Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 36 139,77 грн. за кредитним договором № LVXRRZ04930065 від 13.09.2008 року та судові витрати у розмірі 361, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві покликається на те, що відповідно до укладеного договору № LVXRRZ04930065 від 13.09.2008 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем, [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 210, 02 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку із не виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 05.09.2013 року в останнього виникнула заборгованість у розмірі 36 139,77 грн., яка складається з наступного: 2 350,15 грн. - заборгованість за кредитом; 1, 23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31 591, 26 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 697,13 грн. - штраф (процентна складова). На підставі наведеного позивач вважає позовні вимоги підставними та просить їх задоволити в повному обсязі. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд цивільної справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте її представник [PERSON] подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без його участі та участі відповідача. Крім того, представник відповідача подав суду письмову заяву у якій просить суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності, вказує, що із матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана 16.09.2013р., остання проплата по кредиту була здійснена 13.07.2009р., а термін дії договору становив до 13.07.2009р., тобто ПАТ КБ Приватбанк пропустив строк звернення до суду, при цьому заяву про поновлення строку не подав та поважність причин пропуску строку не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: 13.09.2008 р. між ПАТ Комерційний Банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVXRRZ04930065, який складається із заяви позичальника № LVXRRZ04930065 від 13.09. 2008 року /а.с. 3/ та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) /а.с. 4-7/. Згідно умов зазначеного кредитного договору /заява позичальника № LVXRRZ04930065 від 13.09. 2008 року /а.с. 3/ банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 4 210, 02 грн. на трок 10 місяців строк з 13.09. 2008 року по 13.07. 2009 року включно на наступні цілі: придбання товару, а також 382, 73 грн. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Із розрахунку заборгованості за договором № LVXRRZ04930065 від 13.09. 2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 05.09. 2013 року /а.с. 2/ слідує, що заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 05.09. 2013 року становить 36139,77 грн.,та складається з: 2 350,15 грн., - заборгованість за кредитом;1, 23 грн, - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31 591,26 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 697,13 грн., - штраф (процентна складова). При вирішенні цієї справи суд виходить із позиції Конституційного Суду України висловленої у рішенні Конституційного суду від 11.07. 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Так, Конституційний Суд України зазначив наступне: відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 Кодексу). Згідно з частиною другою статті 627 Кодексу у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 Кодексу). Як зазначено в положеннях пунктів 22, 23 статті 1, частини першої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами (далі - Закон про захист прав споживачів) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 11 Закону про захист прав споживачів між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно Із розрахунку заборгованості за договором № LVXRRZ04930065 від 13.09. 2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], станом на 05.09. 2013 року /а.с. 2/ останній платіж за кредитним договором повинний був бути здійснений боржником 13.07. 2009 року. У зв'язку із наведеним суд вважає, що строк позовної давності щодо вимоги позивача до [PERSON] розпочав свій перебіг у день наступний після 13.07. 2009 року. Із відмітки канцелярії суду на позовній заяві /а.с. 1/ видно, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 16.09. 2013 року, тобто у строк, що перевищує трьохрічний . П. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) /а.с. 4-7/ визначено термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Оскільки зазначена умова договору збільшує строк позовної давності лише в користь кредитора, що ставить споживача в нерівне з кредитором становище, а також у становище, що є гіршим ніж визначене законом. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, суд вважає п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) /а.с. 4-7/ нікчемним. Крім того, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Всупереч вимог ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторонами не представлено суду письмового договору про збільшення строку позовної давності. Із сукупного аналізу обставин справи та зазначених вище норм закону випливає, що позивач пропустив строк позовної давності, щодо кредитних зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № LVXRRZ04930065 від 13.09. 2008 року. Із наведеного слідує, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № LVXRRZ04930065 від 13.09. 2008 року задоволенню не підлягають з підстав визначених ч. 4 ст. 267 ЦК України. Документально підтверджені понесені позивачем судові витрати згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed