Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, до відповідача, в кому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму депозиту 30000,00 доларів США + 3 % за неповернення депозиту 2843,01 дол.США + відсотки за депозитним вкладом 2550,00 дол.США+3 % на відсотки, які не змогли зняти 241,66 дол.США+відсотки відповідно договору 8,5 на суму 8055 дол.США, що в загальній сумі становить 43469,67 дол.США (що еквівалентно до курсу гривні на день подачі позову 1 178 849,63 грн.), 10000 грн. моральної шкоди та 10000,00 грн. - послуги адвоката., а всього в загальній сумі 1 198 849,63 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 04.03.2013 року вона уклала з ПАТ КБ "Приватбанк" договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN80000733534521 "Стандарт" у відділенні ПАТ КБ "Приватбанк" розташованому в м. Євпаторія. Загальна сума вкладу складає 30000,00 дол. США, що еквівалентно 239 790,00 грн. Починаючи з березня 2014 р. вона неодноразово зверталась до Банку із заявами про повернення вкладу (депозиту). Згідно наданої їй відповіді від 02.12.2015 р., банк вказує, що АР Крим визначено територію як тимчасово окуповану внаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території. Правлінням НБУ було прийнято Постанову від 06.05.2014 р. №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і м. Севастополя". З метою отримання компенсації збитків завданих незаконною анексією Російською Федерацією території АРК і м. Севастополя. ПАТ КБ "Приватбанк" подав до Російської Федерації претензію, відповідно до Міжнародної конвенції про захист іноземних інвестицій. Згідно депозитного договору, дата укладення 04.03.2013 р. строком на 366 днів по 04.03.2014 р. включно. Тобто 05.03.2014 Банк повинен був повернути суму депозиту вкладнику з відсотками, які зберігалися на карті, але в зв'язку з анексією АР Крим 20.02.2014 ПАТ КБ "Приватбанк" відмовив у поверненні депозиту. Тому з 05.03.2014 вимагає сплатити 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України. З 05.03.2014 по 01.05.2017 (01.05.2017 взята позивачем умовно, день подання позову) пройшло 1153 дн., і 3 % за цей період складає 2843,01 дол. США. За рік згідно вказаного вище договору на карті накопилися відсотки в сумі 2550 дол.США, які вкладних не зміг зняти, і на цю суму 3 % - 241,66 дол. США. А також за період з 05.03.2014 р. по 01.05.2017 р. вкладних недоотримав відсотків на суму 8055 дол. США. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. також пояснила, що вважає відзив не обґрунтований. Відповідач надав суду відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиву. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 04.03.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) та [PERSON] уклали Договір №SAMDN80000733534521 "Стандарт", згідно якого [PERSON] передає, а Банк приймає грошові кошти в сумі 20000,00 дол. США, на строк 366 днів по 04.03.2014 р. включно. Процентна ставка за вкладом становить 8,5 % річних. Вказаний Договір був укладений між сторонами в м. Євпаторія АР Крим. Позивачка зверталася до банку з заявами, в яких просила суд повернути їй депозит, та повідомити коли і де вона зможе отримати свої гроші (заяви від 25.11.2015 р.,23.012017 р.). Листом Банку від 02.12.2015 р. повідомлено позивача, що відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" АР Крим визначено як тимчасово окуповану територію внаслідок збройної агресії Російської Федерації, та встановлено особливий правовий режим на цій території. Правлінням НБУ було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і м. Севастополя" на підставі якої було припинено діяльність банків та їх відокремлених підрозділів на території АР Крим і м. Севастополя. Вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим і м. Севастополя призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, яке знаходилось на окупованій території. Відповідно до ч.6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. З метою отримання компенсації збитків завданих незаконною анексією Російською Федерацією території АР Крим і м. Севастополя, ПАТ КБ "Приватбанк" подав до Російської Федерації претензію, відповідно до Міжнародної конвенції паро захист іноземних інвестицій. За результатами розгляду цього звернення буде вирішуватись питання виплати коштів розміщених на рахунках клієнтів відокремлених підрозділів банку, які знаходились на території АР Крим і м. Севастополя. Повідомленням ПАТ КБ "Приватбанк" від 03.03.2017 р., повідомлено [PERSON], що виписку по картці вона має змогу отримати будь-яким зручним способом (скориставшись послугою Приват24, в терміналі самообслуговування або звернувшись особисто до відділень банку). Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. За положеннями ст. 1068 ЦК України Банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа,якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14 та в Постанові ВС від 28.03.2018 року по справі №757/1536/15-ц. Відповідно до п. 1.16. Інструкції днем відкриття поточного рахунку клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунку в розділі «Відмітки банку». В п.1.19. Інструкції зазначено, що у разі відкриття поточного рахунку клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначає дату відкриття та номер рахунку. На заяві клієнта мають бути зазначені підписи одного з керівників банку або уповноваженої ним особи, на якого (яку) згідно з внутрішніми положеннями банку покладено обов'язок приймати рішення про відкриття поточних рахунків клієнтів, а також уповноважених осіб (особи) банку, які (яка) відповідно до внутрішніх положень банку здійснюють перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, а також контролюють правильність присвоєння номера рахунку клієнта та його відповідність внутрішньому плану рахунків банку. Відповідно 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні оригінали чи належним чином завірені копії договорів депозитних вкладів, а також платіжний документ, який підтверджує внесення грошової суми, оформлений у встановленому законом порядку. Крім того, взагалі відсутні докази на підтвердження укладання між сторонами депозитного договору на внесення (довнесення) позивачем у ПАТ КБ «Приватбанк» коштів на суму 10 000 доларів США. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed