Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення 23 років. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх роз'яснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 15 червня 2017 року та 26 червня 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що її батьки розлучились, і після розірвання їх шлюбу вона проживала з матір'ю. На даний час позивач продовжує навчання на денному відділенні навчального закладу, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, але відповідач, який має можливість надавати таку допомогу, добровільно її не здійснює. А суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON], [INFO], з огляду на дані свідоцтва про її народження являється рідною донькою [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки №06 від 18 січня 2017 року, [PERSON] з 01 вересня 2014 року навчається на неповному державному забезпеченні у Золотівському професійному ліцеї на денній формі навчання, із строком закінчення навчання: по 30 червня 2017 року (а.с.7). [PERSON] проживає разом із матір`ю та братом за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). У зв`язку із продовженням навчання не денному відділенні навчального закладу, [PERSON], потребує матеріальної допомоги (а.с.1-2). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними виник спір щодо виконання відповідачем як батьком обов'язку з утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і який батько, не виконує у добровільному порядку. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, тільки за наявності вказаних у частині першій статті 199 Сімейного кодексу України умов, як виключення із загального правила, обов'язок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову. При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у постанові №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, судом встановлено, що позивач, яка є донькою відповідача на день звернення до суду досягла повних 18 років, але не досягла 23 і до нині (а.с.1-2,3,5). З першого вересня 2014 року, [PERSON] продовжує навчання, зокрема навчається у Золотівському професійному ліцеї, на денній формі навчання та являється студентом 3-го курсу. При цьому, навчання розраховано до 30 червня 2017 року (а.с.7). Суд вважає встановленою і ту обставину, що [PERSON] у зв'язку із навчанням має потребу у матеріальній допомозі, оскільки: будь-яка повнолітня особа має потребу в одязі, взутті, їжі, відпочинку; вона навчається на денній формі, що передбачає додаткове витрачання часу на виконання домашніх завдань і після прослуховування лекцій, а тому виключає за загальним правилом, можливість отримання заробітку своєю працею. Тому, за таких обставин, суд вважає що у відповідача, як батька [PERSON], дійсно виник обов'язок з її утримання, внаслідок продовження нею навчання та потребою у зв'язку із цим у матеріальній допомозі, а також наявності у нього можливості її надавати. Тут суд виходить із того, що в матеріалах справи не має жодних доказів того, що [PERSON] втратив працездатність є недієздатним чи має обмежену цивільну дієздатність або ж має такі потреби, які вказують на відсутність у нього можливості надати матеріальну допомогу. В силу положень частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку чи сина, які продовжують навчання, мають як самі дочка чи син, які продовжують навчання, так і той із батьків, з якими вони проживають. Враховуючи викладене та те, що [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON] (а.с.1-2,4), суд вважає, що вона має право на стягнення аліментів з [PERSON], на своє утримання, як такої, що продовжує навчання і потребує у зв'язку із цим матеріальну допомогу, з дати подання позову і до припинення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають присудженню з відповідача, суд виходить з наступного: Відповідно до положень частини 1 статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених статтею 182 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров'я дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" складає 640 гривень, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. Отже,

Outcome: approved