Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.04.2015 року позов Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 22617 грн. 32 коп., судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 22860 грн. 92 коп. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.06.2016 року заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.04.2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 20.01.2015 року Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, має особовий рахунок [NUMBER], але плату за надані послуги не здійснює,внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення станом на 15.01.2015 року в сумі 22617 грн. 32 коп., яку просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Представником позивача неодноразово, в тому числі і в судовому засіданні 30.08.2016 року було зменшено позовні вимоги, про що надано відповідні заяви. З урахуванням зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на користь Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення, яка утворилась за період часу з 01.01.2000 р. по 31.10.2014 року, в сумі 8112,61грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Парфьонов О.О. позовні вимоги з урахуванням їх зменшення підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь КП «РВУВКГ» заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 8112,61грн. та судові витрати. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON]- [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали частково в сумі 2273,00 грн. в межах трирічного строку позовної давності, яку просили застосувати до заявлених позивачем вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.11.2014 року у справі № 425/2862/14ц (провадження № 2-н/425/503/14), у прийнятті заяви Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за надані комунальні послуги централізованого водопостачання та водовідведення з [PERSON] відмовлено (а.с.2). В ч. 2 ст. 101 ЦПК України зазначено, що відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. Рішенням Рубіжанської міської ради від 24 липня 2002 року було утворено юридичну особу Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області для надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення фізичним та юридичним особам міста. Відповідач [PERSON] є абонентом КП «РВУВКГ» та отримує від нього послуги, між нею та позивачем встановилися зобов'язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого водопостачання та водовідведення). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року послуги з централізованого постачання та водовідведення є різновидом житлово-комунальних послуг в залежності від функціонального призначення. Відповідно до ч. 22 Закону Украни «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; аналогічне положення міститься й в п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Тарифи на послуги з централізованого водопостачаня та водовідведення за період часу з 01.01.2000 р. по 01.11.2014 р. були встановлені для споживачів (населення) розпорядженням Луганської обласної адміністрації №893 від 30.11.1999 р., рішеннями Рубіжанської міської ради Луганської області від 17.07.2004 року, від 29.07.2005 року, №4/12 від 21.06.2006 року, №37/2 від 25.06.2008 року, № 362 від 20.07.2010 року. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Свої зобов'язання підприємство виконало, надавши відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач отримав послуги, будь-яких претензій щодо їх якості чи порядку надання відповідач не висував. [PERSON] в свою чергу порушила зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період часу з 01.01.2000 року по 31.10.2014 року у сумі 8112 грн. 61 коп., про що свідчить наданий позивачем розрахунок, який представниками відповідача не оспорювався (а.с. 81-84). Під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] до суду була подана заява, в якій він просить застосувати позовну давність (а.с. 66). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що мину до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості особового рахунку позивач просить стягнути з відповідача заборгованість послуги з 01.01.2000 року по 31.10.2014 року у розмірі 8112,61гривень, проте доказів про те, що позивачем вчинялися будь-які дії, що свідчили про переривання строку позовної давності відповідно до положень ст. 264 ЦК України або про поважність причин пропуску строку позовної давності з 01.01.2000 року по 01.11.2014 року матеріали справи не містять. Лише 26.11.2014 року ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с. 2). Таким чином, позивачем лише 26.11.2014 року було вчинено дію, що свідчить про переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України. З позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення позивач звернувся до суду 20.01.2015 року. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з 26.11.2011 року, тобто за три роки, що передували моменту переривання строку позовної давності (ухвала про відмову у видачі судового наказу від 26.11.2014 року) по 31.10.2014 року (згідно з розрахунком заборгованості - а.с. 81-84) у сумі 2273,00 гривні (заборгованість на 26.11.2011 року складала 5839,61 гривні, на 31.10.2014 року - 8112,61 гривень: 8112,61 - 5839,61 = 2273,00 гривні). Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2000 року по 26.11.2011 року, суд вважає ці вимоги обґрунтованими, проте судом вбачається сплив строку позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача, у зв,язку з чим суд приходить до висновку про можливість застосування позовної давності та відповідно до приписів ст. 267 ЦК України відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідача в частині стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2000 року по 26.11.2011 року в сумі 5839,61гривень за пропуском позовної давності. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам в сумі 68,25 грн.

Outcome: partial