Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою , яку в подальшому остаточно уточнила заявою від 09.02.2018 р.) до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2017 року наказом № 1001-ВК від 29.03.2017 року була звільнена з роботи з ПАТ «Рівнеазот» ( на даний час ПрАТ «Рівнеазот», яке є його правонаступником). Оскільки розрахункові кошти їй по даний час не виплачені, не зважаючи на те, що виданий судовий наказ і відкрите виконавче провадження для примусового виконання судового наказу, просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 64566 грн. і компенсацію втрати частини доходів в сумі 1748,20 грн. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. Згідно поданого до суду відзиву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ "Рівнеазот" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеоблводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ « Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності. ПрАТ "Рівнеазот" сплачувало єдиний внесок, позивач отримував виплату допомоги по безробіттю, а тому середній заробіток повинен розраховуватись за вирахуванням сплачених центром зайнятості сум. Просив суд звільнити ПрАТ « Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні [PERSON] в повному обсязі. З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов. Дослiдивши письмовi матеріали по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ПрАТ «Рівнеазот» та з 03.04.2017 року звільнена з роботи з ПАТ «Рівнеазот» ( на даний час ПрАТ «Рівнеазот», яке є його правонаступником) згідно наказу № 1001-ВК від 29.03.2017 року. Розрахунок на день звільнення з нею не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти [PERSON] отримала 12.02.2018 року в сумі 20765,77 грн. згідно судового наказу Рівненського міського суду від 06.12.2017 року. Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Так, вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні стосуються періоду з 04.04.2017 року по 09.02.2018 року. За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.04.2017 р. по 09.02.2018 р., що становить 213 робочих днів. З довідки про середню заробітну плату № 319 від 19.02.2018 р. вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за лютий-березень 2017 року становить - 12328,36 грн., середньогодинна заробітна плата становить 42,3655 грн., виходячи з того, що в лютому нею було відпрацьовано 132,60 годин, в березні 158,40 години, а всього 291,00 година за період лютий- березень 2017 року. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 04.04.2017 року року по 09.02.2018 року включно, заборгованість становить 72190,81 грн. з розрахунку 213 робочих днів (період затримки) х 338,924 грн. (середньоденна зарплата з розрахунку 42,3655 середньогодинна зарплата х 8 год./день) = 72190,81 грн. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобов»язань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди.. Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місячць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Згідно розрахунку, сума компенсаційних виплат, що підлягає сплаті позивачу становить 1748,20 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 640,00 грн., сплачений позивачем при пред'явленні позову, підлягає до стягнення з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial