Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він був власником нежитлової будівлі [ADDRESS], яку він використовував в цілях ведення підприємницької діяльності, право власності на зазначену будівлю було зареєстроване у встановленому законом порядку. 31.05.2011року позивач отримав припис Департаменту підприємництва та споживчого ринку Виконавчого комітету Харківської міської ради від 31.05.2011р. № 03-12-1464 про те, що у зв*язку з реконструкцією [ADDRESS] належний позивачу торгівельний об*єкт підлягає демонтажу, у зв*язку з чим позивачу було вказано припинити торговельну діяльність та до 06.06.2011року звільнити будівлю від товарів та обладнання. 22.06.2011року рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 445 було прийнято рішення про відновлення, належне утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан території м. Харкова, відповідно до додатку даного рішення до самовільно розміщених об*єктів вінесено павільон очікування по [ADDRESS]. Позивачу було запропоновано самостійно звільнити земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме приміщення та повідомлено, що у випадку невиконання даних вимог, демонтаж приміщення буде виконано примусово. 26.07.2011року відбулося примусове знесення нежитлової будівлі, що належала позивачу у зв*язку з чим, позивач вважає, що діями відповідача йому була спричинена матеріальна шкода в сумі 486 966,20грн., в подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 373 318,00грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля літ «А-1» загальною площею 61,8кв.м. по [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу, надана у тимчасове платне користування ТОВ «Чернобилець» строком з 01.11.2001р. до 01.11.2006р. на підставі рішення виконкому ХМР від 14.11.2001р. № 2028 для обслуговування павільйону очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі. При укладанні договору оренди землі користувачів земельної ділянки за вказаною адресою ще в 2001році було попереджено про наслідки, що можуть виникнути під час використання спірної земельної ділянки, зокрема її звільнення шляхом знесення споруд у разі необхідності. Також відповідач зазначив, що Харківською міською радою не приймалось рішення про надання позивачу дозволу на будівництво (реконструкцію) та передачу земельної ділянки у власність або у користування площею 61,8кв.м., позивач не звертався до відповідача з питанням переоформлення земельної ділянки, орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачував. Відновлення території міста відбувалось виключно у відповідності та у спосіб, передбачений рішенням від 29.04.2009року № 114/09 (зі змінами та доповненнями від 16.11.2011р. № 504/11), яким внесено зміни до правил благоустрою території міста Харкова, відповідно до яких розділ 5 доповнений параграфом 5.10 «Порядок звільнення території міста Харкова від безхазяйного майна, самовільно розміщених об*єктів, малих архітектурних форм, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів, механізмів». Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлова будівля [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом, реєстраційним посвідченням, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.09.2006року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до договору оренди від 19.12.2001року земельна ділянка площею 0,0041га, що розташована по [ADDRESS] була надана у тимчасове платне користування на умовах оренди ТОВ «Чорнобилець» строком з 01.11.2001року до 01.11.2006року. Відповідно до рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 445 «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан» та додатку до нього павільйон очікування по [ADDRESS] є самовільно розміщеним об*єктом, від якого звільняється територія . Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан. Повідомленням департаменту комунального господарства виконавчого комітету Харківської міської ради позивачу було запропоновано самостійно звільнити земельну ділянку від об*єкту (павільйону очікування) по [ADDRESS]. Відповідно до акту № 470/11-с 26.07.2011року капітальна нежитлова цегляна споруда ( кафе-піцерія) за адресою: [ADDRESS] була демонтована комунальними служб та вивезена до Дергачівського полігону будівельного сміття. Залишаючи позов [PERSON] без задоволення суд виходить з наступного. Згідно із ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад. Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна. Відповідно до ст. 6, 7 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Згідно зі ст. 12 п. 1, 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Згідно із ст. 53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і є правомочними, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету. Пунктом 6. ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Згідно з п.7 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водоймів, створення місць відпочинку громадян. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 40 "Про благоустрій населених пунктів" самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. З метою впорядкування відносин у сфері благоустрою м. Харкова, Харківська міська рада прийняла рішення від 29.04.2009 р. № 114/09 (зі змінами та доповненнями від 16.11.2011 р. № 504/11), яким внесено зміни до Правил благоустрою території міста Харкова, відповідно до яких Розділ 5 доповнений параграфом 5.10 «Порядок звільнення території міста Харкова від безхазяйного майна, самовільно розміщених об'єктів, малих архітектурних форм, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів, механізмів». Згідно п. 5.10.2. зазначеного параграфу, положення даного параграфу розповсюджуються на випадки виявлення самовільно розміщених об'єктів, споруд, тимчасових споруд торговельного, побутового чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, малих архітектурних форм, кіосків, павільйонів тощо. Під самовільним розміщенням об'єктів розуміється встановлення, розміщення, інші дії, пов'язані з зайняттям території міста Харкова, що здійснені без належного дозволу, встановленого чинними актам* законодавства, рішеннями Харківської міської ради, її виконавчих органів, : відхиленням проекту тощо. Відповідно до п. 5.10.3 зазначеного параграфу, звільнення території міста Харкова від зазначених у п. 5.10.2 об'єктів відбувається у випадках самовільного розміщення цих об'єктів без передбаченого чинним законодавством дозволу та або без оформлення у встановленому законом порядку права власності чи права користування на земельну ділянку, на якій розміщено цей об'єкт. На підставі вказаних Правил, виконавчим комітетом приймаються рішення про звільнення території міста Харкова від об'єктів, передбачених ; Розділі 5, Параграфу 5.10. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміють втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, реальні збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно - правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки -збитки, їх наявність та розмір; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. Так, протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх, чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). Таким чином,суд приходить до висновку про відсутність винної поведінки відповідача, оскільки останній діяв на підставі ухваленого рішення, яке в даний час є чинним та не скасоване в установленому законом порядку. Доказів вини відповідача у спричиненні шкоди позивачеві останній суду не надав в судовому засіданні. В судовому засіданні суд позбавлений можливості надати оцінку вищезазначеному рішенню на підставі якого відбулось знищення нерухомого майна позивача, оскільки позовні вимоги не стосуються оскарження вищезазначеного рішення, а у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу ,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з вищевикладеного,суд приходить до висновку про неможливість надання оцінки прийнятому відповідачем рішенню та відповідності здійсненню висновку про протиправність поведінки відповідача у спричиненні шкоди позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed