Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «РУДАНА» та [PERSON] та просив суд зобов`язати [PERSON] особисто, на телевізійному каналі «Рудана» спростувати інформацію про привласнення ним бюджетних коштів Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, яка була оприлюднена нею в телевізійній програмі « [INFO] » в телевізійному сюжеті «Громада проти» від 31.10.2018. Зобов`язати КП «Телерадіокомпанія «РУДАНА» зробити наступні дії: надати відповідачу [PERSON] технічну можливість спростувати інформацію про привласнення ним бюджетних коштів Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, яка була оприлюднена нею в телевізійній програмі « [INFO] » в телевізійному сюжеті «Громада проти» від 31.10.2018; розмістити на офіційному сайті Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «РУДАНА» Криворізької міської ради телевізійний сюжет, в якому відповідачем [PERSON] буде спростовано вищезазначену інформацію та видалити з офіційного сайту Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «РУДАНА» Криворізької міської ради телевізійний сюжет «громада проти від 31.10.2018; стягнути з [PERSON] на свою користь моральну шкоду в сумі 100\~000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначив, що 31.10.2018 КП «Телерадіокомпанія «РУДАНА» КМР в телевізійній програмі «Ракурс» в телевізійному сюжеті «Громада проти», який транслювався на Криворізький регіон, відповідачем [PERSON] була оприлюднена неправдива інформація щодо привласнення ним бюджетних коштів Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області. Вказаний сюжет було розміщено на офіційному сайті КП Телерадіокомпанія «РУДАНА» КМР і вже протягом року доступний широкому колу користувачів мережі Інтернет. У вказаному сюжет [PERSON] повідомила широкому колу телеглядачів та користувачів мережі Інтернет, завідомо неправдиві відомості про те, що він, займаючи посаду сільського голови Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, привласнив бюджетні кошти, чим створив «комфортні умови для проживання власної родини». [PERSON] повідомила телеглядачів та користувачів мережі Інтернет наступне: «За рахунок бюджетних коштів, на превеликий жаль, фермерським господарством керувати дуже легко і, як з`ясувалось, у нас статки зростають. Бо таким успішним головою фермерського господарства пан Зубрій не був,а як тільки очолив об`єднану територіальну громаду, після того, як одержав доступ до бюджетних коштів, відразу у нього з`явилась можливість і відпочивати кожного року на заморських країнах, і придбавати транспортні засоби, як для пересування, так і для обробітку землі. До того часу у нього не було таких коштів. …пан Зубрій ремонтує в селі Інгулець свій будинок культури». Однак бюджетні кошти Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області він не привласнював, доказів, які б свідчили про інше, у відповідача [PERSON] немає і бути не може. Якби він дійсно привласнював бюджетні кошти, то відносно нього було б відкрито кримінальне провадження і він був би повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень. Однак у Криворізькому ВП та в Широківському ВП немає відкритих відносно нього кримінальних проваджень, відповідно про підозру він не повідомлявся. Твердження [PERSON] про те, що бюджетними коштами ним було оплачено відпочинок для його сім`ї, що за рахунок бюджетних коштів ним було придбано транспортні засоби для власного пересування, придбано сільськогосподарську техніку для фермерського господарства, що вказані бюджетні кошти були витрачені на ремонт «свого» будинку культури, також не відповідає дійсності, доказів, які б свідчили про інше, у відповідача [PERSON] немає і бути не може. Оприлюднення [PERSON] завідомо неправдивої інформації про привласнення ним бюджетних коштів Новолатівської сільської ради стало можливим виключно за технічного сприяння КП «Телерадіокомпанія «РУДАНА» КМР, оскільки саме останнє надало можливість [PERSON] оприлюднити завідомо неправдиву інформацію на телевізійному каналі, розмістивши телевізійний сюжет з вказаною інформацією на своєму офіційному сайті. Оприлюднення завідомо неправдивої інформації завдало йому значної моральної шкоди, принизило і продовжує принижувати його честь та гідність, завдало та продовжує завдавати істотної шкоди його репутації, яка набувалась роками, спаплюжило його добре ім`я, завдало та продовжує завдавати істотної шкоди його діловій репутації як голови сільської ради. Протягом кількох місяців, внаслідок депресії, у нього не було навіть сил та бажання виправдовуватись, доводити свою правоту в суді. Він страждав та продовжує страждати і переживати у зв`язку з тим, що завідомо неправдива інформація стала відома десяткам, сотням телеглядачів телевізійного каналу « [INFO] » та користувачам мережі Інтернет, значна частина мешканців Широківського району не хоче в зв`язку з цим навіть спілкуватися з ним. Тому враховуючи викладене, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 18\~листопада 2019\~року прийнято\~до розгляду\~та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року відхилено клопотання відповідача [PERSON] про продовження строку подання відзив на позовну заяву та клопотання про зобов`язання позивача надати докази по справі. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року зобов`язано Криворізький відділ поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області та Широківське відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області надати відомості про те, чи є в провадженні слідчих вказаного відділу кримінальні провадження, які були відкриті за фактом привласнення [PERSON] бюджетних коштів Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області. Ухвалою суду\~від 06\~квітня 2020\~року задоволено\~клопотання представника\~позивача [PERSON] \~-\~ [PERSON] \~про виклик\~свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~та задоволено\~клопотання представника\~позивача [PERSON] \~-\~ [PERSON] \~про долучення\~флеш-диску\~з записом\~та перегляду\~у судовому\~засіданні телевізійного\~сюжету "Громада\~проти"\~від 31.10.2018\~року.\~Закрито підготовче\~провадження у\~справі та\~призначено справу\~до судового\~розгляду. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Голівер П.В. на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позові. Доповнив, що позивач відома людина, був "облитий брудом" [PERSON] , через що переживав, порушена його душевна рівновага, страждав, змушений виправдовуватись та докладати зусиль для відновлення своїх прав. Підірвано його авторитет та словами не передати його моральний стан. З боку відповідача КП "Телерадіокомпанія "Рудана", то вважає, що ведучій слід було зупинити [PERSON] та задати єдине питання "Чи є докази тому, що вона говорить?". Тоді б було зовсім інше сприйняття інформації, інакше, вказана інформація була доведена до маси людей як така, що є правдивою і дійсною. Представник відповідача КП «Телерадіокомпанія «Рудана» КМР Сіроштан О.А. позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 26-28), в обґрунтування якого зазначено, що твердження позивача, щодо оприлюднення КП «ТРК «Рудана» КМР завідомо неправдивої інформації та завдання йому моральної шкоди, є безпідставними. Так, дійсно [INFO] на офіційному сайті Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «РУДАНА» Криворізької міської ради, було розміщено телевізійний сюжет «Громада проти». Однією із подій, що набули великого суспільного резонансу, стала ситуація щодо привласнення бюджетних коштів Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області. З метою висвітлення всіх обставин цієї резонансної справи до участі в інформаційній програмі було запрошено представників громадських організацій, представників територіальної громади Новолатівської сільської ради Широківського району, так і безпосередньо позивача [PERSON] - сільського голову Новолатівськоі сільської ради. Прискіплива увага до вищезазначених обставин викликана тим, що на момент виходу передачі, [PERSON] є публічною особою. До участі в програмі було запрошено всі сторони конфлікту, кожна з яких мала своє право на висловлення власної точки зору з порушеного питання. Таким чином\~відповідачем було\~дотримано необхідного\~балансу між\~презумпцією невинності\~особи і\~правом громадськості\~ знати\~інформацію.\~В ході\~передачі відповідачем\~по справі\~ [PERSON] ,\~було висловлено\~думку щодо\~привласнення позивачем\~бюджетних коштів\~Новолатівської сільської\~ради.\~Однак КП\~«ТРК «Рудана»\~КМР не\~несе відповідальності\~за судження\~ [PERSON] ,\~оскільки на\~час виходу\~передачі вона\~була членом\~виконавчого комітету\~Новолатівської сільської\~ради,\~а відповідно\~до пункту\~б частини\~1\~ст.\~67.\~Закону України\~«Про телебачення\~і радіомовлення»,\~телерадіоорганізація та\~її працівники\~не несуть\~відповідальності за\~поширення інформації,\~що не дає дійсності,\~у разі\~якщо ця\~інформація є\~дослівним цитуванням\~заяв і\~виступів (усних\~і друкованих)\~посадових осіб\~органів державної\~влади та\~органів місцевого\~самоврядування.\~Таким чином,\~ [PERSON] ,\~на момент\~виходу передачі,\~мала статус\~посадової особи\~органу місцевого\~самоврядування,\~а саме\~виконавчого комітету\~Новолатівської сільської\~ради.\~Крім того,\~відповідно до\~частини першої\~статті 277\~ЦК було\~дотримано необхідний\~баланс між\~презумцією невинності\~особи і\~правом громадськості\~знати інформацію:\~ведучою програми\~«Громада проти»\~від 31.10.2018\~p.,\~було зазначено,\~що [PERSON] \~має власну\~думку щодо\~проблеми,\~яка розглядається,\~і трансляція\~якої також\~відбулась в\~зазначеній програмі\~(хв.\~33:35).\~До того\~ж,\~відповідно до\~ст.\~ст.\~64,65\~Закону України\~«Про телебачення\~і радіомовлення»,позивач\~мав право\~на спростування\~інформації та\~право на\~відповідь,\~для чого\~він мав\~подати заяву\~про спростування\~або/та\~заяви на\~відповідь (коментар\~чи власне\~тлумачення обставин\~справи)\~до телерадіоорганізації\~у письмовій\~формі протягом\~14\~днів з\~дня поширення\~таких відомостей\~з письмовим\~повідомленням про\~це Національної\~ради.\~Однак своїм\~правом позивач\~не скористався,\~заяв від\~ [PERSON] \~на адресу\~КП «ТРК\~«Рудана» не\~надходило.\~Таким чином,\~жодних порушень\~в діяльності\~КП «ТРК\~«Рудана» КМР,\~щодо порядку висвітлення вищезазначеного питання\~та можливого\~захисту прав\~позивача [PERSON] , допущено не було, тому КП «ТРК «Рудана» КМР просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Відповідач [PERSON] вимоги позову не визнала, пояснила, що висловлювала лише власні оціночні судження, що були сфоровані на підставі свідчень жителів і громадян, про використання коштів [PERSON] на свій власний розсуд. Виступаючи в ефірі, вона надавала оцінку діям голови сільської ради, а не фізичній особі, образ не допускала. Надала також письмові заперечення (а.с. 105-116) та письмові пояснення (а.с. 162-167), в обґрунтування яких зазначено, що як вбачається зі змісту позовної заяви поширювачем оспорюваної інформації в мережі Інтернет [PERSON] названо комунальне підприємство «Телерадіокомпанія «РУДАНА» Криворізької міської ради. Тож нею досліджено контент мережі Internet через пошуковик Google і веб-сайт вказаної вище юридичної особи та з`ясовано, що відсутня будь-яка інформація, яка б свідчила про повідомлення нею широкому колу користувачів і глядачів, що сільським головою [PERSON] привласнено бюджетні кошти Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, що бюджетними коштами Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області ним оплачено відпочинок сім`ї, що за бюджетні кошти Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області ним придбано транспортні засоби для власного пересування. Натомість виявлено телевізійні сюжети від 29 і 30 жовтня під назвами «Невдоволена громада» із 176 переглядами і «Протест у Новолатівській громаді», який має 330 переглядів, відповідно, в яких члени органу місцевого самоврядування, виконавчого комітету та місцеві жителі висловлюють судження про використання сільським головою [PERSON] бюджетних коштів територіальної громади на власний розсуд, а не так, як того хочуть люди. Сюжет «Громада проти» телевізійної програми «РАКУРС» вийшла в ефір 31 жовтня 2018 року. В ньому нею відтворено критику певних фактів і недоліків діяльності сільського голови [PERSON] , яка ґрунтується на подіях Новолатівської об`єднаної територіально громади, учасником яких вона стала впродовж 2015-2018 років; усні обговорення працівників апарату виконкому Новолатівської сільської ради про зріст валового прибутку фермерського господарства «Овен» з 19 млн. грн у 2015 році до майже 53\~млн грн. у 2017 році, а також свідчення менеджера з питань регіонального розвитку AT «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», старости Новолатівської сільської ради, депутатів, тощо. З урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини, а також відсутності доказів, які б підтвердили зведені [PERSON] обставини поширення нею щодо нього, як публічної особи, достовірної інформації, позовні вимоги про зобов`язання її спростувати інформацію про привласнення ним бюджетних кошти Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області є абсурдними і такими, що не містять правових підстав для їх задоволення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач згодився з твердженнями про те, що відколи очолив об`єднану територіальну громаду, його матеріальний стан покращився, зокрема згідно розміщених у відкритих джерелах відомостей і наданих представником позивача письмових доказів не лише не заперечується, що в [PERSON] з`явилась можливість відпочивати всією сім`єю за межами України, а й документально утверджено його та членів його родини спроможність придбавати особливо розкішні\~автомобілі в той час, коли жителі села Новоселівка, яке входить до складу Новолатівської об`єднаної територіальної громади живуть у надскладних соціальних антисанітарних умовах у місцевості, визнаній постановою Верховної\~Ради України .\~12.07.2001р.\~№ 2661-ІІІ зоною надзвичайної соціально-економічної та екологічної ситуації, в оточені відвалів, хвостосховищ і ставка-накопичувача шахтних вод в балці [PERSON] , без доступу до основних суспільних послуг і найважливішої соціальної інфраструктури таких, як придбання продуктів харчування, засобів санітарії і особистої гігієни, предметів першої необхідності, медикаментів, виклику лікаря, тримання взаємин з рідними та близькими через відсутність елементарного транспортного сполучення. Тому зважаючи на викладене, оскільки нею доведено відсутність порушення або оспорювання права чи охоронюваного законом інтересу позивача, просить закрити провадження по справі за відсутності предмета спору. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її батько. Сюжет, що вийшов в ефір вплинув на всю родину. Він розлетівся в соціальній мережі , про нього говорили всі знайомі і не знайомі, при цьому ставились до інформації так, що все це дійсно правда. Бабуся, будучи під впливом цієї інформації стала говорити позивачу, "Що ти наробив? Тебе ж тепер посадять?". Батько дуже змінився після виходу цієї передачі. Він був замкнутий, нічого не говорив, уникав спілкування, зустрічей, почував себе соромно та ніяково. Він навіть не поїхав до свекра на День народження, хоча завжди підтримував близькі родинни стосунки. Йому було дуже неприємно та боляче, він переживав, навіть говорив, що піде із займаної посади. При цьому [PERSON] неодноразово приїжджала на сесію з телеканалом "Рудана", неодноразово говорила, що якщо вийшла інформація, то вона перевірена і правдива; було зірвано 3 чи 4 сесії. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона рідна сестра зята позивача. У її батька був День народження, вся родина зібралась святкувати. [PERSON] сказав, що не прийде, недобре себе почуває через передачу. Саме 31.10.2019 вийшов сюжет в ефір. Відомості погано вплинули на [PERSON] і змінили його звичайний уклад життя. Вона чула, як [PERSON] розмовляв з її батьком, він говорив про те, що не знає, як з цим жити далі, як дивитись людям в очі, як оправдовуватись. Для нього це був сильний удар, так як він дуже багато сил та власного життя докладав для покращення життя громади, за його ініціативи було багато поліпшень. [PERSON] навмисно вела таку діялність, щоб підірвати авторитет та довіру до [PERSON] . До виходу передачі, вона особисто приїждала декілька разів та повідоляли громаду, що буде така передача. [PERSON] намагалась зірвати сесії, щоб не було прийнято бюджет та комунальні заклади залишились без опалення. Вислухавши доводи представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і інші докази, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, і що не заперечували сторони 31.10.2018 на офіційному сайті Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «РУДАНА» Криворізької міської ради, було розміщено телевізійний сюжет «Громада проти». Участь у передачі приймала [PERSON] , яка під час свого виступу повідомила наступне: «За рахунок бюджетних коштів, на превеликий жаль, фермерським господарством керувати дуже легко і, як з`ясувалось, у нас статки зростають. Бо таким успішним головою фермерського господарства пан Зубрій не був, а як тільки очолив об`єднану територіальну громаду, після того, як одержав доступ до бюджетних коштів, відразу у нього з`явилась можливість і відпочивати кожного року на заморських країнах, і придбавати транспортні засоби, як для пересування, так і для обробітку землі. До того часу у нього не було таких коштів. …пан Зубрій ремонтує в селі Інгулець свій будинок культури». Факт поширення зазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується відеозаписом телевізійної програми «Ракурс» в телевізійному сюжеті «Громада проти» від 31.10.2018, що розміщено на офіційному сайті Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «РУДАНА» Криворізької міської ради, який був переглянутий судом . Згідно п. 2 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК), законів України: від 16 листопада 1992 року № 2782-XII «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі Закон про пресу), від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію», від 21 грудня 1993 року № 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» (у редакції Закону від 12 січня 2006 року № 3317-IV), від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 754/11312/15. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 333/7744/15-ц. Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до частини першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Верховним Судом в постанові від 01 вересня 2020 року по справі № 716/2112/17 (провадження № 61-12204св19) зазначено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підгрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у згаданій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зі змісту статей 3, 4, 6 Декларації вбачається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Посадові особи повинні погодитись з тим, що вони підлягатимуть громадському контролю та критиці, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, тієї мірою, якою це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обов`язків. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Проаналізувавши інформацію, яку позивач просив визнати недостовірною та спростувати, суд враховує, що [PERSON] є публічною особою сільським головою Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, а висловлювання [PERSON] , які позивач просить спростувати, не містять конкретних даних щодо оцінки його дій в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій, є оціночними судженнями, які не можуть бути витлумачені як фактичні дані з огляду на характер використання у них мовних засобів. З метою\~привернути увагу\~громадськості,\~відповідач [PERSON] \~виразила суб`єктивні\~оціночні судження,\~свій особистий\~погляд на\~дії позивача,\~як сільського\~голови,\~власну оцінку\~його поведінки,\~тому суд\~вважає,\~що спірні\~висловлювання відповідача\~ [PERSON] \~є лише\~оціночними судженнями\~та критикою у контексті діяльності позивача як посадової особи органу місцевого самоврядування, які не підлягають спростуванню. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Вимога про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію є похідною від вимоги про визнання недостовірною інформації, а тому задоволенню не підлягає. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні вимог судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed