Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік та усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що на сьогоднішній день вона являється власником квартири [ADDRESS]. Крім неї, в даній квартирі зареєстрована відповідач та двоє її неповнолітніх дітей. Однак, [PERSON] з часу реєстрації свого місця проживання, ніколи не проживала в даній квартирі, її особисті речі там відсутні, участі в оплаті витрат по утриманню житла не несе, права власності на вказане житло не має. Вважає, що реєстрація відповідача та її неповнолітніх дітей чиняться їй перешкоди в користуванні квартирою, що змушує її нести додаткові витрати за комунальні послуги та квартплату . Унеможливлює оформлення житлової субсидії, що ставить її, як пенсіонера в тяжке матеріальне становище. В заяві про уточнення позовних вимог просить суд усунути перешкоди в користуванні її власністю квартирою за адресою [ADDRESS]. Визнати [PERSON] та її дітей - [PERSON] , [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням яке розташоване за адресою [ADDRESS] у зв"язку із відсутністю в ньому понад один рік шляхом зняття їх з реєстраційного обліку по зазначеній адресі. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що саме вона, [PERSON], є власником кв. [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 27 лютого 2004 року укладеного з [PERSON], [PERSON] та нотаріально посвідченого державним нотаріусом Любинською Л.І.. Вона разом з своїми малолітніми дітьми зареєстрована у даній квартирі. Вказала, що на даний час, вона не проживає у квартирі з поважних причин, оскільки починаючи з 2010 року позивач почала чинити перешкоди в користуванні житлом, до квартири не допускає, змінила замки, спільно проживати не бажає. [PERSON] відмовляється в добровільному порядку не чинити їй перешкоди в користуванні житлом, а навпаки намагається в судовому порядку зняти її та дітей з реєстраційного обліку. Просить усунути перешкоди в користуванні її власністю, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом вселення та зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні даним житлом. У зв'язку з чим, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10.06.2013р. [PERSON] визнано позивачем по справі, її зустрічний позов прийнято до судового розгляду та об'єднано його в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та її представники позовні вимоги підтримали просили їх задоволити. Додатково пояснили, що [PERSON] не є власником квартири, свідомо втратила своє право на проживання в такій квартирі у зв'язку з відсутністю в ній понад один рік, а вона -[PERSON], як власник, вказаної квартири має право, відповідно до ст. 319 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Також [PERSON] суду пояснила, що дійсно вона не бажає проживати спільно в квартирі із [PERSON] яку з 2010 року не допускає до квартири. Вважає, рішення попередніх судів щодо визнання договору дарування від 27.02.2004р. квартири дійсним, не можуть бути законними, оскільки вважає дії [PERSON] щодо отримання договору дарування, шахрайськими. Просять задовольнити її позов та відмовити в задоволенні позову [PERSON] за його безпідставністю та недоведеністю. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги [PERSON], підтримали свій позов. По суті позовних вимог додатково пояснили, що договір дарування квартири був укладений у встановленому законом порядку. [PERSON] набула права власності на квартиру з моменту нотаріального посвідчення такого договору. Вказали, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні житлом, спільно проживати не бажає. [PERSON], як власник помешкання, має намір використовувати його для особистого проживання спільно із [PERSON], відповідно наміру позбавляти права проживати в квартирі [PERSON].в неї не має. Також бажає здійснювати відповідні платежі по утриманню квартири, однак цього на даний час зробити не може, оскільки [PERSON] не допускає її до квартири тому просять задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Сплачений судовий збір просить суд віднести за її рахунок. Представник третьої особи за первісним позовом Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради з позовом [PERSON] не згідна, пояснила, що згідно Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України, діти мають бути зареєстровані за місцем реєстрації одного з батьків. Оскільки у батька малолітніх дітей відсутня адреса реєстрації, вони повинні бути зареєстровані за місцем реєстрації матері. Заперечила проти задоволення позову [PERSON] щодо зняття [PERSON] та дітей з реєстрації, що є незаконним. В судовому засіданні прокурор Меленчук І.В. яка здійснює представництво інтересів [PERSON], суду пояснила, що саме остання є власником квартири за вказаною вище адресою, що підтверджується довідкою КП "Рівненське міське БТІ" №2333 від 17.09.2012р.. [PERSON] не має законних підстав для користування володіння та розпорядження квартирою [PERSON]. Вважає, жо [PERSON] не довела свої вимоги на яві посилається. Реєстрація останньої та її дітей в квартирі [PERSON] перешкоджає власнику ([PERSON].) володіти , користуватись і розпоряджатись власністю. Просить суд задовольнити повністю первісний позов [PERSON]. В зустрічному позові [PERSON] просить відмовити за недоведеністю та відсутності законних підстав. Заслухавши сторін та їх представників, прокурора, свідка [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю, а первісний позов [PERSON] до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 лютого 2004 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, було укладено договір дарування квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Любинською Л.І., про що в реєстрі зроблено відповідний запис № 1-264. Відповідно до вищевказаного договору [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла в дарунок квартиру [ADDRESS]. Дані обставини встановлені та підтвердженні рішенням Рівненського міського суду від 10 квітня 2012 року, ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 травня 2012 року, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 05 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 червня 2013 року, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Частина 2 ст.719 ЦК України визначає, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, покликання [PERSON] та її представника про те, що оспорюваний договір є неукладеним, оскільки не була проведена його державна реєстрація є безпідставним, оскільки спростовується вищевказаними рішеннями судів. Тому, [PERSON] являється власником вищевказаної квартири, а відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, [PERSON] та її малолітні діти мають право на проживання у квартирі [ADDRESS] та не можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку із спірної квартири з підстав викладених в позовній заяві [PERSON]. За даних обставин суд вважає, що права [PERSON] не порушені [PERSON], а тому в позові [PERSON] слід відмовити. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]починаючи з 2010 року чинить перешкоди [PERSON] в користуванні житлом, до квартири її не допускає, спільно проживати не бажає, чого не заперечувала сама [PERSON] в судовому засіданні. Тому, посилання [PERSON] на Акти складені майстром ЖКП "Сонячне", начальником ЖКП "Сонячне" за участю свідків сусідів, та пояснення свідка [PERSON] які вказують на не проживання [PERSON] та її дітей в спірній квартирі, не можуть бути оцінені судом як докази які підтврджують втрату права користування житлом. Оскільки [PERSON] є власником оспорюваної квартири, то вона має право вимагати від [PERSON] усунення перешкод в користуванні своїм майном, а тому її позовні вимоги підлягають до задоволення. Сплачений сторонами судовий збір суд відносить за їх рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved