Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахованням позовної заяви (уточненої) просив звільнити з-під арешту предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], накладеного постановою № АА 578087 державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МЮУ від 14.10.2011 року постановою № 32353621 про арешт майна від 18.09.2012 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.04.2008 року між АКБ ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит на суму 63200 доларів США. В забезпечення виконання зобов"язань за даним договором 18.04.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку житлове приміщення квартиру [ADDRESS]. ПАТ "Сведбанк", що є правонаступником ВАТ "Сведбанк" відповідно до Договору факторингу від 28.11.2012 року № 15 відступило право вимоги за вищезазначеним кредитним договором ТОВ "ФК "Вектор Плюс". Станом на 04.11.2014 року Позичальник має невиконані зобов"язання перед позивачем за вказаним вище договором в сумі 134272 долари США 47 центів, що включає в себе заборгованість по основній сумі кредиту, процентам та пені. 30.10.2014 року в процесі проведення переговорів, останнім запропоновано погасити заборгованість за рахунок продажу Предмету іпотеки на що ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюснадала свою згоду. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] повідомив, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна існує також обтяження у вигляді арешту нерухомого майна № 10956044, накладений 18.03.2011 року на все майно боржника на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № АА 8087, винесеної державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського МУЮ та арешт нерухомого майна № 13192013, накладений 01.11.2012 р. на все майно боржника, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 32685336, винесеної державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського МУЮ Товкач Р.В. Вказані арешти нерухомого майна, де стягувачами є [PERSON] та [PERSON], в зв"язку з чим, на думку позивача не залучення зазначених фізичних осіб до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог є порушенням їх прав. Тому враховуючи вище викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями. Представник позивача [PERSON] надав заяву суду про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та треті особи у судове засідання 05.01.2015 року не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями. Заяв про розгляд справи у їх відсутності та заперечень на позов суду не надано. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 158, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено обставини, зазначені вище, що підтверджуються письмовими доказами по справі. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України згідно ст. 4 ЦПК України. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотеко держателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. Стаття 58 Закону України "Про заставу" передбачає, якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов"язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до вимог ст. 672 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Суд приходить до висновку, що позивач має пріоритетне право на задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження, які застосовувались Богунським ВДВС Житомирського МУЮ. Оскільки вказаними постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчудження, порушуються права ТОВ "Вектор Плюс" на першочергове задоволення вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та задовільняє його. На підставі викладеного,

Outcome: approved