Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

28.10.13 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким визнати незаконним наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 144-к від 14.12.11 р. та наказ № 165-К Львівського комунального підприємства " Зелений Львів" від 26.12.11 р. про звільнення позивача з посади директора ЛКП" Зелений Львів" за п. 1 ст. 36 КЗпП України : , поновити його на роботі на вказаній посаді та стягнути з ЛКП" Зелений Львів" середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31.12.11 р. по 31.12.12 р. В подальшому вимоги були уточнені та позивач просив також поновити строк позовної давності з тих підстав, що ст. 64 Конституції України права і свободи громадян не можуть бути обмежені . Крім того, відповідачами чинився тиск на позивача як на момент підписання заяви про звільнення з роботи, так і в подальшому. Заяву мотивує тим, що формулювання його звільнення не відповідає фактичним обставинам, оскільки таке було проведено фактично з ініціативи адміністрації, оскільки він не мав наміру розривати трудовий договір. Так, його звільненню передували численні перевірки та 21.11.11 р. розпорядженням Львівського міського голови № 622 було створено комісію для проведення службового розслідування. Незважаючи на те, що він перебував у відпустці та перевірками не було виявлено суттєвих порушень у його роботі, йому запропонували подати заяву про звільнення за угодою сторін. Також наказ про його звільнення було видано у неробочий день. Відтак, відповідачами допущені грубі порушення вимог чинного трудового законодавства . Просив позов задовольнити , поновивши строк позовної давності. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в заявах підстави. Представники відповідача заперечили проти позову з підстав , на ведених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Крім того зазначили, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з"ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ЛКП" Зелений Львів" . Як вбачається з даних трудової книжки, 04.03.01 р. [PERSON] було призначено на посаду директора ЛКП" Зелений Львів". 14.12.11 р. позивачем на адресу директора Департаменту містобудування було подано заяву, в якій він просив звільнити його з роботи за згодою сторін з 30.12.11 р. На підставі поданої заяви 14.12.11 р. було видано наказ за № 144-К , яким з 31.12.11 р. звільнено директора ЛКП" Зелений Львів" [PERSON] з займаної посади за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. У відповідності до вимог Статуту ЛКП" Зелений Львів" 26.12.11 р. було видано наказ за № 165-К ЛКП " Зелений Львів" про звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 10 ЦПК України. В позовній заяві позивач покликається на те, що звільнення його за ч. 1 ст. 36 КЗпП України фактично було звільненням з ініціативи роботодавця. Проте вказана обставина не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, [PERSON] власноручно подав заяву на звільнення його з 30.12.11 р. з займаної посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З зазначеного часу він не звертався у компетентні органи з того приводу, що дана заява була в нього відібрана під примусом. Не надано суду і жодних доказів на підтвердження того, що адміністрацією чинився будь-який тиск чи переслідування позивача, на що останній покликався в судовому засіданні. У відповідності до вимог ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, останній зобов"язаний у день звільнення видати копію наказу про звільнення. Оскільки у даному випадку звільнення відбулося за згодою сторін, відтак наказ про звільнення видається на вимогу працівника. Оригінал трудової книжки позивача було видано згідно наданого доручення від 16.01.12 р. його дружині - [PERSON] Голослівними, на думку суду, є і твердження заявника щодо неправомірності звільнення його в час перебування у відпустці та в неробочий день. Так, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору , такий припиняється у строк, визначений сторонами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На думку суду, позивачем також без поважних причин пропущено строк звернення до суду, оскільки впродовж двох років він не оспорював своє звільнення.

Outcome: dismissed