Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позов мотивований тим, що 15.03.2006 року [PERSON] звернулася до КБ "Приватбанк"з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 15.03.2006 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в КБ "Приватбанк". Станом на 14.07.2020 року у [PERSON] існує заборгованість перед позивачем в загальній сумі 29576,01 грн., яку він просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 07.09.2020 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відзив в установлений строк відповідачем не подано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись, зокрема, на неналежність і недопустимість доказів, поданих позивачем, недодержання правил завірення копій документів, та інші обставини, які вказувала у своїх поясненнях в судовому засіданні. По суті позовних вимог щодо фактичного укладення кредитного договору про надання банківських послуг б/н від 15.03.2006 року заперечила, щодо розрахунки суми боргу в загальній сумі 29576,01 грн. (в тому числі за тілом кредита і за відсотками) заперечила. Заяви, передбаченої ч.3 ст. 267 ЦК України, відповідачем в ході судового розгляду не подавалось. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 38 з/с), та [PERSON] 15.03.2006 року було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (копія на а.с. 22). В даній анкеті-заяві зазначені відомості стосовно [PERSON] , в графі підпис (а.с. 22 з/с) міститься відмітка, аналогічна відмітці "Підпис власника паспорта" у копії паспорта відповідача, що додана до позовної заяви (а.с. 33). В судовому засіданні відповідач заперечила дійсність вказаної анкети-заяви з підстав, що підпис у зазначеній графі не містить розшифровки прізвища, імені і по батькові особи, яка його вчинила. Суд, надаючи оцінку зазначеному аргументу відповідача, звертає увагу на те, що в графі "Відмітки банку" досліджуваної анкети-заяви міститься запис "Правильність і достовірність відомостей перевірено, ідентифікація клієнта проведена відповідно до порядку ідентифікації клієнтів під час відкриття рахунків та випуску платіжних карток", і цей запис посвідчено посадовою особою банку шляхом проставлення особистого підпису та печатки відділення банку. Копія заяви засвідчена повноважним представником позивача (а.с. 34), містить відмітку "Згідно з оригіналом", дату засвідчення копії, підпис, прізвище та ініціали відповідної особи. З урахуванням приписів 95 ЦПК України, якою визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, а учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, суд приймає до уваги заяву-анкету як доказ на підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги. Згідно інформації, викладеній у анкеті-заяві, [PERSON] підтвердила, що підписанням цієї анкети-заяви вона згодна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк". Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14.07.2020 року (а.с. 5-19) становить 29576,01 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25660,00 грн. (в т.ч. за поточним тілом кредита 20475,01 грн., за просточеним тілом кредита - 5184,99 грн.), заборгованості за нарахованими відсотками 1295,80, за простроченими відсотками - 2620,21 грн. Погашено заборгованості по пені - 50,00 грн., по простроченим відсоткам - 69,25 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено в ході судового розгляду, у заяві-анкеті, підписаній сторонами 15.03.2006 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), нарахованих відсотків, прострочених відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованими і простроченими відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов і правила надання банківських послуг. Судом досліджено Умови і правила надання банківських послуг та зміни в договірну базу за платіжними картками (а.с. 23-32). Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Такі відомості належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином суд бере до уваги пояснення відповідача [PERSON] про те, що з зазначеними умовами та правилами вона під підпис не ознайомлена. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Водночас суд звертає увагу, що в заяві-анкеті визначено базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору - 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В ході судового розгляду встановлено, що позивачем відсоткова ставка за час існування спірних правовідносин неодноразово змінювалася в односторонньому порядку (згідно з розрахунком заборгованості - від 3,5% до 84,00 %). З мотивів, виклаених вище, суд вважає, що така зміна не породжує для відповідача правових наслідків. Зважаючи на те, що позивачем не доведено числовий (вартісний) розмір відсотків, що підлягає стягненню з урахуванням умов, визначених в заяві-анкеті від 15.03.2006 року, а матеріали справи не містять методики чи алгоритму, який дозволив би суду визначити таку суму самостійно (з урахуванням, зокрема, відсутності деталізації сум та періодів, за які такі відсотки нараховуються, постійної зміни балансу рахунків відповідача та залишку сум на них та інших обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення позову в цій частині), суд відмовляє у задоволенні таких вимог. Відтак суд вважає, що зарахування позивачем 50,00 грн. заборгованості по пені (а.с. 17, з/с) та 69,25 грн. по простроченим відсоткам (а.с. 19) є передчасним і безпідставним, а вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2620,21 грн. та за нарахованими відсотками 1295,80 не підлягають задоволенню. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стосовно посилань відповідача на неналежність і недопустимість доказів, які подані позивачем, а також інші обставини, зазначені як заперечення в ході судового розгляду, суд вважає за необхідне вказати на таке. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). До засобів доказування належать письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків (ст. 76 ЦПК України). За змістом статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Заперечуючи проти допустимості наданих позивачем доказів, відповідач вказувала, зокрема, на недодержання вимог Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003 щодо засвідчення копій документів, розміру шрифту тощо. Суд критично сприймає вказані аргументи, оскільки докази надаються сторонами на власний розсуд, і позивач вільний у виборі тих, якими обгрунтовує свої вимоги. Розрахунки заборгованості, довідки, умови надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, підписані представником позивача. Копії наданих суду документів засвідчені повноважним представником позивача (а.с. 34), містять відмітку "Згідно з оригіналом", дату засвідчення копії, підпис, прізвище та ініціали відповідної особи. При цьому відповідачем взагалі жодних доказів на спростування обставин, зазначених позивачем, в ході судового розгляду не надано. Заперечення [PERSON] щодо фактичного укладення кредитного договору з відповідачем у зв`язку з відсутністю окремого письмового договору суд відхиляє. Кредитний договір від 15.03.2006 року безпосередньо укладений між сторонами у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами. В судовому засіданні на запитвння суду щодо дійсності відомостей по операціях за картковими рахунками, відкритими на її ім`я у АТ КБ "ПриватБанк" за період з 15.03.2006 року по 01.07.2020 року (а.с. 41-68) та підстав для таких її дій з огляду на заперечення укладення договору, [PERSON] відмовилась відповідати, пославшись на ст. 63 Конституції України. Враховуючи, що відповідачем не спростовано фактичне отриманя та використаня коштів, вони у добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ураховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відсутність факту письмового повідомлення відповідача про зміну умов кредитування та обслуговування картки в частині зміни кредитного ліміту (а.с. 20), а також інші пояснення відповідача, надані в ході розгляду цієї справи, зазначених висновків суду не спростовують. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також відповідати завданню цивільного судочинства. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст. 89 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, а також на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредита в сумі 25 540,75 грн (за вирахуванням самостійно зарахованого позивачем як суми пені 50,00 грн. та 69,25 грн. як заборгованості по простроченим відсоткам) підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в сумі 1815,29 грн. пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 536, 610, 625, 1054, 1056 ЦК України,

Outcome: partial