немає, тому просить його позов задоволити. Представник відповідача ПАТ "Любомирський вапняно-силікатний завод" в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, місце і час розгляду справи своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про розгляд справи у його відсутності. Суд визнав його неявку до суду неповажною і прийшов до переконання про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача. Тобто суд вважає можливим провести заочний розгляд справи в ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечував. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у ПАТ "Любомирський вапняно-силікатний завод" і наказом № 155-к від 07 жовтня 2013 року був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України. На день звільнення підприємством не було проведено з ним повний розрахунок. Судовим наказом Рівненського районного суду від 17.10.2013 року з ПАТ "Любомирський вапняно-силікатний завод" було стягнено на користь [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої на день звільнення заробітної плати в сумі 12153,14 грн. Відповідач і надалі не виплачував заборгованість по заробітній платі, тому рішенням Рівненського районного суду від 21 січня 2014 року з нього було стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08 жовтня 2013 року по 16 грудня 2013 року в сумі 8416,80 грн. Незважаючи на те, що судовий наказ і рішення суду звернені до виконання, відповідач в добровільному порядку і надалі не погашає заборгованість по заробітній платі, а тому позивач звернувся з позовом до суду і просить стягнути заборгованість, яка виникла на день подачі позову до суду (04.08.2014 року) в сумі 27775,44 грн. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи все це в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки, судом встановлено, що позивач отримував заробітну плату несвоєчасно і не в повному обсязі, то виникла заборгованість, яку необхідно стягнути за рішенням суду. Як стверджує позивач, з ним по даний час не проведено повний розрахунок при звільненні, тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути і середній заробіток за час затримки розрахунку. При прийнятті рішення суд виходить лише з наявних і наданих позивачем доказів, оскільки представник відповідача в судове засідання не з'явився, будь-яких заперечень на позов подано не було, доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду також не надав. Суд приходить до висновку, що відповідач проігнорував явку до суду, самоусунувся від повного і всебічного вирішення даного спору. Позивачем надано суду свої розрахунки середнього заробітку за час затримки розрахунку і суд з ними погоджується, оскільки ці розрахунки нічим не спростовуються. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислена на підставі копії довідки про розмір середньоденної заробітної плати починаючи з наступного дня після закінчення періоду за який уже було проведено стягнення за судовим рішенням, по день звернення до суду з даним позовом. Оцінюючи всі вище наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в наявності є порушення законних прав позивача, за захистом яких спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення повністю. В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути і судовий збір, від сплати якого звільнений позивач при подачі позову до суду.

Outcome: approved