Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Вакулівської сільської ради про визнання, в порядку спадкування, права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , яка визнана безвісно відсутньою рішенням Софіївського районного суду від 09.08.2004 року та на підставі вказаного рішення видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.08.2018 року. За життя мати позивача [PERSON] працювала у КСП ім. Шевченка, що потверджується відповіддю КЗ "Софіївський районний трудовий архів" Софіївської районної ради №601/01-19 від 06.12.2018, тобто [PERSON] була членом КСП ім. Шевченка. Розпорядженням голови Софіївської районної державної адміністрації №47-р від 13.03.2000 року надано дозвіл на виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) пропущенним членам КСП ім. Шевченка. На підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації №«47-р від 13.03.2000 року [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року, який згідно книги реєстрації та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Шевченка значится за №0433 та отриманий [PERSON] . З метою отримання у спадок права на земельну частку (пай), яке належало спадкодавцю позивача - [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року, позивач звернулася до Софіївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори Русак Л.A. від 10.09.2018 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року відсутній у позивача, у зв`язку з тим, що мати позивача [PERSON] зникла безвісти, а позивач була влаштована на повне державне забезпечення в державну установу для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та внаслідок цього сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року був втрачений, про що було зроблено відповідне оголошення у газеті "Вісті" Софіївщини" від 02.03.2019 (2502-2503). Враховуючи вищевикладене,позивач вважає, що є підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), площею 10,7 умовних кадастрових гектар по колишньому КСП ім. Шевченка, розташовану на території Вакулівської сільської ради Софіївського району, що належало померлій [INFO] [PERSON] , згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи, була належним чином повідомлена, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Вакулівської сільської ради в судове засідання не з`явилась, заяв про розгляд справи без участі представника відповідача суду не направляла. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись особа за захистом свого невизнаного, оспорюваного або порушеного права. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.4), яка визнана безвісно відсутньою рішенням Софіївського районного суду від 09.08.2004 року та на підставі вказаного рішення видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.08.2018 року(а.с.7). За життя мати позивача [PERSON] працювала у КСП ім. Шевченка, що потверджується відповіддю КЗ "Софіївський районний трудовий архів" Софіївської районної ради №601/01-19 від 06.12.2018, тобто [PERSON] була членом КСП ім. Шевченка(а.с.13). Розпорядженням голови Софіївської районної державної адміністрації №47-р від 13.03.2000 року надано дозвіл на виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) пропущенним членам КСП ім. Шевченка. На підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації №«47-р від 13.03.2000 року [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року, який згідно книги реєстрації та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Шевченка значится за №0433 та отриманий [PERSON] (а.с. 12). З метою отримання у спадок права на земельну частку (пай), яке належало спадодавцю позивача - [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року, позивач звернулася до Софіївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори Русак Л.A. від 10.09.2018 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно(а.с.14). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року відсутній у позивача, у зв`язку з тим, що мати позивача [PERSON] зникла безвісти, а позивач була влаштована на повне державне забезпечення в державну установу для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та внаслідок цього сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 20.06.2000 року був втрачений, про що було зроблено відповідне оголошення у газеті "Вісті" Софіївщини" від 02.03.2019 (2502-2503)(а.с.16). Згідно з п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, при чому при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16.04.2004 року № 7 з послідуючими змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд.X "Перехідні положення" ЗК). Пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами для реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) е дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Нормами ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельннх ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) іають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку пай) може бути встановлено в судовому порядку. Приписами ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкові права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з абз. 2 п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» зіри паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, корисзгуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного вадження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] є єдина спадкоємиця після смерті [PERSON] , яка була членом КСП ім.Шевченка, іншого при розгляді справи не встановлено, тому суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача, оскільки при зверненні з позовом вимога про відшкодування судових витрат позивачем не заявлялась.

Outcome: approved