Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 29.10.2004 року по червень 2006 року, він - [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю в зареєстрованому шлюбі. За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.04.2007 року шлюб розірвано. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Фактично сімейні та шлюбні стосунки були припинені з червня 2006 року внаслідок жорстокого поводження відповідачки відносно нього та їхнього сина. На теперішній час він з дитиною проживають окремо від відповідачки. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, він не заперечував, що дитина буде проживати разом з відповідачкою, оскільки вона пообіцяла змінити своє відношення до дитини. Внаслідок жорстокого поводження відповідачки відносно дитини він вимушений був змінити місце проживання дитини і в односторонньому порядку визначити її місце проживання разом з ним, оскільки подальше перебування дитини з матір'ю створювало реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини. За період перебування дитини разом зі своєю матір'ю, [PERSON] став нервовим, боїться свою матір, яка застосовувала відносно нього фізичний, психологічний та моральний тиск. Вважає, що ухилення відповідачки від батьківських обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, зловживання алкогольними напоями відповідачкою та дуже часте перебування в нетверезому стані, призводить до невиконання своїх батьківських обов'язків та є поважними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав. Він розуміє, що позбавлення батьківських прав, наданих батькам за фактом спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, але іншого способу захисту дитини на теперішній час, на його думку, не існує. На підставі зазначеного просить суд: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини; визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з його батьком [PERSON]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві. Додатково пояснив, що вважає, що дитині краще проживати з ним, ніж з відповідачкою, так як у нього кращі умови. Зараз він з сином проживають в двокімнатній квартирі, в якій у дитини є своя власна кімната. Що стосується відповідачки, то вона проживає разом зі своєю матір'ю та вітчимом, окремої кімнати у дитини не було. Під час проживання з матір'ю, дитина постійно відчувала до себе негативне ставлення, мати кричала на сина та навіть била його, псувала його речі. Одного разу, коли він купив сину телефон, відповідачка почала кидати цей телефон, а потім тупцювала по телефону, це дуже засмутило дитину. Відповідачка не дбала про сина, не готувала йому їжу, тому син вимушений був сам собі готувати їжу. Зараз, коли син проживає разом з ним, дитина почуває себе спокійно поруч з батьком, у [PERSON] пропала задишка. На теперішній час мати зовсім перестала спілкуватися з сином, не цікавиться станом його здоров'я та навчанням у школі, вона навіть не телефонує дитині та не розмовляє з ним. Дитина є інвалідом, так як у сина виявлено цукровий діабет і у відповідачки залишилась пенсійна картка, по якій вона отримує пенсію на сина, але ніяких грошей на утримання дитини не надає. Окрім цього з нього офіційно утримуються аліменти на користь відповідачки, які вона витрачає на власні потреби, дитині нічого не дає. Відповідачка навіть не віддала дитині жодної його речі, не дивлячись на те, що коли син переїхав мешкати до нього, всі речі [PERSON] залишились у відповідачки і він кілька разів просив її повернути речі дитині, але відповідачка не бажає цього робити. Він любить свого сина і хоче, щоб він виріс доброю людиною. Просив позов задовольнити Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала. Вважала, що вона добре виконувала свої батьківські обов'язки та позивач просто настроїв сина проти неї, вона завжди піклувалась про дитину та дбала про стан його здоров'я. Раніше вона проживала разом з сином за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею також проживають її мати та її вітчим. Але восени 2016 року, син пішов в гості до батька та назад не повернувся, а залишився мешкати з позивачем. Вважає, що позивач просто налаштував сина проти неї. Що стосується позивача, то вона вважає, що не можна залишати дитину проживати з ним, так як позивач вживає наркотичні засоби. У задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Південного району Кам'янської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, вважав, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO] є безпідставними і в їх задоволенні необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із батьком [PERSON] та стягнення на його користь з відповідачки аліментів, то зваживши всі обставини, враховуючи реальні стосунки між сторонами та дитиною, та беручи до уваги ставлення дитини до кожного з батьків, дані позовні вимоги орган опіки та піклування підтримує у повному обсязі і вважає, що вони підлягають задоволенню та треба визначити місце проживання дитини з батьком, а з матері стягнути аліменти на утримання сина на користь позивача. Представник третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради у судовому засіданні не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та висновок, відповідно до якого вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON]. За ініціативою позивача, судом було вислухано думку малолітнього [PERSON], [INFO] щодо спірного питання. Малолітній [PERSON] в присутності представника органу опіки та піклування пояснив, що він проживає в квартирі разом із батьком вже десь півроку. Також неподалік від них, а саме в будинку через дорогу проживають його бабуся та дідусь по батьковій лінії, які також допомагають батьку, частко приходять до них з батьком, піклуються про нього ([PERSON]) та слідкують за ним, готують йому їжу. Раніше він проживав з мамою, бабусею та материним вітчимом в квартирі по пр.Ювілейному. Але після того, як його мати перенесла тяжку хворобу, її ставлення до нього різко погіршилось, вона стала дуже нервова, вона псувала речі, які дарував йому батько. До листопада 2016 року він навчався у середній загальноосвітній школі СЗШ №32, а потім перейшов до середньої загальноосвітньої школи №30 м. Кам'янське, де йому подобається більше ніж у школі №32, там в нього є вже нові друзі. Він бажає проживати разом з батьком, так як з батьком йому комфортно та спокійно. Він не заперечує проти спілкування з мамою, але проживати з нею не бажає, так як вважає, що вона недостатньо піклувалась про нього, він часто був голодний та у нього падав цукор. Мати має неврівноважений характер і йому з нею проживати не дуже комфортно. Також зазначив, що йому краще проживати з батьком, який добре піклується про нього, готує йому їжу, прибирає, здійснює за ним догляд. Бажає проживати разом із батьком, оскільки йому там найкраще. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами. Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника органу опіки та піклування, вислухавши думку малолітньої дитини [PERSON], [INFO], перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2004 року. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.04.2007 року шлюб між сторонами розірвано (ар.с.9). Від подружнього життя сторони у справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, де у графі батько зазначений [PERSON], у графі мати зазначена [PERSON] (ар.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в указаній нормі є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Отже, посилання позивача на те, що відповідачка жорстоко поводиться з дитиною, зловживає алкогольними напоями та дуже часто перебуває в нетверезому стані не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до медичних довідок (ар.с.33-34) у лікаря психіатра та лікаря нарколога [PERSON] не перебуває, працює у ПП «МІКС» на посаді оператора АЗС, має постійний дохід (ар.с.31), добре характеризується за місцем робити (ар.с.29), має бажання піклуватися та займатися вихованням дитини. А отже припущення позивача, щодо зловживання відповідачкою алкогольними напоями та жорстокого поводження до дитини, не можуть бути підставою для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідачки, не є таким, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав на дитину. Таким чином суд, враховуючи вищенаведене та те, що на даний час відповідачка має роботу, не має наміру ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а навпаки бажає займатися її вихованням та піклуватися про сина та відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно яких позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що з урахуванням особи матері, а також інших конкретних обставин справи, необхідно відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходив з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, а також не заперечувалося сторонами, малолітній [PERSON], [INFO] мешкає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження умов проживання від 27.10.2016 року (ар.с.21), який складений комісією служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради. Відповідно до зазначеного акту вбачається, що в квартирі [ADDRESS], в наявності водо -, енерго-, газопостачання, опалення автономне. Для дитини виділена окрема кімната, обладнана спальним місцем, місцем для відпочинку, шафою для одягу, є книги, телевізор та одяг відповідно до віку та сезону. Батьком дитини створено всі належні умови для виховання, навчання та розвитку сина. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (ар.с.32). Судом встановлено, що як на момент звернення до суду, так і на час судового розгляду, позивач працює на ПАТ «Дніпровський металургійному комбінаті ім. Е.Дзержинського» м.Кам'янське з 14.01.1999 року (ар.с.22) на посаді експедитора, отримує постійну заробітну плату (ар.с.8), а відповідач [PERSON] працює на ПП «Мікс» з 07.04.2016 року на посаді оператора АЗС року (ар.с.29), і отримує заробітну плату (арс.с.31), кожен із них позитивно характеризується за місцем своєї роботи (а.с.22, 29). Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 13.04.2017 року № 6-11/320 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], мати дитини [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, працює у приватному підприємстві «МІКС» на посаді оператора АЗС, має постійний дохід, проживає у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини, [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, працює в ПАТ «ДМК» на посаді експедитора, має постійний дохід, сплачує аліменти на утримання малолітнього сина, проживає у двокімнатній квартирі разом з дитиною за адресою: [ADDRESS]. Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов, у кожного з батьків створені умови для виховання й розвитку дитини. Малолітній [PERSON] до листопада 2016 року навчався у середній загальноосвітній школі СЗШ №32, а з 28 листопада 2016 року навчається у середній загальноосвітній школі №30 м. Кам'янське. На підставі характеристик закладів батько систематично цікавився та цікавиться учбовими досягненнями сина, його поведінкою і здоров'ям, надає посильну допомогу у вирішенні учбових завдань, має у сина авторитет. Хлопець є інвалідом, хворіє на цукровий діабет. Мати за весь період навчання у СЗШ №30 жодного разу справами сина ані в телефонному режимі, ані особисто не поцікавилася. Розмови про матір [PERSON] відхиляє, говорячи, що йому боляче про неї говорити і згадувати період життя з нею. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України з дитиною було проведено бесіду та з'ясовано його думку щодо місця проживання. Малолітній [PERSON] пояснив, що під час проживання з матір'ю остання йому нічого не купувала, залишала голодним, вважає, що мати його не любить. Під час проживання з батьком жодного разу не навідувала у школі, не телефонувала, матеріальної допомоги не надає. [PERSON] категорично заперечує проти проживання разом з матір'ю. Таким чином орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі по тексту - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягненню нею віку 14 років. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір'ю. Згідно положень ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини,позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, а також не заперечувалося сторонами, що як позивач так і відповідач не знайшли взаєморозуміння, яке вплинуло на подальший розвиток їх відносин не тільки як подружжя, а також як батьків по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]., а наявність в матеріалах справи звернень відповідачки до правоохоронних органів лише свідчить про неприязні стосунки між колишнім подружжям, що підтверджується висновком південного ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу конфлікту, який виник між [PERSON] та [PERSON] Твердження відповідачки, щодо зловживання позивачем наркотичними засобами не підтверджені належними та допустимими доказами. Наявність доходу у обох батьків і можливості кожного з них матеріально забезпечувати сина не впливає на прийняття судом рішення про визначення місця проживання дитини. Неповнолітній [PERSON], [INFO]., має повних 12 років та в судовому засіданні було з'ясовано його думку щодо визначення місця його проживання, і хлопчик висловив бажання проживати разом з батьком. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 13.04.2017 р. № 6-11/320 щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO]., разом із батьком [PERSON], оскільки він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання неповнолітньої дитини у даний час необхідно виходячи з його прив'язаності до одного з батьків, враховуючи його вік та потреби у повсякденному житті. Зокрема суд враховує думку [PERSON], [INFO]., який достатньо зрозуміло для його віку висловив своє бажання проживати разом з батьком. В той же час його прихильність до батька підтверджена і зібраними під час судового розгляду доказами. В даний час зміна місця проживання дитини, може негативно вплинути на його психолого-емоційний стан та подальший розвиток. При цьому суд враховує можливість батька забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини. Суд вважає, що в частині визначення місця проживання дитини позов підлягає задоволенню та відповідно визначає місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із батьком за адресою за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні було встановлено, що на час подачі даного позову, тобто станом на 31.10.2016р. малолітній син сторін [PERSON], [INFO] вже проживав разом з батьком за адресою [ADDRESS], що підтверджується актом служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 27.10.2016року (ар.с.21). Суд звертає увагу на те, що існуючий між сторонами спір суд вирішує, виходячи із тих фактичних обставин, які існують на час ухвалення рішення по справі. Як було зазначено вище, на час розгляду справи малолітній син сторін [PERSON], [INFO] проживає разом з батьком за адресою [ADDRESS], а відповідачка, як вона сама зазначає в поданих нею до суду заявах за адресою [ADDRESS], а отже виходячи з фактичних обставин справи (а саме проживання дитини разом з батьком), які існують на час розгляду справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходів її матері, батька. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші, що мають істотне значення. Відповідач будь-яких заперечень з приводу розміру аліментів не виказувала. Беручи до уваги те, що відповідачка є людиною працездатного віку, працює, слід вважати, що аліменти у тому розмірі, про який просить позивач, будуть відповідати інтересам дитини та не будуть погіршувати матеріальне становище відповідачки проти межі, встановленої діючим законодавством.

Outcome: partial