Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

01 лютого 2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківськиих прав. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є неповнолітньою особою. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Батько помер у 2011 році, мати не виконує своїх батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, покинула позивачку та її малолітню сестру [PERSON] , [INFO] , не працює, дітей не доглядає, не приймає участі у їхньому вихованні, не цікавиться їхнім життям. Позивачка фактично мешкає у своєї тітки [PERSON] . В зв`язку з чим позивачка просить позбавити її матір - [PERSON] батьківських прав. Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтрмала, просила справу розглянути без її участі (а.с. 25). Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги визнала, просила справу розглянути без її участі (а.с.27-28). Представник третьої особи - виконавчого комітету (органу опіки та піклування) Лиманської міської ради Донецької області Голєв С.І., належним чином повідомлений про час тамісце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглядати без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с.29). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 05 вересня 2020 року Лиманським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Харків, актовий запис № 16 від 17 вересня 2003 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Повнимвитягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00030251552 сформованого 07 квітня 2021 року (а.с. 49-50). Мати [PERSON] - відповідачка [PERSON] , [INFO] , 02 березня 2003 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00030251889 сформованого 07 квітня 2021 року (а.с. 47-48). Після реєстрації шлюбу прізвище з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Згідно довідки № 3979 від 21.12.2020 року, виданої відділом надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області про осіб, зареєстрованих за адресою : [ADDRESS] до складу зареєстрованих осіб входять : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно характеристики, наданій Дробишевською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів 07.09.2020 року, учениці 11 класу [PERSON] , за час навчання у школі зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна учениця. Мати, за час навчання доньки у школі батьківські збори не відвідувала, недостатньо приділяє уваги вихованню доньки (а.с.7). Як вбачається з характеристики за місцем проживання - в Дробишевському старостинському окрузі № 26-32-171 від 07.09.2020 року, [PERSON] , офіційно одружена, але з чоловіком не проживає, має двох неповнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON] , офіційно не працює, діти з січня 2020 року проживають у тітки. В будинку антисанітарні умови, надходять усні скарги стосовно того, що [PERSON] не доглядає за своїми дітьми та зловживає спиртними напоями (а.с.8). Так, судом достовірно встановлено, що мати [PERSON] - [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні своєї доньки Неповнолітня [PERSON] з матір`ю не проживає, перебуває у сім`ї подруги матері - [PERSON] , де в неї є окрема кімната, спальне місце, шкільне приладдя, одяг і взуття. Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їхнє здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їхніх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини є підставою позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідачки, яка тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток своїх дітей. Таким чином, відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачці будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку № 2 від 18 січня 2021 року, наданого Виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області, за зверненням неповнолітньої [PERSON] , орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки вона повністю відсторонилися від виконання своїх батьківських обов`язків, виховання та матеріального забезпечення доньки (а.с. 5). Суду надано достатньо доказів, того що відповідачка [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не виявляє справжнього інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти, не піклується про підготовку дітей до самостійного життя. Таке ставлення матері до дитини негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я, процес здобуття освіти, не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та є неприпустимим у сучасному цивілізованому суспільстві. Суд приходить до висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Так, згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу майнового характеру, за кожну позовну вимогу немайнового характеру та окремо за вимогу майнового та немайнового характеру. Якщо пред`явлено позов з кількома майновими або немайновими вимогами, то судовий збір сплачується з кожну вимогу окремо. За подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів позивачем повинен бути сплачений судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (за вимогу немайнового характеру щодо позбавлення батьківських прав - 908 грн., та щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - 908 грн.). Однак позивач, згідно з приписами Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору. Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1816 гривень. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved