Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] - 3/4 частки та [PERSON] - 1/4 частка. У 1991 році на зазначеній земельній ділянці [PERSON] був збудований житловий будинок літер "Б-1" та самовільно побудовані господарські будівлі - літні кухні літер "Ж", "Ж-1", сараї літер "З", "И", "Л", літній душ літер "К", погріб літер "л", навіс літер "М". Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2013 року були перерозподілені ідеальні частки в зазначеному домоволодінні і за [PERSON] було визнано право власності на 108/300 спірного домоволодіння, які складаються з: 63/100 частин житлового будинку літер "А-1" та 15/100 частин житлового будинку літер "Б-1", літньої кухні літер "Ж" з прибудовою літер "Ж-1", сараїв літер "З", "И", літнього душу літер "К". Іншій співвласник - її чоловік - [PERSON] не встиг зареєструвати належну йому частку спірного домоволодіння, оскільки [INFO] помер. За життя, а саме - 16 травня 2016 року, чоловік залишив заповіт, яким заповів усе належне йому майно їй. Після його смерті залишилось 45/100 часток спірного домоволодіння, які складаються з: приміщення 1-1 в житловому будинку літер "А-1", приміщень 1-5, 1-7 в тамбурі літер "а", приміщень 1-6, 1-8 в прибудові літер "А1-1", приміщень 1-V, 1-2, 1-3, 1-4 в прибудові літер А2-1, сараю літер "Л", погрібу літер "л", вбиральні літер "О", літнього душу літер "П", місцевої очисної споруди літер "Р", які були побудовані [PERSON] та якими вона на теперішній час користується. Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити розмір спадкового майна. Тому просила перерозподілити ідеальні частки в домоволодінні [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 45/100 часток зазначеного домоволодіння, які складаються з: приміщення 1-1 в житловому будинку літер "А-1", приміщень 1-5, 1-7 в тамбурі літер "а", приміщень 1-6, 1-8 в прибудові літер "А1-1", приміщень 1-V, 1-2, 1-3, 1-4 в прибудові літер А2-1, сараю літер "Л", погрібу літер "л", вбиральні літер "О", літнього душу літер "П", місцевої очисної споруди літер "Р". 07 листопада 2018 року на адресу суду з відділу моніторингу та обліку інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області надійшли відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засідання. 11 січня 2019 року позивач уточнила свої позовні вимоги. Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року підготовче судове засідання було закрито та справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та прийняти рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.3 ст.247 ЦПК України, не проводилось. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з листа КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №645 від 21.08.2018 року, відповідно до матеріалів останньої інвентаризації домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку літер "А-1", прибудов до нього - літер "А1-1", "А1-2", тамбуру літер "а", веранди літер "а1", загальною площею 91,4 кв.м., житловою площею - 52,7 кв.м., будинку літер "Б-1", прибудови до нього літер "Б1-1" та веранди літер "б", загальною площею 73,4 кв.м., житловою площею - 52,8 кв.м., а також господарських будівель і споруд: навісу літер "б1", ганку літер "б2", погрібу літер "В", вбиральні літер "Г", гаражу літер "Д", оглядової ями літер "д", сараїв літер "Е", "З", "И", "Л", літніх кухонь літер "Ж", "Ж1", літнього душу літер "К", літнього душу літер "П", погрібу літер "л", оглядового колодязю літер "Н", вбиральної ями літер "О", місцевої очисної споруди літер "Р". Згідно з проведеним розрахунком 45/100 часток зазначеного домоволодіння складається з: приміщення 1-1 в житловому будинку літер "А-1", приміщень 1-5, 1-7 в тамбурі літер "а", приміщень 1-6, 1-8 в прибудові літер "А1-1", приміщень 1-V, 1-2, 1-3, 1-4 в прибудові літер А2-1, сараю літер "Л", погрібу літер "л", вбиральні літер "О", літнього душу літер "П", місцевої очисної споруди літер "Р" (а.с.51). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину, виданого 09 липня 1994 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстровим №1-1592, [PERSON] належала 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS] (а.с.34). Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2013 року були перерозподілені ідеальні частки в домоволодінні [ADDRESS] і за [PERSON] було визнано право власності на 108/300 спірного домоволодіння, які складаються з: 63/100 частин житлового будинку літер "А-1" та 15/100 частин житлового будинку літер "Б-1", літньої кухні літер "Ж" з прибудовою літер "Ж-1", сараїв літер "З", "И", літнього душу літер "К" (а.с.45-46). 16 травня 2016 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. за реєстровим №587 і яким він заповів усе належне йому майно дружині - [PERSON] (а.с.153). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області 20 грудня 2016 року (а.с.44). Позивач звернулась до Другої державної нотаріальної контори Харківської області з заявою при прийняття спадщини після смерті чоловіка, але постановою нотаріуса від 19 серпня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння [ADDRESS], оскільки неможливо встановити розмір спадкового майна (а.с.48-49). Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява №20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Як зазначає ст.358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно положень ст. 364 цього кодексу, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Враховуючи усі проведені в домоволодінні зміни і добудови, за рахунок яких фактично змінились ідеальні частки кожного із співвласників спірного домоволодіння, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині і перерозподілити частки співвласників, встановивши, що частка позивача становить 45/100 домоволодіння [ADDRESS]. Статтею 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст. 1265 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи, що оскільки позивач, на час відкриття спадщини була зареєстрована та мешкала разом зі спадкодавцем, окрім нього інших неповнолітніх або непрацездатних спадкоємців не має, суд приходить до висновку, про можливість визнання за позивачем права власності на 45/100 часток спірного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України суд залишає витрати по оплаті судового збору за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved