Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 9887,24 грн., посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що вони своєчасно не вносять плату за надані послуги утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Просять стягнути суму заборгованості - 9887,24 грн. та судові витрати - 229,40 грн. Представник позивача в судовому засіданні свій позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що він зі своєю родиною став проживати за адресою [ADDRESS] з 2009 року. Заборгованість визнав частково, просив суд застосувати строк позовної давності, врахувати його пільги ветерана військової служби та врахувати ту обставину, що ні він, ні члени його сім'ї не укладали договір про отримання послуг з теплопостачання. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов'язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обов'язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Судом встановлено, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS], та користуються послугами з теплопостачання з 01.04.2009 року. Заборгованість по даній квартирі утворилась за період з 01.10.2005 року по 01.10.2013 року. Згідно акта від 17.07.2007 року в квартирі [ADDRESS] проживала сім'я з трьох чоловік. Судом встановлено і це не заперечував в судовому засіданні відповідач [PERSON] він з родиною з 2009 року проживав за вищевказаною адресою, а отже і користувався послугами з теплопостачання. Посилання відповідача на відсутність договору між ним та позивачем не заслуговують на увагу з таких підстав. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. В ході судового розгляду справи встановлено, що договір між сторонами в письмовій формі не укладався, але позивач не припиняв надання послуг відповідачам, а вони в свою чергу не відмовлялись від їх отримання. Таким чином між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Відповідно до ст..205 ЦК України правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. В окремих випадках воля сторони до вчинення правочину може виражатись її мовчанням. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності і при винесенні рішення суд її врахував. Так, судом встановлено, що позивачем заборгованість нарахована за період з 01.10.2005 року по 01.10.2013 року в сумі 8729,70 гривень. В квітні 2012 року «Полтаватеплоенерго» звернулися до суду із заявою і 11.05.2012 року Київським районним судом м. Полтави було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання. Отже, враховуючи, що строк позовної давності перервано в квітні 2012 року, заборгованість підлягає до стягнення за період з 01.04.2009 року по 01.10.2013 року. За даний період заборгованість складає 5136,10 гривень і вона підлягає до стягнення з відповідачів. Доводи відповідача про врахування пільги [PERSON] як ветерана військової служби не підлягають до задоволення, оскільки як встановлено в судовому засіданні він не звертався до позивача з відповідною заявою. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово -комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача індексу інфляції в сумі 402,20 гривень та 3% річних в сумі 510,87 гривень за період з 01.04.2009 року по 01.10.2013 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial