Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

12.04.2018р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просить стягнути з відповідача на її користь 103573,34 грн. (з урахуванням пені у розмірі 1831,32 грн.). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 06.12.2012р. між нею та відповідачем було укладено угоду №SAMDN52000071068596, згідно якої позивач отримала банківську Карту Універсальну GOLD [NUMBER]. При підписанні угоди позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» був повідомлений фінансовий номер телефону [NUMBER], з якого банк повинен був примати від позивача інформацію. Також зазначений номер телефону був номером доступу до системи Приват24. 20.03.2018р. близько 12 год. 00 хв. на номер телефону позивача [NUMBER] надійшло CMC-повідомлення від оператора мобільного зв'язку Vodafone про те, що протягом 10 хвилин її номер телефону буде заблоковано. Оскільки, зазначений номер телефону є фінансовим номером в ПАТ КБ «ПриватБанк», для запобігання несанкціонованих операцій з Картою Універсальна GOLD, позивач зі свого фінансового номеру [NUMBER] зателефонувала до ПАТ КБ «ПриваБанк» на номер 3700 та повідомила спеціаліста про дане CMC-повідомлення, та що її SIM-карта буде заблокована, також просила заблокувати банківську Карту Універсальна GOLD [NUMBER]. Як зазначає позивач, працівники банку запевняли її, що оскільки кредитна карта знаходиться у неї на руках, то жодна особа без її відома та дозволу нічого зробити не зможе, для чого проведені відповідні дії зі сторони банку. Також запевнили позивача в тому, що необхідності блокування її банківської карти немає. Ситуація яка склалася з фінансовим номером телефону позивача її збентежила, в зв'язку з чим остання вирішила перевірити баланс карти за допомогою банкомату та зняти грошові кошти з своєї банківської карти, які на ній знаходилися. Однак, банкомат видав інформацію про те, що грошових коштів на банківській карті позивача не має. Позивач зрозуміла, що невідома особа шахрайським способом заволоділа належними їй грошовими коштами, в зв'язку з чим вимушена була звернутися до поліції та повідомити про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. 25.03.2018р. через інтернет-програму Приват24 позивач звернулася до спеціаліста ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням відновити їй кредитний ліміт та баланс по карті на загальну суму 110 863,83 грн., оскільки станом на 20.03.2018р. (до надходження СМС- повідомлення про блокування її SIM-карти) на належній позивачу банківській Карті Універсальна GOLD [NUMBER] знаходилось 101 742,02 грн., а також встановлено кредитний ліміт на 15 000 грн. 26.03.2018р. позивач звернулася до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання інформацію про те, що ж все таки сталося з її банківською картою та де поділися належні позивачу грошові кошти, які на ній знаходилися. Реагуючи на дане звернення працівники банку надали позивачу виписку по її карті [NUMBER], з якої вбачається, що 20.03.2018р. з банківською картою було проведено дві операції, а саме: - переказ грошей на карту ПриватБанку [NUMBER], в зв'язку з чим з карти були списані грошові кошти в сумі 60 600 грн.; - оплата послуг через Приват24, отримувач - ПАТ Акцент-Банк, в зв'язку з чим, з карти були списані грошові кошти в сумі 50 268,83 грн. Однак, позивач звертає увагу суду на те, що зазначених вище банківських операцій вона не здійснювала та яким чином з її карти були списані належні їй грошові кошти на загальну суму 110 863,83 грн. останній не відомо. При цьому, враховуючи те, що доступ до Приват24 позивачу був заблокований у зв'язку із зміною паролю за допомогою втраченого номеру, позивачу є очевидним, що гроші були зняті за допомогою програми Приват24. Для з'ясування ситуації, яка склалась позивач зателефонувала до мобільного оператора Vodafone, який повідомив її про те, що 20.03.2018р. до відділення Vodafone звернулася людина з проханням перевипустити їй SIM-карту з номером телефону [NUMBER]. В зв'язку з чим, даній особі було видано нову SIM-карту з належним позивачу номером телефону [NUMBER]. При цьому позивач звертає увагу суду, що вона не зверталася до відділення Vodafone з метою перевипуску SIM-карту, інша особа по її проханню також не зверталась. Виходить, що SIM-карта з належним їй номером була видана невідомій особі без її на те відома та згоди. З метою захисту своїх законних прав та інтересів позивач і звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив винести рішення за умови надходження усіх раніше витребуваних судом доказів. Представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в позові відмовити у повному обсязі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 06.12.2012р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено угоду №SAMDN52000071068596, згідно якої позивач отримала банківську Карту Універсальну GOLD [NUMBER]. При підписанні угоди позивачем відповідачу був повідомлений її фінансовий номер телефону [NUMBER], з якого банк повинен був примати від неї інформацію. Згідно виписки по карті [NUMBER] [PERSON], 20.03.2018р. по ній було проведено 2 операції на суму 60 600,00 грн. та 50 003,00 грн. Спірні операції були здійснені о 14:08:57 та 14:22:44 відповідно з використанням програми Приват24. 1) перший платіж здійснений на карту [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» (отримувач - [PERSON], ІПН [NUMBER]); 2) другий платіж був здійснений на рахунок в іншому банку - ПАТ "А-Банк" (в призначенні зазначено: поповнення карти [NUMBER], [PERSON].). Згідно ч. 1 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014р. № 705: авторизація - це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації. У відповідності до вимог чинного законодавства, кожна транзакція в Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі (фінансовий телефон). Так, 20.03.2018 о 13:34 була проведена процедура зміни паролю позивача в Приват24. Ця операція підтверджувалася зміною ПІН по смс і ОТП на зміну паролю / логіну в Приват24. В позові [PERSON] вказує, що оператор Vodafon на її запит повідомив, що 20.03.2018р. до відділення Vodafon звернулася людина з проханням перевипустити їй SIM-карту з номером телефону - [NUMBER]. Даній особі було видано нову SIM-карту з належним позивачці номером телефону [NUMBER]. Позивач в позові звертає увагу, що вона не зверталася до відділення Vodafon з метою перевипустити SIM-карту, інша особа за її проханню також не зверталася. Отже, SIM-карта з належним їй номером була видана невідомій особі без її відома та згоди. Тобто відбулося в даному випадку наступне: 1) перевипуск SIM-карти; 2) зміна ПІН по смс (необхідно фізично володіти номером і знати останні 4 цифри карти); 3) процедура зміни пароля Приват24 (підтвердження ПІН та ОТП); 4) вхід в акаунт Приват24 (введення статичного пароля); 5) здійснення платежів. Таким чином, підставою заподіяння шкоди позивачеві стало використання дублікату SIM-карти шахраями. В позові зазначено, що 20.03.2018р. позивач зверталася на гарячу лінію 3700, однак час нею не зазначається. Відповідно до програмних комплексів ПАТ КБ «ПриватБанк» час дзвінків позивача: 2018-03-20 15:03:25 [NUMBER] 2018-03-20 15:08:51 [NUMBER] 2018-03-20 15:31:20 [NUMBER] 2018-03-20 15:57:06 [NUMBER] 2018-03-20 16:45:45 [NUMBER] 2018-03-20 17:14:03 [NUMBER] 2018-03-20 18:32:01 [NUMBER] З наданих відповідачем до суду записів розмов працівників банку з позивачем вбачається, що твердження позивача про те, що "працівники банку запевняли її, що оскільки кредитна карта знаходиться у неї на руках, то жодна особа без її відома та дозволу нічого зробити не зможе, для чого проведені відповідні дії зі сторони банку, а також запевнили її в тому, що необхідності блокування її карти немає", не відповідає дійсності. Так, в першому своєму зверненні позивач повідомила, що в неї заблокований фінансовий номер та запитала, чи необхідно їй блокувати карту. Оператор повідомив, що це може свідчити про шахрайські дії, та в разі підозри щодо розповсюдження її персональних даних, карту необхідно заблокувати. Далі на запитання, чи можна ініціювати операції по карті, оператор повідомив, що задля здійснення операцій використовується лише фінансовий номер, в разі блокування карти, задля ініціювання операцій необхідно закріпити новий фінансовий номер. Оператор детально пояснив, як необхідно змінити фінансовий номер. Наприкінці розмови оператор ще раз запитав, чи бажає позивач заблокувати карту. Оператор ще раз наголосив на тому, що і вхід в Приват24 можливий лише за допомогою фінансового номера. Однак позивач подякувала, та блокувати карту не стала. Карту позивача було заблоковано за її зверненням 20.03.2018р. о 15:12:22. Тобто, всі дзвінки на гарячу лінію 3700 позивач здійснила вже після того, як грошові кошти були переведені. На офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» розміщено «Умови та правила здійснення банківських послуг», цей документ є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Так, 06.10.2016р. позивачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначена анкета містить наступне: «Я згоден з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною і банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами. Я зобов'язуюсь виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку». Згідно з п. 1.1.5.29 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Крім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, до яких приєднався позивач, підписавши Анкету-заяву, встановлено наступне: 1.1.2.1.21 Обов'язки клієнта: негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, SIM-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). 1.1.5.5 Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. 1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. 2.1.4.7. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльності призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Пунктами 5, 6, 9 розділу 6 постанови Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд дійшов висновку, що позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. За приписами ст. 21.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання (ст. ст. 22.3, 22.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (ст. 22.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Відповідно до п. 23.1 Закону платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Відповідно до п. 23.4 Закону ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором. В даному випадку позивач звернулася до банку вже після настання дати валютування, тобто після зарахування їх на рахунок отримувачів. Відповідно до положень ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті від 21 січня 2004 року №22 або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції (ч. 1.7 Інструкції). Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті від 21 січня 2004 року №22 з моменту зарахування спірних сум на рахунки, отримувачі набули право власності на ці грошові кошти. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. Отже, саме отримувачі є зобов'язаними особами перед позивачем в розумінні ст. 1212 ЦК України. При цьому, незалежно від подальшої юридичної долі спірних грошових коштів, отримувачі зобов'язані повернути позивачу таку саму їх кількість. Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору та у задоволенні її позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed