Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті померлого 29 серпня 2015 року [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вулиці Подол, 36 в селі Торчин Коростишівського району Житомирської області. В обґрунтування позову вказує, що 29 серпня 2015 року помер її чоловік [PERSON], який на момент смерті володів житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходиться по вулиці Подол, 36 в селі Торчин Коростишівського району Житомирської області. Даний будинок він успадкував як єдиний спадкоємець після смерті свого батька [PERSON], який помер ще 30 жовтня 2002 року. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на все майно померлого, зокрема, і на вказане нерухоме майно. Як єдиний спадкоємець за законом, позивач звернулася до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини, та оформила спадкові права на майновий пай чоловіка як члена КСП. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає, додаткових заяв та клопотань не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] помер 30 жовтня 2002 року у віці 67 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 31 жовтня 2002 року зроблено запис за №24, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №203193, виданим 31 жовтня 2002 року виконавчим комітетом Торчинської сільської ради Коростишівського району Житомирської області. Відповідно до копії довідки №30 від 29 січня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Торчинської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, [PERSON], [INFO], який помер 30 жовтня 2002 року, до дня смерті був зареєстрований і проживав у [INFO]. Разом з ним на день його смерті та протягом шести місяців після його смерті за цією ж адресою були зареєстровані і проживали: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. (а.с.9) З копії заповіту від 29 січня 2002 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося і взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. (а.с.12) Згідно погосподарської книги №8 Торчинської сільської ради на 2011-2015 року, особовий рахунок №0369-01 житловий будинок, що знаходиться в селі Торчин Коростишівського району Житомирської області по вулиці Подол, 36 рахується за [PERSON], який помер 30 жовтня 2002 року. (а.с.5) Відповідно до копії свідоцтва на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №1-1788, спадкоємцем майна [PERSON], який помер 30 жовтня 2002 року, є [PERSON] Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Торчинське» с. Торчин Коростишівського району Житомирської області, що належав померлому на підставі Свідоцтва серії ЖИ-6 №107540, виданого Торчинською сільською радою 20 листопада 2001 року. (а.с.14) [PERSON] помер 29 серпня 2015 року у віці 53 років, про що 02 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис №12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №269198, виданим 02 вересня 2015 року виконавчим комітетом Торчинської сільської ради Коростишівського району Житомирської області. (а.с16) Відповідно до копії довідки №25 від 26 січня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Торчинської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, [PERSON], [INFO], який помер 29 серпня 2015 року, до дня смерті був зареєстрований і проживав у [INFO]. Разом з ним на день смерті за цією адресою були зареєстровані і проживали: мати [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO]. (а.с.10) 04 лютого 2016 року о 17 годині 39 хвилин за №48, спадкова справа №21/2016, надійшла заява [PERSON] до нотаріуса Коростишівського нотаріального округу, в якій вона вказує, що 29 серпня 2015 року помер її син [PERSON], [INFO], який на день смерті був зареєстрований і проживав у [INFO]. Вона, [PERSON] повідомила, що відмовляється від оформлення спадкових прав після його смерті, що підтверджується копією заяви, зареєстрованою в реєстрі за №5. (а.с.20) 04 лютого 2016 року приватним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу за №58537210 у Спадковому реєстрі спадкодавця [PERSON], який помер 29 серпня 2015 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42856621 від 04 лютого 2016 року. (а.с.19) [PERSON] та [PERSON] одружилися 06 травня 1995 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 06 травня 1995 року зроблено запис №34. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ТП №015012, виданого 06 травня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Черняхівського р/в. (а.с.13) Відповідно до пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 березня 2016 року №166/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Торчин Коростишівського району Житомирської області, вулиця Подол, 36, після смерті [PERSON], який помер 29 серпня 2015 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок. (а.с.11) З копії довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна №101 від 19 лютого 2016 року, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, вбачається, що згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №224 станом на 31 грудня 2012 року за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Торчин, вулиця Подол, 36, право власності на нерухоме майно не зареєстровано. (а.с.8) Відповідно до копії довідки №83 від 10 березня 2016 року про інвентаризаційну вартість нерухомого майна, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 22 лютого 2016 року було проведено інвентаризацію житлового будинку за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Торчин, вулиця Подол, 36. Встановлено, що загальна інвентаризаційна вартість житлового будинку та надвірних будівель складає 77066 гривень. До будинку належать: літ. «Б» - господарська будівля; літ. «В» - гараж; літ. «Г» - літня кухня; літ. «Д» - сарай; літ. «Пг» - погріб; літ. «К» - криниця; №1-2 огорожа. (а.с.7) Згідно із положеннями статей 182 та 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статей 1297, 1278 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як роз'яснено у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом також встановлено, що право власності на вказаний будинок належним чином не оформлено. Позивач вправі вимагати визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно після смерті чоловіка, яке останній успадкував від свого батька, проте не оформив право власності на своє імя. Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав передбачений законом і відповідає йому. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими суду доказами, тому, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved