Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Представник ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором,мотивуючи вимоги тим, що 20.02.2006 року між ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № k2u4AU02270071 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 9110 доларів США на строк до 20.02.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом . ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" свої зобов'язання за договором та виконав в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом , відсотками , а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] станом на 09.09.2015 року має заборгованість - 29830,22 доларів США, яка складається : 5504,01 доларів США - заборгованість за кредитом; 5950,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,85 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17474,75 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" та [PERSON] 20.02.2006 року було укладено договір Поруки № k2u4AU02270071/1. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків , що виникли на підставі основного договору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з обставин викладених в позові, зазначаючи, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки в зал судового засідання не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості заперечив, зазначав, що автомобіль, на купівлю якого бралися кошти, на даний час знаходиться на штраф майдані, зобов'язання має виконуватися третьою особою в оперативному користуванні якого знаходився автомобіль . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.02.2006 року між ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір k2u4AU02270071. Відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 12418,78 доларів США з яких 9110 доларів США на купівлю автомобіля та 3308,78 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 20.02.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,23 % від суми виданого кредиту. Забезпеченням виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за договором виступає застава автомобіль Daewwo. ПАТ Комерційний Банк ,,Приватбанк" свої зобов'язання за договором та виконав в повному обсязі. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом , відсотками , а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] станом на 09.09.2015 року має заборгованість - 29830,22 доларів США, яка складається : 5504,01 доларів США - заборгованість за кредитом; 5950,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,85 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17474,75 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" та [PERSON] 20.02.2006 року було укладено договір Поруки № k2u4AU02270071/1. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків , що виникли на підставі основного договору. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України передбачає наступні умови припинення поруки: порука припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки; У разі, якщо такий строк не встановлено, договір поруки припиняється: якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в постанові №5 від 30.03.2012 року зазначив, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (відповідно до ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Верховний суд України при вирішення справи за №6-6цс14 в своєму рішенні від 17.09.2014 року зазначив, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого поруки припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України.» Виходячи з норм статті 4 Цивільного кодексу України, а також існуючої практики Верховного суду України, договір поруки вважається припиненим протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором виключно у разі, якщо сплив строк, зазначений в самому кредитному договорі або банк змінив строки, зазначені в кредитному договорі, з підстав порушення боржником кредитної дисципліни. За таким умов, суд приходить до висновку про настання строків для сплати боржником зобов'язань перед кредитором виключно на підставі пред'явлення останнім відповідної вимоги до боржника. За подібних обставин, договір поруки вважається припиненим протягом року з моменту його укладення. Таким чином, враховуючи той факт, що договір поруки був укладений 20.02.2006 року, то він припинив свою дію 20.02.2007 року. Одночасно з припиненням договору поруки, поручитель позбавляється обов'язку нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.08.2012 року було звернуто стягнення на рухоме майно, а саме автомобіль Daewwo Lanos 1.5, рік випуску 2006, тип ТЗ, легковий, № кузова /шасі [NUMBER], д.н. [NUMBER] який є предметом застави за договором застави рухомого майна від 20.02.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіпою. І.Г. за реєстром № 129 та належить на праві приватної власності [PERSON], згідно договору купівлі-продажу № 92 від 08.02.2006 року за рахунок якого задоволено вимоги ПАТКБ ,,Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № k2u4AU02270071 у розмірі 10104,7 доларів США , що еквівалентно 80637,66 грн. Вказане рішення суду не виконано, про що свідчить постанова про повергнення виконавчого документа стягувачу. У зв'язку з вищевикладеним позов в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, розмір заборгованості із зазначеною позивачем сумою пені не відповідає засадам розумності та добросовісності. Згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, врахувавши, вважає доцільним зменшити розмір пені за порушення умов договору позики грошей привівши розмір пені до розміру 123344,86 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, відповідачем [PERSON] не було виконано своїх зобов'язань згідно кредитного договору № k2u4AU02270071 , заборгованість не погашено, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 12355 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 09.09.2015 року , за умови вартості одного долару США за курсом НБУ 22,41 грн. становить 276876 грн. та 123344,86 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 10027,43 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial