Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У серпні 2016 р. публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі по тексту - позивач, банк, ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - по тексту [PERSON], відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 41 680,46 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі заяви від 01.07.2010 банк надав [PERSON] кредит в розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає договір про надання банківських послуг. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. За умовами договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та відсотками, перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Проте зобов'язання за договором відповідач порушив і станом на 30.06.2016 має заборгованість в загальному розмірі 41 680,46 грн., що включає: заборгованість за кредитом в сумі 19 367,63 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 19 851,86 грн.; штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 1 960,97 грн. (процентна складова). Представник позивача Сафір Ф.О. подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність та заперечення на заяву представника відповідача про застосування позовної давності. Послався на те, що останній платіж за кредитним договором надійшов від відповідача 12.02.2016, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та подала заяву про застосування позовної давності вказавши, що відповідач припинила виконання зобов'язань за кредитним договором у грудні 2012 р., а отже строк позовної давності сплив 03.12.2015. На обґрунтування заперечень по суті позовних вимог послалася на те, що відповідач звертався до позивача із заявою-анкетою щодо отримання зарплатної картки, а належних доказів звернення позивача із заявою про надання кредиту та ознайомлення з усіма умовами кредитного договору позивачем не надано. Заслухавши представника відповідача та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 01.07.2010 між ПАТ КБ "ПриватБанк" (банком) та [PERSON] (клієнтом) шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено договір, предметом якого є видача банком клієнту зарплатної картки, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 74). Сторони договору погодили, що заява [PERSON] разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає договір про надання банківських послуг. Враховуючи загальні ознаки зобов'язань, зафіксовані у вищевказаному договорі, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір банківського (карткового) рахунка. Судом встановлено, що банк відкрив [PERSON] картковий рахунок, видав їй зарплатну картку та здійснював їх обслуговування. Одночасно з відкриттям зарплатного рахунку банк відкрив відповідачу кредитний рахунок у національній валюті України за тарифним пакетом «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом в розмірі 20 000 грн. З виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що починаючи з грудня 2012 р. [PERSON] користувалась кредитними коштами і періодично вносила платежі на погашення заборгованості. Останній платіж на погашення кредиту [PERSON] здійснила у лютому 2016 р., після чого будь-які сплати на користь банку припинила (а.с. 57-63). Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] припинила виконання зобов'язань по погашенню кредиту у грудні 2012 р., а всі подальші дії по погашенню кредиту відбувалися шляхом автоматичного списання коштів із зарплатного рахунку, спростовуються вищевказаною випискою, з якої видно, що 12.02.2016 відповідач внесла на рахунок 2000 грн. готівкою через термінал самообслуговування. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 30.06.2016 загальний розмір заборгованості відповідача становить 41680,46 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 19 367,63 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 19 851,86 грн.; штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 1 960,97 грн. (процентна складова) (а.с. 6-10). Як на підставу своїх вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що сторони уклали договір кредитування рахунку і керувались при цьому положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. При цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Проте належних і допустимих доказів на підтвердження виникнення між сторонами зобов'язань, які випливають з договору кредитування рахунку, позивачем не надано. Так, відповідно до ст. 1069 ЦК України права і обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 гл. 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. За приписом ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відтак законом для кредитного договору встановлена обов'язкова письмова форма, а істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є його предмет, сума, строк повернення і розмір процентів. Судом встановлено, що [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, проте зі змісту цієї заяви не вбачається, що позивач мала волевиявлення на укладення кредитного договору та погоджувалася на запропоновані банком умови такого договору. Так у розділі «Ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, прошу надати мені перераховані нижче послуги» відповідач поставила відмітку у графі «зарплатна картка», а жодних відміток у графі «платіжна картка кредитка «Універсальна» нею не проставлено, також відсутні і будь-які записи у розділі «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна». В підписаній [PERSON] анкеті-заяві не визначені істотні умови договору кредитування рахунку, зокрема, такі як сума кредиту, розмір процентів, строки і порядок погашення кредиту, в тому числі розмір та порядок нарахування щомісячного платежу, а доказів, які б підтверджували підписання відповідачем Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, які є складовими частинами договору, суду не надано. Суду також не надано інших доказів, в яких би була виражена воля відповідача на укладення кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ч. 1 ст. 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України) Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного законодавства суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування між ним та [PERSON] правовідносин, які випливають договору кредитування рахунку, а отже не доведено і право вимагати від відповідача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами і штрафних санкцій на умовах договору, який фактично не було укладено. Водночас судом достовірно встановлено, що [PERSON] без достатньої правової підстави отримала від банку грошові кошти і розпорядилася ними на власний розсуд. Згідно з приписом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже за змістуом вказаної норми матеріального права зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним існування усіх трьох умов, які є підставою для виникнення зобов'язання з безпідставного придбання майна. З огляду на те, що відповідач [PERSON] безпідставно збагатилася за рахунок позивача, порушені права позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення тіла кредиту в сумі 19 367,63 грн. Доводи представника відповідача про сплив строків позовної давності суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а ст. 257 цього Кодексу встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як встановив суд, у лютому 2016 р. [PERSON] внесла кошти на рахунок банку, що свідчить про визнання нею боргу, а отже позов ПАТ КБ "ПриватБанк" подано в межах строків позовної давності. Вирішуючи відповідно до положень статті 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат суд враховує, що ціна заявленого ПАТ КБ "ПриватБанк" позову становить 41 680,46 грн., і позов оплачений судовим збором в сумі 1378 грн. (а.с. 1). Враховуючи, що позов задоволено на 19 367,63 грн., тобто на 23/50 часток, присудженню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 633,88 грн. (1378 :50 х 23). На підставі викладеного,

Outcome: partial