Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

18.10.2017 року [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] За життя [PERSON] заповіту не складав. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], що належав [PERSON], але своєю постановою від 28.09.2017 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв'язку з не наданням позивачкою правовстановлюючого документу на спадкове майно. Нотаріус роз'яснив позивачці, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. На вказане спадкове майно позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину та підтвердити свої майнові права спадкоємця через відсутність правовстановлюючого документа, в зв'язку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею як спадкоємцем права власності на це спадкове майно. Посилаючись на ст.ст. 316, 328, 1268 ЦК України позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок [ADDRESS], що складається з наступного, позначеного в технічному паспорті: будинок літ. «А»; тамбур літ. «а»; ганок літ. «гн»; літня кухня літ. «Б»; сарай літ. «Б»; літня кухня літ. «В»; прибудова літ. «б»; гараж літ. «Г»; сарай літ. «Д»; хвіртка № 1; ворота № 2; огорожа № 3,4, який належав [PERSON], померлому [INFO]. Представник позивачки подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, проти позовних вимог не заперечував, самостійних вимог не заявляв. Вивчивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі - ЦК) України. В судовому засіданні встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 30.03.2017 року виконкомом Петрівської сільської ради Петропавлівського району (а.с.30). Родинні стосунки позивачки з померлим підтверджуються свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 21.08.1965 року Петрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, у якому позивачка та спадкодавець записані як дружина та чоловік (а.с.101). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] заповіт не посвідчував, отже, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України спадкування належного йому майна здійснюється за законом. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Згідно з довідкою Петрівської сільської ради № 505 від 06.07.2017 [PERSON] на день смерті був зареєстрований один за адресою [ADDRESS] і був власником цього господарства (а.с. 84). Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Л. В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами відмовила через відсутність правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, про що вона винесла постанову від 28.09.2017 року (а.с. 31). Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. З довідки Павлоградського МБТІ від 10.08.2017 року вбачається, що право власності на будинок [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року не зареєстровано (а.с. 15). [PERSON] на день смерті [INFO] був власником житлового будинку [ADDRESS] згідно з погосподарською книгою № 03 особовий рахунок [NUMBER], що підтверджується довідкою Петрівської сільської ради Петропавлівського району № 1138 від 23.11.2017 року (а.с.99).Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 11.08.2017 року ФОП [PERSON], цей садибний будинок, побудований в 1967 році і складається з наступного: житловий будинок літ. «А»; тамбур літ. «а»; ганок «гн»; літня кухня, сарай «Б», літня кухня літ. «В»; прибудова літ. «в»; гараж літ. «Г»; сарай літ. «Д»; хвіртка № 1; ворота № 2; огорожа № 3, 4 (а.с.12-14). Після смерті чоловіка позивачка фактично вступила у володіння та користування спадковим майном. У позивачки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, тому що нотаріус вважає, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на це майно, в зв'язку з чим позивачка звернулася з позовом до суду. Суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, бо судом встановлено, що садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності померлому [PERSON], яки набув його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивачка є спадкоємцем першої черги спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на це майно. Вартість спадкового домоволодіння складає 33210 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: будинку загальною площею 96,4 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS], виконаного ТОВ «Земля і право» на підставі договору від 28.09.2017 року № 126-1/17-ПТ-М (а.с.43-84). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн., про що до позову додана квитанція банку від 17.10.2017 року (а.с.20). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved