Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяви про зменшення позовних вимог та пояснень позивача в судовому засіданні, відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Нетішинського МУЮ [PERSON] від 17.09.2014 року № 12359356 управлянням Пенсійного фонду України у м.Нетішин упродовж листопада - грудня 2014 року з його пенсії було стягнуто 317 гривень. Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.06.2015 року в адміністративній справі № 2-а/679/59/2015 визнано незаконними дії державного виконавця відділу ДВС Нетішинського МУЮ [PERSON] щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2009 року стосовно [PERSON], визнано незаконними дії державного виконавця відділу ДВС Нетішинського МУЮ [PERSON] щодо винесення постанови 17.09.2014 року про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON], зобов'язано начальника відділу ДВС Нетішинського МУЮ скасувати вищевказані постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2009 року та про звернення стягнення на доходи від 17.09.2014 року. Вказані обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Внаслідок протиправної поведінки службових осіб відділу ДВС Нетішинського МУЮ позивач поніс матеріальні витрати у сумі 317 гривень, що складаються із стягнутих з його пенсії заборгованості в сумі 260 гривень та виконавчого збору в сумі 57 гривень. Крім того, внаслідок протиправної поведінки державних виконавців йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, оскільки він був змушений відстоювати свої законі права та інтереси у суді упродовж п'яти місяців. Вказані обставини змусили позивача змінити усталений спосіб життя, використовувати значні зусилля та час на спілкування з юристами, підготовку необхідних документів правового характеру, відвідувати судові засідання. Все це призвело до важкості виконання повсякденних обов'язків, переживання психологічного дискомфорту, тимчасової відірваності від активного соціального життя, зниження та нестійкості настрою, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, почуття образи, обурення, приниження гідності. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання. З огляну на викладене, позивач вважає, що йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 317 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 913 гривень 50 копійок шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку. Представник відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції в Хмельницькій області позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що 317 гривень не є шкодою, оскільки дії органу державної виконавчої служби були спрямовані на виконання постанови ДАІ № 020706 від 26.01.2009 року у справі про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 260 гривень. Дана постанова боржником в добровільному порядку не виконана та не визнана судом незаконною, є чинною, була пред'явлена до примусового виконання в строки встановлені законодавством, а отже [PERSON] ніхто не звільняв від адміністративної відповідальності. Крім того, позивачем не доведено неправомірність дій посадових осіб відділу ДВС, які спричинили заподіяння йому матеріальної чи моральної шкоди, оскільки постановою Нетішинського міського суду від 05.06.2015 року скасовано лише процесуальні документи, а дії посадових осіб органу державної виконавчої служби визнані неправомірними лише в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на доходи. Всі інші процесуальні документи не визнані неправомірними. Також представник зазначив, що вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною, а її розмір - недоведеним. Представники Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України у м.Нетішин Хмельницької області, в судове засідання не зявилися, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В поданих письмових запереченнях представник Державної казначейської служби України просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивач не вказав, яке його право було порушено органом Державної казначейської служби України та не навів доказів заподіяння йому моральної шкоди. Вислухавши пояснення позивача, представника відділу ДВС Нетішинського МУЮ в Хмельницькій області, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 15.04.2009 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції [PERSON] виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 12359356 щодо примусового виконання постанови ВДАІ №ВК 020706 від 26.01.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 260 гривень. 17.09.2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції [PERSON] виніс постанову про звернення стягнення на доходи боржника, згідно якої при примусовому виконанні постанови ВДАІ №ВК 020706 від 26.01.2009 року вирішив звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON], стягнувши за їх рахунок заборгованість за виконавчим документом в сумі 260 гривень, виконавчий збір в сумі 26 гривень та витрати виконавчого провадження в сумі 31 гривня. 27.11.2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції [PERSON] виніс постанову про закінчення вищевказаного виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням. На підставі постанови державного виконавця № 12359356 від 17.09.2014 року з пенсії позивача впродовж листопада - грудня 2014 року було стягнуто 260 гривень заборгованості та 57 гривень виконавчого збору, що підтверджується листом управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин № 60/П-10 від 25.12.2014 року. Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.06.2015 року, яка набрала законної сили 02.07.2015 року, визнано незаконними дії державного виконавця державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції [PERSON] щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2009 року стосовно [PERSON]; визнано незаконними дії державного виконавця державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції [PERSON] щодо винесення постанови від 17.09.2014 року про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] Крім того, зобов'язано начальника державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2009 року про стягнення штрафу в розмірі 260 гривень та постанову про звернення стягнення на доходи боржника від 17.09.2014 року про стягнення штрафу в розмірі 260 гривень з [PERSON] Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно вимог ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачає, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ст.ст.1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Судом встановлено, що постановою Нетішинського міського суду від 05.06.2015 року, що набрала законної сили 02.07.2015 року, визнано незаконними дії державних виконавців державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2009 року стосовно [PERSON]М та постанови від 17.09.2014 року про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON], зобов'язано начальника ДВС Нетішинського МУЮ скасувати вказані постанови, на підставі яких з позивача стягнуто кошти в сумі 317 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що внаслідок вищевказаних протиправних дій державних виконавців позивачу заподіяно матеріальну шкоду у вигляді стягнення боргу та виконавчого збору в розмірі 317 гривень, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11.09.2013 року (справа № 6-48 цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу». Враховуючи наведене, характер правопорушення та немайнових втрат, тривалість, глибину та обсяг душевних страждань позивача, необхідність докладати зусилля для відновлення порушених прав, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що внаслідок незаконних дій державних виконавців відділу ДВС Нетішинського МУЮ [PERSON] заподіяно моральну шкоду в розмірі 500 гривень. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 року мінімальний розмір заробітної плати становив 1218 гривень, з 01.09.2015 року - 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати у відповідному періоді складало 487 гривень 20 копійок та 551 гривня 20 копійок. Як вбачається з договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) з представництва інтересів суді № 15/07 від 15.07.2015 року, акту здачі - прийому наданих послуг до договору № 15/07 про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 02.10.2015 року, платіжного доручення від 03.10.2015 року, позивач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги від товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Закон Права" в особі директора [PERSON] в сумі 913 гривень 50 копійок, з яких: надання консультацій та роз'яснень правових питань - 182,70 грн. (0,5 год.), підготовка і складання позовної заяви - 365,4 грн. (1 год.), складання клопотань - 182,70 грн. (0,5 год.), участь представника товариства в судових засіданнях - 182,70 грн. (0,5 год.). Згідно журналів судових засідань, представник позивача [PERSON] брав участь в судових засіданнях 28 хв. (11.08.2015 року - 4 хв.; 15.09.2015 року - 3 хв., 05.10.2015 року - 21 хв.), тому витрати на правову допомогу позивачем сплачено з дотриманням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Враховуючи те, що при зверненні до суду позивач пред'явив позовні вимоги на загальну суму 6413 гривень, з яких судом задоволено 12,7%, тому на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 116 гривень (913,5 грн.х12,7:100). Крім того, відповідно до п.17, пп.3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним або юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Таким чином, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних виконавців під час проведення виконавчого провадження проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. На підставі викладеного,

Outcome: approved