Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1500 до 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що за рішенням суду від 27.05.2019 року з нього стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 500,00 гривень на кожну дитину. При ухваленні цього рішення суд виходив із неподання ним заперечень стосовно розміру аліментів та доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища. Проте відстоювати свою позицію і надати відповідні докази під час розгляду справи про стягнення аліментів не мав можливості і часу у зв`язку із доглядом за хворою матір`ю. У зв`язку із цим в межах даного позову зазначає, що сам є пенсіонером, загальний розмір отримуваної у 2019 році пенсії склав 57 475,60 гривень і це є його єдиним доходом. Із цих коштів щомісячно сплачує своїй непрацездатній матері по 1 700,00 гривень на виконання умов укладеного із нею 02.11.2013 року договору довічного утримання. Крім цього, за судовим рішенням від 08.06.2017 року сплачує аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у зв`язку з її навчанням в розмірі 1/4 доходу, що в сукупності за 2019 рік склало 14 368,90 гривень. Загальний розмір цих утримань з його доходу у 2019 році склав 67 768,90 гривень, що свідчить про надмірність присудженого розміру аліментів на двох дітей по 1 500,00 гривень, оскільки вони не покриваються навіть його сукупним доходом з урахуванням інших виплат. Окрім цього, йому необхідні кошти для забезпечення власного існування (придбання їжі, одягу тощо), а наявні певні заощадження уже вичерпав. Жодного нерухомого майна, окрім квартири за договором довічного утримання, не придбав і не володіє. Провадження в справі відкрито ухвалою від 08.04.2020 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 05.05.2020 року відповідач в канцелярію суду подала відзив на позовну заяву. У ньому позов заперечила в повному обсязі з огляду на недоведеність позивачем наявності підстав і обставин, які мають значення для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.ст.182, 192 СК України. Вказала, що названі позивачем обставини (укладення договору довічного утримання та сплата аліментів на навчання повнолітній дочці) існували на момент ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дітей, тому не є обставинами, які б могли свідчити про погіршення матеріального становища позивача. Запропонований останнім розмір аліментів взагалі є меншим за законодавчо встановлений мінімум, через що суперечить нормам СК України. Крім цього, акцентувала увагу на тому, що позивач хоча і є пенсіонером військовослужбовцем, однак є особою працездатного віку (1975 року народження), має задовільний стан здоров`я, проживає один. Перебування на пенсії військовослужбовця не є перешкодою для отримання ним інших видів доходу. Зокрема, позивач володіє транспортним засобом, має дохід від нерегулярних пасажирських перевезень, що доводиться інформацією із соціальних мереж. Сама ж вона має інвалідність ІІІ-ї групи, їй протипоказана тяжка фізична праця, тому через нерегулярну сплату позивачем аліментів, за якими він має значну заборгованість, їй вкрай тяжко утримувати дітей. Просила відмовити у задоволенні позову. Відзив відповідача позивач отримав 22.05.2020 року, проте з урахуванням вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-ХІ відповіді на нього не подав. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. На підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 27.05.2019 року з позивача в користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 500 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з розрахунками станом на 01.03.2020 року позивач мав заборгованість за цими аліментами в загальній сумі 22 571,00 гривень, станом на 01.04.2020 року - 25 571,36 гривень. Позивач є пенсіонером за вислугу років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 06.11.2009 року. Відповідно до довідки ГУ ПФУ у Волинській області від 28.02.2020 року № 587 розмір отримуваної позивачем пенсії з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року становить 57 475,60 гривень. Рішенням Любомльського районного суду від 08.06.2017 року з позивача стягнуто в користь його повнолітньої дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, на період її навчання, починаючи з 31.03.2017 року і до закінчення навчання, але не пізніше 01.07.2020 року. Сума відрахувань цих аліментів із пенсії позивача у 2019 році склала 14 368,90 гривень, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ у Волинській області від 28.02.2020 року № 586. 02.11.2013 року між позивачем та [PERSON] , яка є непрацездатною за віком та згідно позову є матір`ю позивача, укладений договір довічного утримання (догляду), за умовами якого остання передала у власність позивачу квартиру [ADDRESS] взамін на його зобов`язання забезпечувати її утримання та догляд довічно. Відповідно до п.6 цього договору позивач, як набувач квартири, зобов`язаний щомісячно надавати матері матеріальне забезпечення в сумі 1 700,00 гривень; у разі збільшення встановленого законом неоподатковуваного мінімуму доходів громадян зазначена сума має становити не менше 100 неоподатковуваних мінімумів громадян, з них: в твердій грошовій сумі 500,00 гривень та в натурі на суму 1 200,00 гривень (житло, харчування, ліки, одяг, побутові послуги). Право власності на квартиру за договором довічного утримання зареєстроване за позивачем 02.11.2013 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Отже, у справі між сторонами виникли відносини та існує спір, що стосується обов`язку утримання неповнолітніх дітей, зокрема щодо розміру матеріальної участі батька. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема в ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я. Як на підставу заявлених позовних вимог позивач посилається на погіршення його матеріального становища. Однак, як вбачається зі змісту позову, його обґрунтування фактично зводиться до непогодження із ухваленим судовим рішенням від 27.05.2019 року про стягнення аліментів, переоцінки доказів, які були покладені в обґрунтування цього рішення, оскільки усі зазначені у позові обставини уже існували на час його ухвалення. Через це реалізація процесуальних прав позивача була можливою в межах попередньої судової справи шляхом подання відзиву або ж оскарження рішення в апеляційному порядку. При цьому неможливість чи перешкоди у вчиненні цих процесуальних дій не є підставою для подання позову в порядку ст.192 СК України, а із заявами про поновлення відповідних процесуальних строків позивач до суду не звертався. Позивач навіть сплатив частину заборгованості по аліментах в загальному розмірі 16 000,00 гривень, тим самим фактично погодився із присудженим розміром аліментів. Жодних інших обставин, яких не існувало на час ухвалення судом рішення від 27.05.2019 року, позивач у позові не навів. Попри це, суд дає оцінку наведеним позивачем аргументам щодо щомісячних грошових зобов`язань перед матір`ю за договором довічного утримання та сплати аліментів на навчання повнолітній дочці і до уваги у спірних правовідносинах не приймає через їх неспроможність доводити погіршення матеріального становища позивача в розумінні ст.192 СК України. Так, укладений договір довічного утримання має характер виключно договірних правовідносин, у яких позивач, як суб`єкт цивільного права, безумовно необмежений, у тому числі щодо їх кількості. Проте такі договірні зобов`язання є власною волею і справою позивача, які не можуть обмежувати передбачені ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" права дітей. Щодо сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, то на момент ухвалення цього рішення дане зобов`язання припинене в силу самого судового рішення від 08.06.2017 року, яким визначено сплату аліментів не пізніше як до 01.07.2020 року. Отже, жодних утриманців, окрім спільних із відповідачем дітей, в силу закону у позивача на даний час немає, а тому утримуваний ним офіційний дохід у вигляді пенсії дає можливість сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі на рівні 1 500,00 гривень на кожну дитину. Існування значної заборгованості по аліментах не доводить погіршення матеріального становища позивача, а лише свідчить про його небажання виконувати свій батьківський обов`язок на належному рівні. При цьому суд зважує й на ту обставину, що позивач як батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку своїх дітей, оскільки він не є непрацездатною особою, а статус пенсіонера має на пільгових умовах за вислугу років. В той же час, відповідач подала докази у вигляді скріншотів із соціальної мережі на ствердження того, що позивач займається нерегулярними перевезеннями, а відтак має додатковий неофіційний дохід. Статтею 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дочка сторін [PERSON] на даний час досягла 13 років, а син [PERSON] - 9 років. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року становить 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень. Із наведеного слідує, що запропонований позивачем розмір аліментів не відповідає вимогам ст.182 СК України, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на кожну дитину сторін є більшим і нині становить по 1 119 гривень. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року по справі № 461/4936/16 мінімальний гарантований розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Визначений рішенням суду від 27.05.2019 року розмір аліментів є дещо вищим від встановленого мінімуму та на певному рівні забезпечує гармонійний розвиток дітей згідно їх віку та потребам. Відповідач, з якою проживають діти, і на яку покладений основний тягар по їх утриманню з огляду незаплановані (непередбачувані) витрати, є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, їй протипоказана тяжка фізична праця, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 20.02.2020 року. Позивач же у своєму 45-річному віці є здоровою особою та існування об`єктивних обставин неспроможності забезпечувати дітей на належному матеріальному рівні, які б слугували підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів, не навів і не підтвердив. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, з огляду на законодавчі положення та встановлені по справі фактичні обставини, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог і необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed