Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.03.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Але відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 25.06.2018 року має заборгованість у розмірі 24716,82 грн., з яких: 11558,32 грн. - заборгованість за кредитом, 11505,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1153,18 грн. - штраф (процентна складова), яка у добровільному порядку відповідачем на цей час не сплачена. Під час розгляду справи позивачем подана уточнена заява про зменшення розміру позовних вимог в якій позивач просить стягнути заборгованість за договором № б/н від 30.03.2010 р., яка станом на 31.10.2020 року становить 22208,07 грн., та складається з: 14560,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7647,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Протягом розгляду справи також підтримав позовні вимоги та надав відповідь на відзив у якому зазначив, що укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Заява про приєднання до Умов та Правил з надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг. Отже зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав відповідач на мобільний телефон який вказав (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. З виписки карткового рахунку, вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо рахунку клієнта та платіжної картки, позивач зазначив, що пластикова картка є лише засобом користування поточним рахунком, а її статус (наприклад: блокування, сплив терміну дії тощо) не впливає на статус рахунку та Договору банківського обслуговування в цілому. За приписами п.20.5 Постанови НБУ № 492 закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі. Проте, відповідач із заявою про закриття саме поточного рахунку (Картрахунку) не звертався, Картку в Банк не повертав, заборгованість свою не погасив. Тому, поточний (Картрахунок) на даний момент відкритий та дійсний. Вважає, що банком надано достатньо доказів в обґрунтування та підтвердження позовних вимог. Зауважив, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Більш того, згідно заяви відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Таким чином, твердження, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Отже користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. 25.02.2014 року відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 300,00 грн., вже на перевипущену карту, чим підтверджується її отримання відповідачем, оскільки активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон клієнта та відповідно карта не може бути активована без згоди/відома клієнта. Порядок погашення заборгованості відбувається шляхом списання регулярного платежу з карти клієнта, як з власних коштів при їх наявності, так і з кредитних. Зауважив, що оформлення послуги Оплата частинами можливо тільки за допомогою своєї кредитної картки. Держатель несе відповідальність за всі операції з карткою, вчинені: - За дату отримання банком повідомлення від клієнта про втрату карти; П.2.1.1.9.14. постановка картки в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви клієнта відповідно до тарифів банку. Заяв, дзвінків в банк від клієнта про втрати картки «Універсальної» за допомогою якої була оформлена послуга Оплата частинами не надходило, що підтверджує оформлення оплати частинами саме клієнтом. Більш того, виходячи з виписки видно, що клієнтка неодноразово здійснювала переказ коштів на погашення заборгованості зі своїх карт, у тому числі і з карти Універсальної (приклад транзакція від 22.12.2017 р.), що ще раз підтверджує отримання і користування карткою, а також оформлення послуги оплата частинами саме клієнтом. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в тарифах. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4). При нарахуванні банком процентів, комісій, пені і не внесення коштів клієнтом на погашення цієї заборгованості, банк має право здійснити списання даної заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Зауважив, що розрахунок, який здійснив відповідач не є належним доказом, тому що останній немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Відповідачем не доведено, що останній має спеціальні знання для здійснення такого розрахунку заборгованості. Судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати наданий банком розрахунок заборгованості неналежним відсутні. При укладенні кредитного договору між банком і клієнтом - позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Такі зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 01.09.2014 та 01.04.2015 роках та заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких 10.11.2018 року, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Правомірність зміни умов договору також підтверджується Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних прав від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» де зазначається, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 09/21 року. Позивач звернувся до суду 23.07.2018 року до спливу строку позовної давності, а тому обставини на які відповідач посилається, не відповідають дійсності. Згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представником відповідача адвокатом Карабак В.А. подана заява про подальший розгляд справи без її участі, з урахуванням їх доводів наданих суду під час розгляду справи. [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони. Відповідно до\~правової позиції,\~що висловлена\~ВСУ у\~справі №\~6-2520цс16\~ Умови\~та правила\~надання банківських\~послуг у\~«ПриватБанку» повинні\~містити підпис відповідача, оскільки позивачем не доведено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна». Не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. У зазначеній копії анкети - заяви відсутні дані про те, яка банківська картка була видана, строк її дії, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не зазначено кредитний ліміт та строк дії картки. Із даної заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору відповідачці не видавалася. Виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідачки до позовної заяви не додано. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 30.03.2013 року. Це положення узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд повинен врахувати при ухваленні даного рішення. Позивачем процесуальний обов`язок з приводу доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не виконаний. Банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та штрафи, так як це не передбачено анкетою-заявою позичальника. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11505,32 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1153,18 грн. - штраф процентна складова - не підлягають задоволенню, оскільки вони не передбачені договором. За змістом анкети-заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських в Приватбанку не передбачена сплата процентів, штрафів, пені на користь банку. Ці платежі не зазначені в грошовому виразі, не вказані строки їх внесення, що суперечить вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому розрахунок процентів, пені та штрафів позивачем проведений необґрунтовано та відповідач не повинний їх сплачувати. З метою з`ясування всіх спірних питань, відповідач звернулась до банку, де представник банку повідомив, що вона має відкриті рахунки в банку за період з січня 2016 року, при чому таких рахунків аж три, про що надав виписку по карткам/рахункам з якої також вбачається, що начебто за всіма трьома картками /рахунками здійснювалися операції. Проте в позові позивач зазначає, що відповідачем отримана одна кредитна картка. Відповідач припускає, що Банк за рахунок неіснуючих транзакцій намагався штучно створити таку ситуацію, за якої б існувала заборгованість за кредитом. Так з виписки вбачається операція «покупка товару» без зазначення місця здійснення транзакції та така операція безпідставно проводиться банком 03 числа кожного місяця, і кожного разу в одній і тій самій сумі - 552,87 грн. Крім того, не відображено, на користь кого саме здійснюється ця оплата. Вважає, що банк повинен довести виключно первинними бухгалтерськими документами, що такі операції дійсно мали місце, оскільки виписка по рахунку не є первинним документом. Банком не доведено, що відповідачу було надано кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., а в заяві-анкеті позичальника відповідна графа не містить жодних даних. Витяг з тарифів, який доданий до позовної заяви, взагалі не існував на момент підписання - анкети, так як в ньому міститься інформація про зміни відсоткової ставки, яка відбулася в 2014 році та в 2015 році, тому такі тарифи фізично не могли існувати в 2010 році. Позивачем не надано детального розрахунку, із зазначенням сум трат за кредитом, із зазначенням вихідних даних, формул, метод, якими керувався банк при складанні такого розрахунку. Крім того, відповідний розрахунок не містить посилання на умови договору та норми чинного законодавства, у зв`язку з чим вважає розрахунок банку недоведеним, розмір боргу необґрунтованим. Застосовуючи до спірних правовідносин правила статті 1055 ЦК України, суд зобов`язаний керуватися тим, що єдиною можливою формою кредитного договору є письмова форма, доказом дотримання якої може бути виключно оригінал такого договору. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, що відображено у правових позиціях у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, № 6-240цс14 від 11.02.2015 року, № 6-698цс15 від 10.06.2015 року та № 6-757цс15 від 01.07.2015 року. З наданої банком виписки станом на 26.05.2016 року вбачається, переплата в розмірі 175,12 грн., тобто має місце позитивне сальдо, без заборгованості. Проаналізувавши виписку не відомо з яких підстав наявна заборгованість. Також банк не зазначив, не обґрунтував і не довів, які саме послуги надавалися за заявлену ним суму комісії, і не довів факту виконання цих послуг належним і допустимим доказом, що з урахуванням постанови ВСУ від 16.11.2016 року по справі № 6-1746цс16, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії. Позивач відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов не поінформував відповідача про підвищення процентної ставки до 43,2%. При цьому зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може прийматись до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов`язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять. Починаючи з 1 січня 2013 року банк в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку за користування кредитними коштами: з 01 січня 2013 року з 36% до 30%, з 01 вересня 2014 року до 34,8%, з 01 квітня 2015 року до 43,20%. Проте, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Оскільки зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи постанову ВСУ від 14.12.2016 року № 6-2315цс16 від 30.11.2016 року боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Вимоги про стягнення відсотків після спливу строку дії договору, також не можуть бути задоволені. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії карти, а не закінченням строку дії договору. В іншому випадку нарахування процентів після закінчення строку дії картки є безпідставним. Також вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності та одночасне їх застосування за одне й те саме порушення неможливо, а саме за порушення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що зазначається у постанові ВСУ від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до ст.1055 ЦК України для кредитного договору обов`язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що 30.03.2010 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна» та надала згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. На підтвердження умов кредитування, позивачем надано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг з Тарифами. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що вбачається з наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2020 року згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 22\~208,07 грн., яка складається з: 14\~560,18 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 7\~647,89 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. З часу відкриття кредитної лінії відповідачу були видані кредитні картки № [NUMBER] строком з 31.03.2010 по 01/14, № [NUMBER] строком з 29.01.2014 по 10/17; № [NUMBER] строком з 20.09.2017 по 09/21; № [NUMBER] строком з 23.11.2017 по 09/21. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку № [NUMBER] - 31.03.2010року, кредитний ліміт 5\~000,00 грн. в подальшому збільшення кредитного ліміту: з 29.09.2010 6\~000,00 грн.; з 22.01.2011 8\~000,00 грн.; з 08.09.2011 10\~000,00 грн. Доказів того, що [PERSON] не отримувала та не користувалась кредитними карткам, суду не надано, Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У Анкеті-заяві [PERSON] від 30.03.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена, як і не зазначені умови встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом з тим, під час розгляду справи позивачем надано копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», із зазначенням базової відсоткової ставки в місяць 3%, штрафних санкцій, в тому числі процентної ставки на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування в розмірі 4,5%, яка підписана [PERSON] . Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 30.03.2010 року, посилався на Тарифи, які є додатком до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умов і Правила відповідач по справі розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 провадження 14-131цс19. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Належних і допустимих доказів заборгованості у відповідача у розумінні положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, до суду не надав. При цьому, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.03.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Суд погоджується частково із запереченнями відповідача щодо нарахування відсотків за користування кредитом, разом з тим відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів. Так в своїх письмових поясненнях відповідач визнає розмір заборгованості станом на 08.04.2019 року в розмірі 3\~237,30 грн. та який на сьогоднішній день ним не повернутий. Заперечення відповідача щодо розрахунку заборгованості не знайшли свого підтвердження під час розгляду, відповідачем не надано контр розрахунку, правом щодо призначення судово-економічних експертиз з метою спростування розрахунку позивача також не скористався. Заперечення відповідача більше ґрунтуються на припущеннях та власних висновках, які не підтверджені належними та допустимим доказами в розумінні діючого законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Слід звернути увагу на те, що кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, що визнав сам відповідач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості станом на 31.10.2020 року по кредитному договору б/н від 30.03.2010року в розмірі 14\~560,18 грн. по простроченому тілу кредиту. Суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7\~647,89 грн., оскільки вимога не доведена належними та допустимими доказами. Позивачем ухвала суду від 10.07.2019 року про витребування доказів не виконана, не надано суду оригінал довідки про умови кредитування з метою встановлення дійсності ознайомлення [PERSON] з такими умовами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1\~155,21 грн.

Outcome: partial