Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті померлого 08 серпня 2006 року чоловіка [PERSON] право власності на житловий будинок та господарській будівлі №39, що знаходиться по вулиці Центральна в селі Глибочок Коростишівського району Житомирської області. В обґрунтування позову вказує, що 08 серпня року помер її чоловік [PERSON], який на момент смерті володів житловим будинком №39, що знаходиться по вулиці Центральна в селі Глибочок Коростишівського району Житомирської області. Заповіт померлого чоловіка відсутній, позивач вказує, що є єдиним спадкоємцем всього майна. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, оскільки право власності на дану нерухомість не зареєстровано. Тому позивач просить визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди як за спадкоємцем першої черги. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер 08 серпня 2006 року у віці 55 років, про що в Книзі реєстрації смертей 16 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №267, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №041880, виданим 16 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області. (а.с.5) Відповідно до довідки №528, виданої виконавчим комітетом Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області 13 липня 2016 року, за [PERSON], який помер 08 серпня 2006 року, рахується житловий будинок (1949 року забудови) в селі Глибочок по вулиці Центральній, 39 згідно запису в погосподарській книзі Харитонівської сільської ради за 2006-2010 роки. (а.с.22) Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №374/02-31 від 03 червня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Глибочок Коростишівського району Житомирської області, вулиця Центральна, 39, після смерті [PERSON], який помер 08 серпня 2006 року, на імя [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений будинок.. (а.с.13) Відповідно до пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до копії довідки №318, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 18 вересня 2014 року, згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №36 станом на 31 грудня 2012 року за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Глибочок, вулиця Центральна, 39, право власності на нерухоме майно не зареєстровано. (а.с.8) З довідки №529, виданої виконавчим комітетом Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області 13 липня 2016 року, вбачається, що земельна ділянка площею 0,55га, яка була у користуванні померлого [PERSON] і розташована в селі Глибочок по вулиці Центральна, 39 Коростишівського району Житомирської області не приватизована. (а.с.21) Згідно із положеннями статей 182 та 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статей 1297, 1278 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як роз'яснено у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом також встановлено, що право власності на вказаний будинок належним чином не оформлено. Позивач вправі вимагати визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно після смерті чоловіка, яке останній успадкував від своєї матері, проте не оформив право власності на своє імя. Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав передбачений законом і відповідає йому. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими суду доказами, тому, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved