Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

20.03.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційна служба Шаргородського РУЮ Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] в м. Вінниці померла її мати [PERSON], яка постійно проживала і була зареєстрована в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області. Після смерті матері залишилось спадкове майно, на яке вона має право як спадкоємець за законом першої черги. 06.03.2000 року Шаргородською районною державною адміністрацією на ім'я матері був виданий сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) розміром 2, 0 га, що перебуває у колективній власності КСП "Мрія" с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, який було втрачено. 28.01.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну частку(пай). [PERSON] просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,0 га, що перебуває у колективній власності КСП "Мрія" с. Джурин Шаргородського району Вінницької області і належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 06 березня 2000 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від в.о. сільського голови Яковишеної В.І. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позов визнає і не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.23). Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника РС Шаргородського РУЮ Залокоцької В.Д. поступила заява про розгляд справи у відсутності представника РС Шаргородського РУЮ, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.21). Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Вінниці померла [PERSON], яка постійно проживала і була зареєстрована в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області (а.с.7) Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом РАГС Вінницької міської ради Вінницької області (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з права на земельну частку (пай) [NUMBER] - ріллі, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, виділену із земель КСП "Мрія" с. Джурин Шаргородського району Вінницької області на підставі розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації від 12.02.2000 року № 37 та списку померлих громадян - власників сертифікатів, яким не видаються державні акти на право власності на земельну частку пай на території Джуринської сільської ради (а.с. 9-10). Згідно довідки Відділу Держземагенства у Шаргородському районі Вінницької області від 30.12.2014 року № 01-02-10/5981, відповідно до книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрований 09.03.2000 року за № 583 (а.с. 11). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повідомили, що зазначений вище сертифікат на земельну частку (пай) був втрачений, у зв'язку із чим у газеті "Шаргородщина" було поміщено оголошення про втрату сертифікату та визнання його недійсним (а.с.12). Право на спадкування за законом після смерті [PERSON] у першу чергу має її дочка - [PERSON] Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим М - Деребчинським с/ЗАГС Джуринського району Вінницької області 30.10.1958 року та свідоцтвом про її одруження з [PERSON] серії [NUMBER], виданим Джуринською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 26.06.1982 року (а.с. 5,6). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №2966 від 19.12.2014 року (а.с.7). 28.01.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.14). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно, і, які з огляду на те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ЦК України та ЦПК України. Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Приписами ЦК України та ст. З Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну ділянку, нею набуто право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії [NUMBER] від 03.03.2000 року, виданим їй як члену колективного сільськогосподарського підприємства "Мрія". Вказаний сертифікат спадкоємцем втрачений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Отже, оскільки [PERSON] було видано сертифікат на земельну частку (пай), то і спадкоємець [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування цієї частки (паю) з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю. Визнання за позивачем [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки право [PERSON] на набуття права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом порушено і підлягає судовому захисту.

Outcome: approved