Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

1.Позиція позивача. [PERSON] звернувся із даним позовом «про зняття арешту з майна, визначення частки у спільній сумісній власності, визнання права власності на частку майна в порядку спадкування», заявив позовні вимоги: -визнати, що за життя співвласнику [PERSON] , яка померла [INFO] , належала 1/2 частини в квартирі [ADDRESS] загальною площею 44,4 кв.м. житловою площею 29,2 кв. м; -визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 1/2 частини в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29,2 кв. м.; -зняти арешт з нерухомого майна (реєстраційний номер нерухомого майна 12755007) - квартири [ADDRESS] загальною площею 44,4 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м, зареєстрований 02 липня 2009 року реєстратором Дніпропетровська філія ДП «Інформаційний центр» за реєстраційним номером обтяження № 8848971 на підставі постанови Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 02 липня 2009 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 44,4 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м, була набута на праві приватної спільної сумісної власності трьом особам: батькові позивача [PERSON] , матері позивача [PERSON] , рідному брату позивача [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 жовтня 2005 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області відповідно до розпорядження від 04.10.2005 року № 5/1579-р, видане співвласникам відповідно до ч. 2 ст. 8 закону України від 19.06.1992 р. «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, позивачем зазначено, що частки всіх співвласників зазначеної квартири є рівними, та становлять по 1/3 частці за кожним, хоча згідно до свідоцтва зазначено про спільну часткову власність на зазначене житло. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , частка якого у квартирі [ADDRESS] ,янське, складає 1/3 частку, яка у виді спадщини була фактично прийнята в порядку ст. 1268 ЦК України, його матір`ю [PERSON] та його рідним братом [PERSON] , які постійно проживали із спадкодавцем за вказаною адресою. Будучи юридично не обізнані, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті батька позивача, до нотаріальної квартири не зверталися, а спадкова справа не заводилася. [INFO] померла мати позивача, - [PERSON] , після смерті якої першою Кам`янською державною нотаріальною конторою, була заведена спадкова справа № 198/2018, за його заявою про прийняття спадщини від 23.03.2018 року вхідний номер 464, та рідний брат позивача [PERSON] , який постійно проживав із спадкодавцем, і в тому числі на час смерті спадкодавця, в порядку ст. 1268 ЦК України, фактично прийняв спадщину відкриту після смерті матері. Крім того, за своє життя мати позивача - [PERSON] , склала заповіт від 31 серпня 2016 року, який зареєстрований у спадковому реєстрі за номером 59433091, згідно до якого все своє майно заповіла позивачеві. А тому, згідно до позиції позивача, на час звернення із позовом, 1/2 частка квартири [ADDRESS] належить його братові [PERSON] , а інша 1/2 частка квартири належить йому на підставі спадкування за заповітом, але отримати свідоцтво про право власності за заповітом не має можливості, так як Постановою державного нотаріуса першої Кам`янської нотаріальної контори від 14 серпня 2018 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] у зв`язку із наявністю арешту спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Згідно інформаційної довідки від 13 лютого 2018 року № 113776228 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 липня 2009 року реєстратором Дніпропетровська філія ДП «Інформаційний центр» зареєстровано обтяження за реєстраційним номером № 8848971 квартири [ADDRESS] : арешт майна боржника - [PERSON] на підставі постанови Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 02 липня 2009 року. За даними Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна по постанові б/н від 02.07.2009 року відділ надати немає можливості, виконавче провадження службою знищене із-за спливу строків зберігання. (Доказі копія листа від 10.04.2018 року № 10/13259, оригінал маю в наявності). З поданням до суду в порядку ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону № 1276-VI від 16 квітня 2009 року, яка діяла станом на 02 липня 2009 року, про визначення частки майна боржника - [PERSON] у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, державний виконавець не звертався. Таким чином арешт в порушення вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону № 1276-VI від 16 квітня 2009 року, що діяла станом на 02 липня 2009 року, був накладений на квартиру в цілому, в тому числі і на невизначені частки у спільній сумісній власності інших співвласників квартири, чим було порушено права співвласників, передбачені ст.. 319 ЦК України. А тому, позивачем обраний спосіб захисту передбачений п. 1 ч. 2; абзацем другим частини 2 ст. 16 ЦК України - визнання права; ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за якими особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2.Позиція відповідача. Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позовних вимог вцілому. 3.Позиція 3-ої особи. Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву про проведення судового розгляду за відсутності представника відділу. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 26 квітня 2021 року позивачем подано даний позов до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 26 квітня 2021 року позивачем подано клопотання про витребування доказів - копії спадкової справи відкритої після смерті спадкодавця [PERSON] . 07 червня 2021 року відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, та розгляд справи за відсутності відповідача. 18 червня 2021 року отримано довідку про реєстрацію місця проживання відповідача. 25 червня 2021 року ухвалою залишено позовну заяву без руху, з підстав ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 04 липня 2021 року позивачем подано заяву про усунення недоліків на виконання ухвали від 25 червня 2021 року. 02 серпня 2021 року відкрито провадження за позовом [PERSON] , в порядку загального позовного провадження. 02 серпня 2021 року клопотання позивача про витребування доказів, ухвалою суду задоволено. 19 серпня 2021 року позивачем заявлено клопотання про долучення до справи доказів. 26 серпня 2021 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою подано копію спадкової справи відкритою після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 26 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду. 27 вересня 2021 року Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області подав заяву про проведення розгляду справи за відсутності представника відділу. 16 листопада 2021 року відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог вцілому, та проведення розгляду справи за його відсутності. 5.Фактичні обставини встановлені судом. Згідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] виданого 07 січня 1962 року Дніпродзержинським ЗАГС, 07 січня 1962 року зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 15, згідно до якого [PERSON] , змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 100). Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Дніпродзержинським міським ЗАГС, актовий запис № 588 від 10 травня 1961 року (а.с. 10, 105), зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого зазначено: [PERSON] і [PERSON] . 04 жовтня 2005 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на ім`я [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , на право спільної сумісної власності, на квартиру [ADDRESS] , згідно з розпорядженням від 04 жовтня 2005 року № 5/1579-р (а.с. 12), що також підтверджено відповіддю Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 19 липня 2021 року за № б-263 (а.с. 84). 11 листопада 2005 року, в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером запису № 21146 в книзі № 120, реєстраційний номер майна 12755007 зареєстровано право спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 13-14, 17). Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Марєєвої М.А. від 02 липня 2009 року (а.с. 68, 108-109), в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу № 2-Н-84 від 25 січня 2008 року, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 2891,06 гривень, судового збору в сумі 25,50 гривень, витрат з ІТЗ в сумі 15,00 гривень на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», та виконавчого збору в сумі 189,12 гривень, на користь держави, накладено арешт на майно боржника а саме квартиру [ADDRESS] , «…яка на праві особисто власності належить [PERSON] . Заборонити здійснювати відчуження майна боржника, а саме квартири [ADDRESS] яка на праві особистої власності належить [PERSON] …». 02 липня 2009 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровано арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 8848971, проведену реєстратором - Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н 02 липня 2009 року Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, на квартиру [ADDRESS] , боржник [PERSON] (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер, про що зроблено актовий запис № 55 від 12 січня 2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія [NUMBER] (а.с. 20). На момент (день) смерті [PERSON] , який був зареєстрований за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 22, 99), разом із померлим були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , дружина померлого, та [PERSON] , [INFO] , син померлого, що підтверджено довідкою № 3/6388 від 23 березня 2018 року виданою ТОВ «ЄРЦ КП». 31 серпня 2016 року [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , складено заповіт на все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усіх майнових прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент посвідчення заповіту, а також усього того, що їй буде належать на час смерті, і на що вона за законом буде мати права, визначив спадкоємцем свого сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Сухопаровою С.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1318, 31 серпня 2016 року (а.с. 27-28, 102). [INFO] [PERSON] померла, про що зроблено актовий запис № 141 від [INFO] Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] (а.с. 21). На момент (день) смерті [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 23, 99), разом із померлою був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , син померлої, що підтверджено довідкою № 3/6178 від 20.03.2018 року виданою ТОВ «ЄРЦ КП». 23 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Першої кам`янської державної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 25). 23 березня 2018 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 198/2018 за спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 24). 10 квітня 2018 року Заводським відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області МЮУ за № 10/13259 (а.с. 46) на запит адвоката Кущ О.М. надано відповідь згідно до якої підтверджено внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 02 липня 2009 року Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , на підставі постанови б/н від 19 грудня 2007 року виданої Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, яка належить [PERSON] . В той же час зазначено, що в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження на підставі якого винесено арешт на майно боржника. Крім того, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом МЮУ від 07 червня 2017 року № 1829/5 вимог п.п. 9.10-9.15 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (зі змінами), затвердженого наказом МЮУ від 18 грудня 2009 року № 2392/5 - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Передані до архіву органу державної виконавчої служби виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Враховуючи вищезазначене, Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не має можливості надати більш детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна по постанові № б/н від 02 липня 2009 року. 17 серпня 2018 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в межах спадкової справи № 198/2018 (а.с. 11), якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із наявністю арешту спадкового майна. За змістом постанови, нотаріусом встановлено, що спадкове майно [PERSON] складається з 1/2 частини квартири під [ADDRESS] . При перевірці заборон або арештів щодо спадкового майна, нотаріусом встановлено, що вищезазначена квартира вцілому, знаходиться під обтяженням - арештом, реєстраційний номер 8848971, зареєстрованого Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 02 липня 2009 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 02 липня 2009 року на ім`я [PERSON] (а.с. 11). 6.Норми права застосовані судом. Ст. 41 Конституції України, Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно до ст. 15 ЦК України: 1.кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦК України, Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1,2 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ч. 1 ст. 1217 ЦК України, - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ч. 1 ст. 1218 ЦК України, - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч. 1 ст. 1270 ЦК України, - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ч. 2 ст. 12 ЦПК України, - учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України, - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України, - Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ч. 1 ст. 89 ЦПК України, - Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 7.Мотиви та висновки. Враховую приписи ст.ст. 355, 368, 370 ЦК України, позиції сторін, фактичні обставини встановлені у справі, судом встановлено, що станом на 04 жовтня 2005 року за життя [PERSON] , [PERSON] , які станом на 04 жовтня 2005 року, були подружжям, що підтверджено свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] виданого 07 січня 1962 року Дніпродзержинським ЗАГС (а.с. 100), та їх син [PERSON] , набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , згідно з розпорядженням від 04 жовтня 2005 року № 5/1579-р (а.с. 12), що також підтверджено відповіддю Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 19 липня 2021 року за № б-263 (а.с. 84), свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] . 11 листопада 2005 року, в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером запису № 21146 в книзі № 120, реєстраційний номер майна 12755007 зареєстровано право спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 13-14, 17). За своє життя [PERSON] та [PERSON] не вирішували питання щодо визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру, а тому в розумінні приписів ст.ст. 69,70 Сімейного Кодексу України, їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними. Також і [PERSON] , питання про визначення належної йому частки у праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру, не заявляв, ні за життя своїх батьків, ні на час розгляду справи по суті, так як вважав що частки у праві власності на квартиру у співвласників є рівними. Факт того, що всі співвласники набули рівні права на спільне сумісне майно, ніким не оспорювався і не оспорюється, та визнається сторонами. А тому, з врахуванням встановлених фактичних обставин, суд приходить до висновку, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на вище зазначену квартиру, набуту як об`єкт права спільної сумісної власності за життя [PERSON] , [PERSON] які на час розгляду справи є померлими особами, та [PERSON] , є рівними та відповідно дорівнюють по 1/3 частці за кожним. Як встановлено судом, 02 липня 2009 року Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Марєєвої М.А. (а.с. 68, 108-109), в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу № 2-Н-84 від 25 січня 2008 року, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 2891,06 гривень, судового збору в сумі 25,50 гривень, витрат з ІТЗ в сумі 15,00 гривень на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», та виконавчого збору в сумі 189,12 гривень, на користь держави, накладено арешт на майно боржника а саме квартиру [ADDRESS] , «…яка на праві особисто власності належить [PERSON] . Заборонити здійснювати відчуження майна боржника, а саме квартири [ADDRESS] яка на праві особистої власності належить [PERSON] …». Зазначена постанова державного виконавця не узгоджується із приписами ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 02 липня 2009 року), яка передбачала право державного виконавця на накладення арешту на майно, належне боржнику. Як встановлено, державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Марєєвою М.А., постановою від 02 липня 2009 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , як об`єкт права спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вцілому, без визначення частки у праві спільної сумісної власності боржника та її розміру, чим порушено право власності інших співвласників, а саме [PERSON] та [PERSON] .. Крім того, як встановлено судом, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено 02 липня 2009 року Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» інформації про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , на підставі постанови б/н від 19 грудня 2007 року виданої Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, яка належить [PERSON] , яка на час розгляду справи не скасована. При цьому згідно до відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області МЮУ за № 10/13259 від 10 квітня 2018 року, що строк зберігання виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на зазначену квартиру, сплив, а тому провадження є знищеним і саме тому, Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не має можливості надати більш детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна по постанові № б/н від 02 липня 2009 року. [INFO] [PERSON] помер, про що зроблено актовий запис № 55 від 12 січня 2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія [NUMBER] (а.с. 20). Як встановлено в ході судового розгляду спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, за життя померлим заповіт не складався. У склад спадщини відкритої на час смерті [PERSON] , входило право власності на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , у розмірі 1/3 частки, як встановлено вище. До кола спадкоємців першої черги за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , входили дружина [PERSON] , син [PERSON] , і також син [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що на момент (день) смерті [PERSON] , який був зареєстрований за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 22, 99), разом із померлим були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , дружина померлого, та [PERSON] , [INFO] , син померлого, що підтверджено довідкою № 3/6388 від 23 березня 2018 року виданою ТОВ «ЄРЦ КП», то фактично [PERSON] , як дружина померлого, так і [PERSON] , як син померлого, фактично прийняли спадщину, так як заяв про відмову від права на спадкування зазначені особи в передбаченому ст. 1270 ЦК України, не заявляли. Проте як встановлено, ні [PERSON] ні [PERSON] не отримано свідоцтво про право на спадщину відкриту після смерті [PERSON] , у виді 1/6 частці за кожним як права власності на квартиру [ADDRESS] . При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Проте практика розгляду спадкових справ без попереднього звернення спадкоємців у нотаріальну контору та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії склалася в окремих судах усіх областей. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Згідно до правової позиції ВС від 14.08.2019 року у справі № 523/3522/16-ц, відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. [INFO] [PERSON] померла, про що зроблено актовий запис № 141 від [INFO] Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] (а.с. 21). Але як встановлено, за своє життя 31 серпня 2016 року [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , складено заповіт на все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усіх майнових прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент посвідчення заповіту, а також усього того, що їй буде належать на час смерті, і на що вона за законом буде мати права, визначив спадкоємцем свого сина [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Сухопаровою С.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1318, 31 серпня 2016 року (а.с. 27-28, 102). Судом встановлено, що у склад спадщини відкритої на час смерті [PERSON] , а саме станом на 05 люте 2018 року, входить: - право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 04.10.2005 року, частка якої відповідно із вище зазначених обставин дорівнює 1/3 частці; -право на спадкування спадщини відкритої після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у склад якої входило право власності померлого на квартиру [ADDRESS] у праві спільної часткової власності, частка якого відповідно дорівнює та становить 1/3 частку. А тому , враховуючи що за своє життя [PERSON] , своє право власності на прийняту спадщину відкриту на час смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , не оформила, а тому і не набула права власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , яка входить у склад спадщини відкритою після смерті [PERSON] . Таким чином, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на квартиру. Враховуючи що за своє життя [PERSON] склала заповіт на ім`я свого сина [PERSON] , то позивач має право на спадкування прав та обов`язків які входять у склад спадщини відкритої на час смерті спадкодавця. Також судом встановлено, що 17 серпня 2018 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в межах спадкової справи № 198/2018 (а.с. 11), якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із наявністю арешту спадкового майна. За змістом постанови, нотаріусом встановлено, що спадкове майно [PERSON] складається з 1/2 частини квартири під [ADDRESS] . Тобто відмова нотаріуса у видачі позивачу [PERSON] як спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не оспорюється, і таке право він може реалізувати в передбаченому законом порядку, шляхом звернення до нотаріальної контори, на підставі судового рішення. А тому, суд приходить до висновку що накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , підлягає скасуванню, так як накладений з порушенням норм права та вимог Закону України «Про виконавче провадження», на всю квартиру вцілому, без визначення частки боржника, з порушенням права власності інших співвласників майна, та враховуючи що на час розгляду справи по суті, виконавче провадження в межах якого накладено оспорюваний арешт, знищено. Так, ввідповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст.321 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості заявленого позову в частині скасування арешту на нерухоме майно, яке підлягає задоволенню у повному обсязі, з метою відновлення порушених прав позивача. 8.Судові витрати. Позивачем при зверненні із позовом, понесені судові витрати у розмірі 1816,00 гривень, що підтверджено квитанцією (а.с. 1). Також позивачем сплачено судовий збір на суму 908,60 гривень, що підтверджено квитанцією (а.с. 66).

Outcome: partial