Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 14.09.2009 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано кредитну картку для користування картковим рахунком. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5100 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач в порушення умов кредитного договору не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором, в зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року має заборгованість у розмірі 120874,71 грн., з яких: 4861,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 107881,54 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5732,13 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного АТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у розмірі 120874,71 грн., а також судові витрати в сумі 2102 грн. В ході розгляду справи представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в сумі 13266,71 грн., з яких: 4861,04 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8405,67 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились. Представник позивача Гребенюк О.С. разом із позовом подав письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якій заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Від відповідача [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги вона визнала частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4861,04 грн. Також, зазначила, що збільшення базової процентної ставки по кредиту з 2,5 % на іншу нею не погоджувалось. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.07.2009 року [PERSON] (після зміни прізвища в зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] ) звернулася до АТ КБ "Приватбанк" та підписала заяву з метою отримання банківських послуг - кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом - 2,5 % в місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 16). В заяві зазначено, що відповідач ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Підписавши вказану заяву, відповідач також погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі підписаної відповідачем заяви позивач надав останній кредит у розмірі, встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який поступово було збільшено до 5100 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 14). Крім того, як слідує з довідки АТ КБ "Приватбанк" відповідачу було видано ряд кредитних карток, остання з яких № [NUMBER] , з терміном дії до 01/17 (а.с. 15). Відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 8-13). Згідно, доданого представником позивача до заяви про зменшення позовних вимог, розрахунку, станом на 31.01.2021 року заборгованість відповідача становить 13266,71 грн., з яких: 4861,04 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8405,67 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 27-39). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складову його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами. У підписаній відповідачем заяві від 30.07.2009 року сторонами обумовлена базова процентна ставка в розмірі 2,5 % в місяць з розрахунку 360 днів у році. Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка неодноразово збільшувалась банком, зокрема з 01.09.2014 року до 34,8 % річних, з 01.04.2015 року до 43,2 % річних. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину договору, які не підписані відповідачем, а також на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка згідно підписаної відповідачем заяви не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Згідно вказаної довідки про умови кредитування визначено: тип кредитної лінії - поновлювана; пільговий період (нарахування процентів передбачено за ставкою 0,01 % річних) становить до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова процентна ставка - 2,5 % на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів/рік); розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту, та пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць - нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 та більше днів та при виникненні прострочки на суму більшу від 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш як на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 % (а.с.17). Однак, надана банком довідка про умови кредитування підписана невідомою особою без зазначення її прізвища та ініціалів, при цьому погодження будь-яких інших умов договору, крім базової процентної ставки, відповідачем заперечується. Крім того, вказана довідка датована 06.11.2009 року, в той час як заяву, відповідно до якої [PERSON] виявила бажання отримати кредит у АТ КБ "Приватбанку" підписано останньою 30.07.2009 року, а тому вона не могла погодити викладені в довідці умови на момент укладення договору. Що стосується наданого позивачем Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, то матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вони на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в них розмірі і порядку нарахування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.07.2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, доданий до позовної заяви, Витяг з Умов та Правил, які не підписані відповідачем, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 30.07.2009 року, шляхом підписання відповідачем заяви. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Таким чином, банк надав суду розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, в якому розмір заборгованості по процентам, починаючи з 01.09.2014 року обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачем не були погоджені. При цьому встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Обгрунтований розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки, передбаченої підписаною відповідачем заявою, у розмірі 2,5 % на місяць позивачем суду не надано, що свідчить про не доведення позивачем розміру позовних вимог, пред`явлених до відповідача в частині стягнення прострочених відсотків. Відтак, відсутні підстави для задоволення вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам, у заявленому позивачем розмірі, через недоведеність зазначеної суми боргу по відсотках наданим банком розрахунком заборгованості по процентам, оскільки заявлена до стягнення сума 8405,67 грн. визначена як заборгованість станом на 31.01.2021 року, з урахуванням періоду, починаючи з 01.09.2014 року, коли банк в порушення умов укладеного кредитного договору, без згоди відповідача, став застосовувати збільшену процентну ставку за користування кредитними коштами. Разом з тим, оскільки заявлені банком позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4861,04 грн. останньою визнані та їх розмір не оспорюється, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту в зазначеному розмірі. При цьому, судом також враховується, що визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з врахуванням частково задоволених вимог (на 36,64 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 770,17 грн. судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial