Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач ЛКП «Під Зуброю» звернулося до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, а саме спожиту теплову енергію в сумі 10234,80 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Позивач ЛКП «Під Зуброю» у вищезгаданий будинок надає послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. За спожите центральне опалення за період з 01.05.2010 р. по 30.06.2014 р. відповідачі заборгували підприємству 10 234,80 грн. Відповідачам направлялось попередження про необхідність оплати наданих послуг, однак суму боргу вони не сплатили. Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою суду від 08.10.2013 р. судовий наказ скасовано. Відтак, вказану заборгованість просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Ствердила, що відповідачі в травні 2010 р. самовільно від'єдналися від системи центрального опалення, що є забороненим, а тому повинні належним чином проводити плату за теплопостачання; не заперечила, що відповідачам надавались послуги з централізованого опалення неналежної якості до моменту відключення; ствердила, що позивачем не вживалось жодних заходів для притягнення винних до адміністративної відповідальності чи приведення квартири у попередній стан. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов заперечили та пояснили, що квартира з 5 травня 2010 р. від'єднана від системи центрального опалення, про що позивачу достовірно відомо, а тому фактично комунальних послуг з централізованого опалення фактично не отримували. Тому стягнення боргу за ненадані послуги є безпідставним та в позові просять відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності. Представник третьої особи в судовому засіданні позов проти позову не заперечила та покликається на те, що чинним законодавством не передбачено відключення окремої квартири у багатоповерховому будинку від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання і таке є самовільним, а тому просить позов задоволити. Заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються власниками зазначеної квартири. Позивач ЛКП «Під Зуброю» за період з 01.05.2010 р. по 30.06.2014 р. нарахувало відповідачам заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 10 234,80 грн., яку просить стягнути в судовому порядку. Відповідно до матеріалів справи відповідачі 5 травня 2010 р. самовільно від'єдналися від централізованого опалення. Вказана обставина визнається особами, які беруть участь у справі, та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Конституцією України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, Законом України «Про теплопостачання», визначено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності, іншими нормативно-правовими актами, зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 650. Водночас ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. У п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 в редакції постанови від 3 вересня 2009 р. №933. Таким чином, позивач порушує права відповідачів як споживачів комунальних послуг, де сторони в силу закону забов*язані укласти договір, не вчиняючи жодних дій по укладенню договору про надання житлово-комунальних послуг, з якого б убачалися всі істотні умови договору, порядок вирішення спорів за договором тощо. Крім того, позивач, враховуючи, що відповідачами за спірний період не внесено жодних платежів в рахунок погашення боргу за послуги з централізованого опалення, не звертався до суду з вимогою про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, як це висловлено постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 р. у справі №6-110цс12. Тобто відповідачі не мають достовірної інформації про якість та обсяг послуги на яку вони мають право, чим порушується ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме «споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). А це можливо лише при укладанні договору з вказанім всіх істотних умов надання послуги. Разом з тим, згідно зі ст.19 Закону України „Про теплопостачання", яка визначає основні принципи господарювання у сфері теплопостачання, споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. За умовами ст.24 цього Закону передбачено, що захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється цим Законом, Законом України „Про захист прав споживачів", іншими нормативно-правовими актами. Захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законом України "Про захист прав споживачів", іншими нормативно-правовими актами. У п.6 ст.26 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено право споживача відмовитись від користування послугою виконавця або виробника. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця. Постанова КМУ від 31.10.2007 р. №1268 «Про внесення змін до правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» обмежує права відповідачів та суперечить нормам Закону України «Про теплопостачання», що є актом вищої юридичної сили, а саме ст.24, відповідно до якої споживач теплової енергії має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Крім цього, відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. За умовами ст.5 Закону України "Про захист прав споживачів" держава забезпечує споживача захистом його прав і надає можливість вибору продукції. Проте, всупереч вищезазначеним нормам чинного законодавства, позивач обмежує споживача у виборі якісного джерела теплової енергії, змушуючи користуватися неякісним централізованим опаленням, яке належним чином не забезпечує обігріву помешкання в період опалення, що не заперечувала представник позивача та підтвердив свідок [PERSON] в суді. Нараховуючи щомісяця значні кошти за централізоване опалення, відповідачі не отримували дану житлово-комунальну послугу на достатньому якісному та належному рівні, чим порушувалися їх прав як споживачів. При цьому, за приписами ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю усіх послуг та робіт. Разом з тим, судом також встановлено, що з часу самовільного відключення відповідачів від централізованого опалення позивач ЛКП «Під Зуброю» не вчиняв жодних дій, направлених на припинення неправомірних, на їх думку, дій відповідачів та притягнення винного до відповідальності за втручання в систему теплопостачання. Зокрема, ст.150 КУАП передбачено відповідальність за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, зокрема адміністративна відповідальність настає за порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під'їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об'єктів благоустрою. При цьому позивач не звертався у відповідні органи, визначені КУАП, для притягнення винної особи для адміністративної відповідальності за самовільне відключення від мереж централізованого опалення. Також, за умовами ч.2 ст.384 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до п.1.4.6 Правил утримання житлових будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р., власник жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану, якщо самовільне переобладнання призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту. Згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"яковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 26 вересня 2012 р. у справі №6-96 цс12 про зобов'язання привести систему опалення до попереднього стану, зазначено, що питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 р. №1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п.25 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 р. №169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, внесені зміни унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку та дозволяють таке відключення лише будинку в цілому У зв'язку із цим за змістом зазначених норм під час розгляду справ про зобов'язання привести систему централізованого опалення до попереднього стану судам необхідно з'ясувати та дати оцінку: способу відключення від мереж централізованого опалення (дотримання встановленого порядку); об'єкту відключення (весь багатоквартирний будинок чи квартира). Як стверджено самим представником позивача у суді, жодних заходів для приведення квартири відповідачів до попереднього стану ним не вчинено. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. При цьому, суд звертає увагу на те, що хоч самовільне від'єднання від мереж централізованого опалення заборонено, однак таке є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності та вжиття заходів до приведення приміщення до попереднього стану, а не підставою для стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, ЛКП «Під Зуброю», будучи повідомленим про відключення відповідачів від системи централізованого опалення, що відповідно свідчить про неотримання останніми вказаних послуг, нараховувало їм плату. Відтак, оскільки відповідачі з травня 2010 р. не отримують послуги з теплопостачання, то вимоги позивача про стягнення боргу за нараховані та ненадані послуги за спірний період є безпідставними. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені обставини справи та аналізуючи наведені вище положення закону, суд приходить до переконання, що, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК Українп, позивачем не доведено підставність стягнення боргу з відповідачів з оплати житлового-комунальних послуг у вигляді централізованого опалення, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню та в задоволенні позову про стягнення боргу слід відмовити. Розподіляючи судові витрати, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України та те, що позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, з нього на користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.42 Конституції України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про теплопостачання» та

Outcome: approved