Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору №01901 від 01 вересня 2011 року на виконання проектних робіт, укладеного між громадянином [PERSON] та МПП "Вулкан" та стягнення з МПП "Вулкан" на користь позивача 139575,00 грн., сплачених за вказаним договором, посилаючись на вимоги ст.ст.10,19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.65 Сімейного кодексу України, ст.ст.215,216,230,634 Цивільного кодексу України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно оспорюваного договору, відповідач зобов'язався виконати роботи по виготовленню проектної документації на будівництво придорожнього комплексу, кафетерію, пункту технічного обслуговування автомобілів та кімнат відпочинку по [ADDRESS] проте у встановлені договором строки відповідач не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов'язання, при цьому склавши акт приймання виконаних робіт від 07.12.2011 року, який позивач на прохання відповідача підписав з огляду на те, що у підприємства закінчувався строк дії ліцензії на проведення проектувальних робіт. Вважає, що таким чином відповідач використав елементи нечесної підприємницької практики щодо нього як споживача даних послуг, що у відповідності до ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, позивач вказує, що враховуючи значну вартість замовлених робіт, відповідач зобов'язаний був у відповідності до ч.ч.2,3 ст.65 Сімейного кодексу України отримати письмову згоду дружини на укладення даного договору, проте не зробив цього, що також є підставою для визнання договору недійсним. Також звертає увагу, що згідно п.3.1 оспорюваного договору позивач зобов'язався надати відповідачу для виконання проектувальних робіт необхідні технічні умови, містобудівні вимоги, рішення місцевої влади, документи на право власності (оренди) земельної ділянки, зйомку в масштабі 1:500, інженерно-геологічні вишукування, але через об'єктивні причини не зміг надати зазначені документи, оскільки позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки і відповідно був позбавлений можливості отримати рішення місцевої влади з дозволом на проведення будівництва та містобудівні та технічні вимоги. На думку позивача, відповідач отримавши інформацію про неможливість одержання позивачем необхідних вихідних матеріалів, розуміючи, що їх відсутність призведе до невиконання проектувальних робіт, мав повідомити про це позивача, щоб останній відмовився від договору згідно абз.3 ч.12 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач вказує, що на виконання договору сплатив відповідачу 139575,00 грн., що підтверджується письмовими розписками, зробленими відповідачем на зворотньому боці акту приймання виконаних робіт згідно договору №010901 від 01.09.2011 року, попри прохання позивача, відповідач зволікав із наданням підтверджуючих розрахункових документів про сплату цих коштів. Враховуючи усі наведені обставини, дії відповідача щодо попереднього документального оформлення всіх договірних відносин між сторонами до моменту закінчення терміну дії його ліцензії, попри той факт, що ним фактично не були виконані відповідні роботи, оскільки він не отримав від позивача вихідної документації, його постійне небажання видавати розрахункові документи і наступна відмова від визнання факту отримання коштів за оспорюваним правочином, позивач вважає, що оспорюваний правочин вчинено під впливом обману, що також є підставою для визнання його недійсним та стягнення сплачених за договором коштів. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що замовлені проектні роботи згідно оспорюваного договору у подальшому мали використовуватися для здійснення підприємницької діяльності, проте відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, повідомила, що вона знала про укладений чоловіком договір та особисто здійснювала часткову оплату замовлених робіт, вважає позовні вимоги обґрунтованими. Представник відповідача Васьківська Н.Г. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Суду пояснила, що з позовними вимогами не погоджується з огляду на їх безпідставність, зазначаючи, що оспорюваний договір укладено на основі вільного волевиявлення між господарюючими суб'єктами, договір виконано відповідачем у повному обсязі, що засвідчується актом приймання виконаних робіт від 07.12.2011 року. При цьому вважає, що позивач у даних правовідносинах виступав як підприємець та фактично використовував замовлену послугу у підприємницькій діяльності, а тому Закон України "Про захист прав споживачів" на дані відносини не поширюється. Щодо визнання договору недійсним представник відповідача звертає увагу, що позовна заява крім витягів із статей законів, не містить жодного вагомого аргументу, доказу, які могли б бути підставами для визнання договору недійсним. Позивач сам не виконував умов договору, не вносив плату за виконання договору. Про те, що вони виконали умови договору свідчить той факт, що будівельні роботи по об"єкту на який виготовлялась проекта документація розпочаті. Що підтверджується зареєстрованою Декларацією про початок будівельних робіт. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що МПП "Вулкан" у повному обсязі виконано взяті на себе зобов'язання згідно оспорюваного договору. Проектну документацію було передано позивачу про що складений акт прийомки передачі, який підписав замовник. За виконані роботи позивач сплатив тільки частково. Заслухавши сторін та їх представників, третю особу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенняі позову слід відмовити виходячи із встановлених наступних обставин і визначених відповідно до них правовідносин. 01 вересня 2011 року між громадянином [PERSON] (замовник) та Малим підприємством "Вулкан" (проектувальник) укладено договір №010901, згідно якого замовник доручає, а проектувальник виконує проектні роботи по виготовленню проектної документації на будівництво придорожнього комплексу, кафетерію, пункту технічного обслуговування автомобіля та кімнат відпочинку по [ADDRESS] Згідно із п.1.2 цього договору строк виконання проектних робіт - 70 робочих днів з дня сплати в повному обсязі попередньої оплати згідно п.2.2 даного договору та надання всіх необхідних технічних умов та інших документів, зазначених в п.3.1 даного договору. Відповідно до п.2.1 та п.2.2 вартість виконання проектних робіт за даним договором становить 300,00 грн. за 1 кв.м приміщень в будівлях, що проектуються. Оплата робіт проектувальника за даним договором здійснюється на наступних умовах: - аванс (перша частина) в сумі 2000грн. - до початку робіт не пізніше п'яти календарних днів з дня підписання сторонами даного договору; - друга частина авансу в сумі 10000 грн. не пізніше 30 робочих днів з дня підписання сторонами даного договору; - остаточний розрахунок - не пізніше 10 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних робіт. Вид розрахунків - безготівковий (п.2.3 договору). Згідно довідки ПАБ "Райффайзен Банк Аваль" №11444 від 29.11.2013р. позивач 08 вересня 2011 року перерахував на рахунок відповідача 2000,00грн., 11.12.2012р. - 14000,00грн., тобто виконав свої зобов'язання щодо попередньої оплати, передбачені п.2.2 договору. 07 грудня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №010901 від 01.09.2011р., про те, що сторони прийшли до згоди, що загальна площа будівель, що проектуються за вищевказаним договором складає 844,57 кв.м. Відповідно до акту приймання виконаних робіт згідно договору №010901 від 01.09.2011р., складеному 07 грудня 2011 року, між громадянином [PERSON] та Малим підприємством "Вулкан", останній у повному обсязі виконав роботи по виготовленню проектної документації на будівництво придорожнього комплексу, кафетерію, пункту технічного обслуговування автомобіля та кімнат відпочинку по [ADDRESS] Замовник підтверджує, що отримав від виконавця відповідну документацію та інші результати договірних робіт в повному обсязі, претензії до виконавця відсутні. Загальна договірна вартість виконаних робіт становить 253400,00 грн. У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Обґрунтовуючи підстави для визнання недійсним договору №01901 від 01 вересня 2011 року, позивач посилається на положення ст.ст.10,19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.65 Сімейного кодексу України, ст.ст.215,216,230,634 Цивільного кодексу України. Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, договір №01901 від 01 вересня 2011 року по виготовленню проектної документації на будівництво придорожнього комплексу, кафетерію, пункту технічного обслуговування автомобіля та кімнат відпочинку по [ADDRESS] був укладений зі сторони позивача для здійснення у подальшому підприємницької діяльності у об'єктах, що проектувались. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований 04.03.2011року як фізична особа-підприємець, види діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Дружина позивача [PERSON] також має статус фізичної особи-підприємця з 22.02.2002р., що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії [NUMBER] Згідно рішення Путиловицької сільської ради Лугинського району Житомирської області №64 від 02.06.2011 року надано дозвіл ПП [PERSON] на реконструкцію та будівництво придорожнього комплексу, кафетерію, пункту технічного обслуговування автомобіля та кімнат відпочинку в [ADDRESS] а 15.07.2011р. їй надано містобудівні умови і обмеження №12 для зазначеного об'єкта містобудування. Відповідно до п.22 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Враховуючи, що позивачем замовлялись роботи не для особистих потреб, а для здійснення підприємницької діяльності, з огляду на вказану норму, суд приходить до висновку, що на дані правовідносини не розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів", а тому безпідставними є посилання позивача на порушення відповідачем вимог цього Закону. Непереконливим є посилання позивача на порушення відповідачем ст.65 Сімейного кодексу України, оскільки згідно ч.2 цієї статті при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що дружина позивача [PERSON] була обізнана про укладення договору №01901 від 01 вересня 2011 року, здійснювала оплату робіт за цим договором, при укладенні даного договору була присутньою і не ставила питання про визнання даного договору недійсним. Відповідно до статті 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману щодо обставин, які мають істотне значення (природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Це означає, що обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, оспорюваний договір укладено між сторонами на основі вільного волевиявлення, відповідно до погоджених між сторонами умов, кожна сторона розуміла значення своїх дій, після укладення правочину сторони виконували взяті на себе зобов'язання, які саме обставини приховав відповідач у момент укладення даного договору позивачем не зазначено. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність умислу в діях відповідача ввести в оману позивача, щоб спонукати його до вчинення правочину, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, у разі їх доведення можуть свідчити про неналежне виконання договірних зобов'язань відповідачем, проте не можуть бути підставою для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України. Посилання позивача на ст. 634 ЦК України є безпідставним, оскільки, виходячи із визначення договору приєднання, наданого у цій статті, оспорюваний договір не є таким договором. Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення об'єктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено невідповідності укладеного договору на виконання проектних робіт №01901 від 01 вересня 2011 року вимогам чинного законодавства, що мало б наслідком його недійсність, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, в тому числі і у вигляді стягнення сплачених за цим договором коштів. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи, що при зверненні до суду з даним позовом позивач не сплатив судовий збір, посилаючись на ч. 3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.7 Закону України "Про судовий збір" як на підставу для звільнення від сплати судового збору, проте в ході розгляду даної справи встановлено, що на дані правовідносини не розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів", з позивача слід стягнути несплачену суму судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved