Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Розумницької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS], 1958 року побудови, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору в ньому постійно проживала [PERSON], яка згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власностіна майно колгоспного двору. [INFO] остання померла, спадкоємицею, яка прийняла спадщину і подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину до Ставищенської районної державної нотаріальної контори є вона (позивач) - дочка спадкодавці та спадкоємиця за заповітом, посвідченим 15.03.2001 року Розумницькою сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №10. Розумницька сільська рада свідоцтва про право власності за життя на ім'я померлої не видавала, [PERSON] за життя свого права власності не зареєструвала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Ринкова вартість будинку становить 435060 гривень, що підтверджується звітом про незалежну оцінку майна. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку не приватизована. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, позивач подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача Розумницької сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність її представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідок та погосподарських книг Розумницької сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору в ньому постійно проживала [PERSON], яка згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власностіна майно колгоспного двору (а. с. 9, 13-17, 18-21). [INFO] в селі Розумниця Ставищенського району Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 24 зв). Спадкоємицею, яка прийняла спадщину і подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину до Ставищенської районної державної нотаріальної контори є позивач - дочка спадкодавці та спадкоємиця за заповітом, посвідченим 15.03.2001 року Розумницькою сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №10, - [PERSON] (а. с. 24, 25 зв). Розумницька сільська рада свідоцтва про право власності за життя на ім'я померлої не видавала, [PERSON] за життя свого права власності не зареєструвала, що позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі (а.с. 10). В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а. с. 42-43). Як вбачається із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літер «А-1» загальною площею 174,7 кв. метри, житловою площею 83,7 кв. метри; погріб під частиною будівлі «а/пг», погріб під частиною будівлі «Б/пг», мансарда житлова «А/мс», прибудова «а», сарай «Б-1», літня кухня «В-1», сарай-гараж-літня кухня «Г-1», балкон «а1», балкон «а2», колодязь питний №1, ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4 (а.с. 28-33). Ринкова вартість будинку становить 435060 гривень, що підтверджується звітом про незалежну оцінку майна (а. с. 6). Земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку не приватизована, що підтверджується відповідною довідкою (а. с. 8). Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію оречових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Правовідносини щодо права власності на будинок регулюються нормативно-правовими актами, які були чинними на час їх виникнення, а саме Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26, згідно з положеннями яких суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 22 березня 1991 року № 885-ХІІ введено в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Стаття 548 ЦК УРСР (1963 р.) вказувала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як встановлено ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] за життя набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] як на майно колгоспного двору і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останньої, право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набула позивач, і оскільки відповідачем Розумницькою сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Судові витрати по справі позивач просить покласти на неї.

Outcome: approved