Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Комунальне підприємство "Семенівський", Семенівська сільська рада звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. В судове засідання представник позивачів в судове засідання не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив справу слухати у його відсутність. В судове засідання відповідач не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення та просив справу слухати в його відсутність. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2012 року державним реєстратором Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції було проведено державну реєстрацію комунального підприємства «Семенівський». Вказана юридична особа є комунальним підприємством Семенівської сільської рада с.Семенівка, Білгород-Дністровський район, Одеська область та створено на підставі рішення сільської ради від 26.09.2012 року №160-VI. 22 липня 2013 року між засновником в особі сільського голови [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений контракт, згідно якого відповідач [PERSON] приймається на роботу до комунального підприємства «Семенівський» на посаду керівника, що підтверджується розпорядженням Семенівської сільської ради №15 від 22.07.2013 року. Перебуваючи на посаді керівника КП «Семенівський» та являючись службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями відповідач [PERSON] перевищив службове становище, діяв умисно та з корисливих мотивів, а саме: у строк з 25.11.2013 року по 09.12.2013 рік здійснив розтрату грошових коштів підприємства на загальну суму 21000 грн. (двадцять одна тисяча), з яких власні кошти - 9000 грн. (девять тисяч), 12000 грн. (дванадцять тисяч) - кредитні, шляхом зняття готівки з розрахункового рахунку [NUMBER], який відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк», чим спричинив комунальному підприємству матеріальні збитки на вказану суму. Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України та назначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади повязані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими фукціями строком на 1 рік. У відповідності до ст.75 КК України звільнений від відбуння призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін у 1 рік. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок суду набрав чинності та не оскаржувався, отже, вирок від 12.02.2014 року є підставою для звільнення від доказування вчинення збитків з боку відповідача. В зв'язку з вищевикладеним, є всі докази того, що відповідач [PERSON] своїми протиправними діями завдав матеріальних збитків на загальну суму 21 000 грн. (двадцять одна тисяча), що спричинило матеріальну шкоду, яка полягає у розтраті, оскільки КП «Семенівський» є підприємством, засновником якого є сільська рада. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ст. 130 КЗпП України, яка визначає загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадку, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до п.7.4 Статуту комунального підприємства «Семенівський», «До виключної компетенції сільської ради відноситься притягнення до матеріальної відповідальності директора». Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Судовому розгляду підлягають - заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв'язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). У відповідності п.18 Постанови Пленуму Верховного суду №3 від 31 березня 1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна", при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз'ясненням, даним у п. 7 Постанови Пленуму Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Враховуючи, що у звіті про дебетові та кредитні операції по банківському рахунку [NUMBER], відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» за період листопад 2013 року - грудень 2013 року та січень 2014 року прослідковується та доказується вина відповідача [PERSON] то є всі підстави для задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги комунального підприємства "Семенівський", Семенівська сільська рада до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved