Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

01 жовтня 2019 позивач - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради №317 від 07 грудня 1999 року було переоформлено лицьові рахунки на [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , склад сім`ї - 1 особа, в зв`язку зі смертю основного наймача. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні від 19 липня 2019 року з`ясувалося, що в даній квартирі на даний час зареєстровані відповідачі по справі. Всі вони є повнолітніми особами. 01 червня 2019 року складено акт №462 про те, що в даній квартирі тривалий час ніхто не проживає. Основний квартиронаймач - [PERSON] помер [INFO] . Відповідачі з 2014 року припинили користуватися даним житловим приміщенням, за комунальні послуги не сплачують, борг становить 32 159,31 гривень. Дана квартира не приватизована, у приватній власності не перебуває. Просить суд винести рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день слухання справи були належним чином повідомлені через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", відзив на позовну заяву у визначені судом строки - не надали, причини неявки суду не відомі. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутності заяв відповідачів про розгляд справи в їх відсутність, неповідомлення відповідачів про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідачів на позов та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Дійсно, рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області №205 від 20 травня 1993 року було переоформлено лицьовий рахунок на [PERSON] , що проживає в квартирі [ADDRESS] , склад сім`ї 2 особи, в зв`язку зі смертю основного квартиронаймача. Рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №317 від 07 грудня 1999 року було переоформлено лицьовий рахунок на [PERSON] , що проживає в квартирі [ADDRESS] , склад сім`ї 1 особа, в зв`язку зі смертю основного квартиронаймача. Таким чином, основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00023936825 від 13 вересня 2019 року, актовий запис №317 від 26 вересня 2007 року. В даній квартирі було зареєстровано [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно довідки №11430 від 19 липня 2019 року. Дані особи зареєстровані за вказаною адресою по сьогоднішній день, є повнолітніми особами. Квартира знаходиться в комунальній власності, не приватизована. 01 липня 2019 року ПП "Комунальщик-2" складено акт №462 про те, що в квартирі [ADDRESS] тривалий час ніхто не проживає, власник житла з сім`єю давно виїхав в м.Дніпро, дуже рідко навідується в квартиру. 16 вересня 2019 року ПП "Комунальщик-2" складено акт №575 про те, що в квартирі [ADDRESS] , зі слів сусідів, ніхто не проживає з 2014 року, власник житла іноді з`являється, приїздить з м.Дніпра. Станом на 17 липня 2019 року заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за вказаною адресою становить 32 159,31 гривень, що свідчить про те, що наймачі квартири довгий час не виділяють кошти на утримання житла та не мають інтересу до цієї квартири. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №183179733 від 02 жовтня 2019 року підтверджується, що право приватної власності на вказану квартиру ні за ким не зареєстровано. Комунальна власність - одна з трьох форм власності (поряд з державною та приватною). Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня (тобто жителі сіл; добровільних об`єднань у сільську громаду жителів кількох сіл; селищ; міст), територіальні громади вторинного рівня (жителі районів, областей), а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади - представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування. До об`єктів права комунальної власності, зокрема, належать: рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування, а також відумерла спадщина. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідність ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. В суді знайшов підтвердження той факт, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі, що є комунальною власністю, з 2014 року, витрати по утриманню та обслуговуванню житлового приміщення не несуть, їх особисті речі в квартирі відсутні. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовільнити, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред`явленні позову до суду, було сплачено судовий збір в розмірі 5 763,00 гривні, який підлягає стягненню з відповідачів на його користь.

Outcome: approved