Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 49282 грн. 29 коп. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до кредитного договору №KGXRRX02970096 від 10.08.2007 [PERSON] надано кредит у розмірі 7404 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 10.08.2008. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку -щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами кредитного договору. Зобов'язання щодо погашення заборгованості відповідачем належним чином не виконані. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у [PERSON] станом на 18.10.2012 утворилася заборгованість в розмірі 49282 грн. 29 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 6809 грн. 76 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 20056 грн. 01 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 197 грн. 37 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 19396 грн. 18 коп., а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина -500 грн. 00 коп., процентна складова - 2322 грн. 97 коп. В добровільному порядку відповідач не бажає сплачувати заборгованість, тому позивач був вимушений звернутися до суду. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 492 грн. 82 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно 10.08.2007 [PERSON] підписав заяву позичальника №KGXRRX02970096, однак він не впевнений що саме з долученими до матеріалів справи умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) був ознайомлений під час підписання заяви, оскільки питання щодо збільшення строку позовної давності між ним та банком не узгоджувалося. Просив застосувати трирічний строк позовної давності, що передбачена ст. 257 ЦК України. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до статуту Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", є правонаступником всіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (а.с.14). Між зазначеною фінансовою установою, як кредитодавцем, та [PERSON], як позичальником 10.08.2007, укладено кредитний договір №KGXRRX02970096, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.5, 6-9). Вказаний договір складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до умов вказаного договору, банк надав відповідачу строковий кредит у сумі 7404 грн. строком до 10.08.2008 включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 18 грн.51 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1234 грн. Для виконання зобов'язання банком відкрито позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредитних коштів. Крім того, пунктом 4.2 договору визначено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному в тарифах розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. З розділу 5 кредитного договору вбачається, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбаченого заявою та п.п.3.2.2,3.2.3 умов договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. Також умовами договору передбачено нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, яке здійснюється протягом трьох років з дня коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано позичальником. А при порушені строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. За домовленістю сторін збільшено строк позовної давності тривалістю в 5 років. [PERSON], прийнявши надану кредитну суму, зобов'язався щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 676 грн. 92 коп. для погашення заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов договору. Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 18.10.2012 утворилась заборгованість у сумі 49282 грн.29 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 6809 грн.76 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 20056 грн. 01 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 197 грн. 37 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 19396 грн. 18 коп., а також штрафів відповідно до п.5.3 умов та правил надання банківських послуг, а саме штрафу фіксованої частини 500 грн., штрафу процентної складової 2322 грн. 97 коп. Дана заборгованість підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком (а.с. 4). За змістом ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, дане зобов'язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язання. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, [PERSON], користуючись наданими йому кредитними коштами, не здійснював належним чином взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування, у зв'язку з чим у нього станом на 18.10.2012 наявна заборгованість за кредитним договором №KGXRRX02970096 від 10.08.2007 в сумі 49282 грн. 29 коп. Разом з цим, у судовому засіданні представник відповідача наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності. За змістом ст.ст. 256, 257, 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач вказав, що згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Проте, обґрунтовуючи вимоги позову збільшенням строку позовної давності за домовленістю сторін, не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач був ознайомлений з такими Умовами надання споживчого кредиту, за якими строк позовної давності визначений сторонами в п'ять років. Як вбачається з матеріалів справи, на Умовах надання споживчого кредиту ("Розстрочка") (Стандарт) відсутня дата їх складення та наявний підпис лише представника банку, тобто ці Умови відповідач як сторона кредитного договору не підписував, тому, на думку суду, вони не є складовою самого кредитного договору. Відсутність підпису відповідача на самих умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції, з будь-яким строком позовної давності та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. За таких обставин зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов кредитного договору, на якій наполягає банк. Оскільки матеріали справи не містять умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких строк позовної давності за домовленістю сторін збільшено до 5 років, до цих правовідносин, згідно з вимогами ст. 257 ЦК України застосовується позовна давність тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до ухвалення судового рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Так, строк дії виконання кредитного договору - по 10.08.2008 включно. Позов подано до суду 14.11.2012, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності. Поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, позивачем не наведено, як і не надано доказів переривання перебігу позовної давності. Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем при зверненні із даним позовом до суду пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач, а також те що поважних причин пропущення позовної давності судом не знайдено, виходячи із засад змагальності цивільного судочинства, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доказування та подання доказів, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 259, 260, 261, 262, 266, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed