Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на той факт, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] 03.12.2011 року уклали договір № б/н. Згідно вказаного договору ПАТ "ПриватБанк" надав відповідачу кредит у розмірі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ "ПриватБанк" свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобовязання не виконав, тому позивач просив суд стягнути заборгованість у сумі 23254 грн 44 коп. Представник позивача у судове засідання не зявився; подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав, зазначених в ньому (а.с. 39). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився; через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив зменшити заборгованість по кредиту (а.с. 76). У поданій через канцелярію суду заяві (а.с. 60) зазначив, що з його боку у березні 2017 року відбулося часткове погашення кредитної заборгованості у сумі 7000 грн, на підтвердження чого надав відповідні квитанції. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі обставини справи і відповідно ним правовідносини. Згідно з частиною 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦПК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 статті 626 ЦПК України). 03 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" та [PERSON] 03 грудня 2011 року був укладений договір № б/н, відповідно до якого ПАТ "ПриватБанк" зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-31). У статті 526 ЦПК України закріплено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4) станом на 30.09.2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2011 року перед позивачем ПАТ „ПриватБанк в сумі 23254 грн. 44 коп., яка з складається з наступного: - 2061 грн. 35 коп. заборгованість за кредитом; - 16659 грн. 55 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2950 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); - 1083 грн. 47 коп. штраф (процентна складова). Із заяви відповідача та доданого до неї викопіювання квитанцій (а.с. 60-61) вбачається, що 16 березня 2017 року, 22 березня 2017 року та 30 березня 2017 року ним відбулося часткове погашення кредитної заборгованості на загальну суму 7000 грн. Зазначений факт також підтверджується витребуваною судом у позивача інформацією щодо зарахування вищезазначених коштів, а саме наданою відповідачем випискою по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 70-74). Проте, зі змісту згаданої виписки неможливо визначити у рахунок чого саме були зараховані дані кошти - погашення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом або штрафних санкцій (пені). Пунктом 2.1.1.3.9. та пунктом 2.1.1.12.10. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі порушення боржником кредитного зобовязання, останній поручає банку приймати та розподіляти грошові кошти у рахунок погашення простроченої кредитної заборгованості в черговості визначеній самостійно банком. Черговість і розмір погашення боргових зобовязань проводиться згідно порядку, визначеному в пам'ятці/довідці про умови кредитування, яка являється невід'ємною частиною договору (а.с. 26, 30). Також не визначено порядок погашення простроченої кредитної заборгованості і згаданою вище памяткою/довідкою про умови кредитування (а.с. 6). Оскільки позивач не надав належної інформації щодо розподілу (зарахування) вищезазначених коштів у рахунок погашення простроченої заборгованості по кредиту, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до висновку, що кошти, сплачені [PERSON], мали бути зараховані на погашення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 27). Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до статей 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відтак, ураховуючи позицію відповідача щодо визнання позову частково та наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У даному випадку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 1203,19 грн.

Outcome: partial