Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 19.09.1961 р. вона уклала шлюб з [PERSON], від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] На підставі рішення виконкому Камянсько-Дніпровської міської ради № 45 чоловіку дозволено будівництво жилого будинку з господарськими будівлями на земельній ділянці по вул. Першотравнева, 15а в м. Камянка-Дніпровська. Згодом комісія міської ради склала акт прийняття до експлуатації будинку, який був затверджений рішенням виконкому міської ради № 381 від 24.12.2002 р. та [PERSON] було дозволено оформити право власності на будинок. Приватизована земельна ділянка у 1994 р. була приватизована. 29.01.2010 р. [PERSON] помер. Спадщина складається з житлового будинку та земельної ділянки за вказаної адреси. При зверненні до нотаріальної контори її було відмолено у оформленні спадщини у звязку з відсутністю правоустановчих документів на майно. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Першотравнева, 15а в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області. В судове засідання сторони не зявилися, позивачка надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач направив лист в якому не заперечує проти позову, просив справу розглядати без його участі. Треті особи до суду не зявились, від державного нотаріуса надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.09.1961 р. позивачка уклала шлюб з [PERSON] згідно свідоцтва про одруження ІИ-УР № 088067. Від шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження № І-ЯК № 190338 від 06.04.1968 р. Згідно рішення виконавчого комітету Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області № 45 від 17.05.1988 р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку з господарськими спорудами на земельній ділянці по вул. Першотравневій, 15 А в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області. [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області № 381 від 24.12.2002 р. дозволено оформити право приватної власності на будинок по вул. Першотравневій, 15 А в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області. 29.01.2010 р. [PERSON] помер, свідоцтво про смерть серії 1-ЖС № 159105 від 02.02.2010 р. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок виданого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.07.2010 р., інвентаризаційна справа № 5660, користувачем житлового будинку по вул. Першотравневій, 15 А в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області є [PERSON] Як вбачається зі спадкової справи № 193/10, яка заведена 02.07.2010 р. та зберігається у справах Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області (копію долучено до матеріалів справи), після смерті спадкодавця, 02.07.2010 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини. Заявою від 02.07.2010 року позивачка просила нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, що знаходяться за адресою: вул. Першотравневій, 15 А в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області, грошові внески. Постановою державного нотаріуса Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області від 05.11.2016 р. № 72/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку № 15а, що знаходиться по вул. Першотравнева в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області, у зв'язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на житловий будинок, який є спадковим майном. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі за текстом - Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно роз'ясненням, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, у звязку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину позивачка правомірно звернулась до суду за правилами позовного провадження з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті чоловіка [PERSON] Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 р. «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно п. 3.14 розділу глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 «прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину». З принципу універсальності спадкового наступництва витікає те, що актом прийняття спадщини охоплюється уся спадщина, що належить спадкоємцю, який її прийняв, у чому б вона не складалася і де б не знаходилася. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved