Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Козіївське» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] батькові позивача [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, які розташована на території Рябоконівської сільської ради, Краснокутського району, Харківської області. Між батьком позивача [PERSON] та ТОВ "Козіївське" 17.03.2008 року було укладено договір оренди належної йому земельної ділянки. [INFO] батько позивача [PERSON] помер та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.04.2014 року позивач успадкував земельну ділянку, що належала померлому [PERSON] Відповідно до умов даного договору було встановлено розмір орендної плати та строки її сплати, однак відповідач, незважаючи на умови договору, не сплатив позивачу у встановлені в договорі строки орендну плату за 2013 -2016 роки. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав суду заву про підтримання позовних вимог [PERSON], про розгляд справи у їх відсутність та не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установлений законом строк. У відповідності до ст.ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,6744 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, котра позивачем була успадкована згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснокутською державної нотаріальною конторою Харківської області 16.04.2014 року, копія якого мається в матеріалах справи. До успадкування вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON]. 17 березня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Козіївське» був укладений договір оренди землі, який 25 грудня 2012 року був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області. Таким чином, між позивачем та ТОВ "Козіївське" склалися договірні правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, ЗК України та Законом України "Про оренду землі". Згідно ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право оренди землі виникає після укладання договору оренди та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Тобто Законом передбачена можливість розірвання договору при невиконанні сторонами обов'язків, зокрема щодо сплати орендної плати. Пунктами 9,11 Договору оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем за користування земельними ділянками в грошовій формі в розмірі 3652,51 грн. Відповідач в порушення умов договору та вище зазначених норм закону в період з 2013 року по 2016 рік взагалі не сплачував позивачу орендну плату, в зв'язку з чим позивачем на адресу відповідача направлялася заява, на яку представником відповідача не відреаговано. Пунктами 36,37 договору оренди землі, укладеному між [PERSON] та відповідачем, передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, а також з інших підстав, передбачених законом. Згідно п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідач не сплачує орендну плату за використання земельних ділянок, тобто не виконує свої обов'язки передбачені Законом України "Про оренду землі" та умовами договору. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим порушенням шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, рішенням Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 року "Пайн Велей Девелопмент ЛТД" проти Ірландії, в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що невиплата передбаченої договором орендної плати є порушенням істотних умов договору зі сторони відповідача, що, в свою чергу, є підставою для розірвання договору оренди.

Outcome: partial