Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

До суду 13 лютого 2019 року надійшов позов [PERSON] , який, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 16.09.2019 р. (т.1, а.с.120-141) та від 02.03.2020 р. (а.с.119-181, т.2), пред`явлений до [PERSON] , публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК", за яким позивачка просить: - визнати квартиру під [ADDRESS] спільним майном [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини на вказані квартири під [ADDRESS] ; - визнати квартиру під [ADDRESS] спільним майном [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини на вказані квартири під [ADDRESS] ; - визнати недійсним кредитний договір від 09.11.2007 року №00386/FO, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» в особі заступника керуючого філією ВАТ «МТБ» у м. Одесі [PERSON] та [PERSON] [INFO] (позичальник); - визнати недійсним кредитний договір від 19.12.2007 року №00389/FO, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» в особі заступника керуючого філією ВАТ «МТБ» у м. Одесі [PERSON] та [PERSON] [INFO] (позичальник); - визнати недійсним результати електронних торгів з продажу квартири [ADDRESS] , здійсненних через систему електронних торгів державного підприємства «СЕТАМ» 16.09.2019 р. року номер лоту 369680, результати яких оформлено протоколом; - визнати недійсним результати електронних торгів з продажу восьмикімнатної квартири [ADDRESS] (номер лоту 373280), що не відбулись, за результатами яких було сформовано протокол. В обґрунтування позову вказано, що в період шлюбу за взаємною узгодженістю сторін подружжям було придбано у сумісну власність вказані квартири [ADDRESS] і [ADDRESS] . Договори купівлі-продажу вказаних квартир від 30.07.2007 року укладено [PERSON] , між тим зважаючи на положення ст. 60, 61, 69, 71 СК України та ст. 165 ЦК України позивачка вважає, що вказані квартири є спільним сумісним майном подружжя та через відсутність порозуміння щодо поділу майна подружжя в добровільному порядку змушена звернутись до суду з дійсним позовом. У частині оскарження кредитних договорів посилалась на те, що вона, [PERSON] , не надавала згоду та не проставляла підпису на вказаних вище кредитних договорах, що підтверджується висновком експерта №19-2473 від 08.07.2019 року, який провів експертне дослідження у рамках кримінального провадження №12014160500006103. А отже, з огляду на положення ст. 65 СК України та ч.ч.1, 3 ст. 215, ч.ч.2,4 ст. 369 ЦК України, вважає, що такі кредитні договори були укладені її чоловіком без її згоди та мають бути визнанні недійсними. У частині вимог щодо визнання результатів електронних торгів недійсними позивачка посилається на те, що підставою для визнання недійсними результатів електронних торгів є порушення прав відповідача по цій справі - [PERSON] , який є боржником у виконавчому провадженні №59542061, в межах якого відбулась примусова реалізація іпотечного майна, а саме: не сповіщенням про відкриття виконавчого провадження, не надання права добровільно реалізувати його майно, не повідомлення [PERSON] про призначення оцінки майна та про результати її проведення. Крім того, позивач посилається на не врахування з боку приватного виконавця того, що [PERSON] належить тільки 1/2 частина іпотечного майна, а інша належить позиваці. Ухвалою суд від 14.02.2019 року позовну заяву залишено без руху. Представником позивача 27.02.2019 року надано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 01.03.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. У підготовчому засіданні 16.09.2019 р., за заявою письмовою представника ПАТ «МТБ БАНК», судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет позову - ПАТ «МТБ БАНК». Ухвалою суду від 16.09.2019 р. було повернута заява представника позивача про забезпечення позову у зв`язку із невідповідністю вимогам ЦПК України. У підготовчому засіданні 28.10.2019 року протокольно ухвалою суду збільшенні позовні вимоги були прийняті до розгляду та ПАТ «МТБ БАНК» виключено з числа третіх осіб та залучено в якості відповідача. Розгляд справи відкладено на 02.12.2019 з наданням часу на подання відповідачем відзиву. Підготовче засіданні 02.12.2019р. було відкладено на 27.01.2020р. за клопотанням представника банку з встановленням строку в 15 днів на подання відзиву і строку 15 днів на подання стороною позивача відповіді на відзив. До суду 16.12.2019 року надійшов відзив на позов від представника ПАТ «МТБ БАНК» (т.1, а.с.176-196), згідно якого посилались на те, що позивачка надавала згоду на укладення оскаржуваних кредитних договорів у відповідних заявах про згоду на укладення кредитного договору та договору іпотеки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, посвідченої нотаріусом Запольською О.В. за реєстровим №№7013 від 09.11.2007 року та №7868 від 09.12.2007 року. Тому такі твердження позивачки вважають безпідставними та неправдивими. Докази надані позивачкою, зокрема, висновок експерта №19-2473 від 08.07.2019 року вважає недопустимими. Крім того стверджує, що нерухоме майно, яке є предметом спору по цій справі на законних підставах перестало належати [PERSON] та [PERSON] (їх право спільної сумісної власності було припинено), що позбавляє їх можливості здійснювати його поділ, оскільки це майно на цей час належить іншим особам в результаті його реалізації з електронних торгів у зв`язку із виконанням виконавчих листів № 2-7392/09 виданих Приморським районним судом м. Одеси 23.06.2010 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами. У підготовчому засіданні 27.01.2020 року були присутні представник позивача [PERSON] , відповідач - [PERSON] та представник банку [PERSON] . Представником позивача було заявлене клопотання про витребування доказів та призначення по справі судової почеркознавчої експертизи від 12.12.2019 р. Також представник позивача просив витребувати зі слідчого управління ГУНП в Одеській області оригінал кредитного договору № 00386/FO від 09.11.2007 р. та № 00389/FO від 19.12.2007 р., які перебувають в кримінальному провадженні №12014160500006103. Представник позивача підтримав клопотання щодо призначення експертизи лише в частині перших двох питань та питання три та чотири вказаного клопотання не розглядати. Також підтримав своє клопотання про витребування доказів. Відповідач [PERSON] також підтримав позицію представника позивача та просив задовольнити клопотання. Представник ПАТ «МТБ БАНК» заперечував проти клопотань та просив відмовити, з посиланням на те, що проведення такої експертизи буде недоцільним, оскільки такі обставини вже досліджувались в інших справах. У рамках кримінального провадження наявний висновок експерта, згідно якого встановлено, що саме [PERSON] підписував оскаржувані кредитні договори. Просив відкласти розгляд справи з наданням їм часу на отримання копії експертизи, засвідченої належним чином, та підтвердження ознайомлення представника позивача з матеріалами кримінального провадження з метою підтвердження позиції щодо незаконності отримання представником позивача доказів, які останній надає в якості обґрунтування своєї правової позиції. Підготовче судове засідання справи відкладено на 28.01.2020 року. У підготовче засідання 28.01.2020 року з`явились представник позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] та з представник ПАТ «МТБ БАНК» Глазов О.О.. Представник позивача у засіданні наполягав на раніше заявленому клопотанні про призначення експертизи та витребування доказів. Посилався на те, що позивачка оскаржувані кредитні договори не підписувала, а майно банком було реалізовано під час провадження у даній справі. Відповідач - [PERSON] посилався на те, що у нього відсутні оригінали оскаржуваних договорів, а також підтримав клопотання представника позивача та визнав позов. Представник ПАТ «МТБ БАНК» надав до суду копії кредитних договорів (т.2. а.с.27-45), копію листа 04/2/4-5157-18 від 26.11.2019 р. копію відповіді на запит № 4/1Г-247/аз від 20.12.2019 р., у тому числі копію висновку експерта №342п від 16.09.2016 року, які були отриманні ним при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, в якому ПАТ «МТБ БАНК» є потерпілою стороною. Ухвалою суду від 28.01.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Підготовче судове засідання відкладено на 18.02.2020 року. 17.02.2020 року надійшло клопотання представника позивача, згідно якого просив витребувати докази в СУ ГУНП в Одеській області оригінали договорів №003789/ FO від 19.12.2007 року та №003786/ FO від 09.11.2007 року, оригінали договорів іпотеки від 19.12.2007 року та від 09.11.2007 року, оригінали заяв про надання згоди на отримання кредитів від 19.12.2007 року та від 09.11.2007 року, а також оригінал висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи підписів в договорах кредиту №003789/ FO від 19.12.2007 року та №003786/ FO від 09.11.2007 року, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження №12014160500006103. У підготовчому засіданні 18.02.2020 року були присутні представник позивача, відповідач [PERSON] та представник ПАТ «МТБ БАНК». Протокольною ухвалою суд вирішив питання про залучення у порядку ст. 51 ЦПК України в якості співвідповідача ТОВ «Діоніс 2010», також вирішено питання про повернення заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 17.02.2020 року. Розгляд справи 18.03.2020 року, 13.04.2020 року було відкладено через неявку сторін. Позивачем 15.05.2020 року подано заяву про збільшення позовних вимог від 02.03.2020 року, яку судом долучено до матеріалів справи (а.с.119-181, т.2). З боку ПАТ «МТБ БАНК» 05.06.2020р. подано до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог (а.с.97-105, т.2). Розгляд справи 09.06.2020 року відкладено, у зв`язку із заявою представника позивача та не сповіщенням нового співвідповідача. У підготовче засідання 06.07.2020 року з`явились: представник позивача - позов підтримав в повному обсязі, [PERSON] - позовні вимоги визнавав в повному обсязі, представник ПАТ «МТБ БАНК» - заперечував проти задоволення позову, надав суду клопотання про долучення додаткових доказів: копії зустрічної позовної заяви від 31.03.2009 р., заяви про уточненої зустрічної позовної заяви від 02.07.2009 р.,заяви про уточненої зустрічної позовної заяви від 08.07.2009 р., довіреність від [PERSON] на представника від 31.03.2009 р. (який підписував зустрічну позовну заяву)по справі № 2-7392/09, яке було задоволене судом, також заявив про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення з вимогами про визнання кредитних договорів недійсними. Представник ТОВ «Діоніс 2010» - заперечував проти задоволення позову та подав письмовий відзив на позовну заяву (т.2, а.с.183-186). У зв`язку із розглядом усіх заявлених сторонами клопотань, проведення судом дії, передбачених ст. 197 ЦПК України, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, визначено порядок розгляду справи, врахувавши позицію сторін по справі постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання по справі та призначення до судового розгляду по суті на 28.10.2020 року. Представником ТОВ «Діоніс-2010» 10.07.2020р. було подано до суду відзив на збільшення позовних вимог (т.2, а.с.224-231). Розгляд справи 28.10.2020 року був відкладений на 14.12.2020 року за клопотання представника позивача, при цьому відповідач позов визнавав та не заперечував проти його задоволенні, зазначаючи що не було згоди позивачки при укладанні договорів. Розгляд справи 14.12.2020 року відкладався через неявку сторін, 20.01.2021 року за клопотанням представника позивача по справі було оголошено перерву до 09.03.2021 року. У судовому засіданні 09.03.2021 року були присутні: представник позивача - [PERSON] , який позов підтримав та просив задовольнити; представник банку - Глазов О.О., який заперечував проти позову та просив відмовити за обставин, викладених у відзивах на позов; представник ТОВ «Діоніс-2010» - Безуглий А.А., який також заперечував проти вимог та просив відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, за згоди присутніх у судовому засіданні представників сторін, з урахуванням того, що у підготовчому засіданні відповідач висловив свою позиції по справі, з огляду на положення ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача [PERSON] , сповіщеного належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі наявних в матеріалах справи доказів та наданих сторонами пояснень судом встановлено: 18.02.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстрований шлюб, про що Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 110. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . 14.12.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 322, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. У період перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] придбав у приватну власність дві квартири. Зокрема, на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Димерлій О.М., під реєстровим номером 4-1956 була придбана квартира під [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Димерлій О.М., під реєстровим номером 4-1963 була придбана квартира під [ADDRESS] . 09.11.2007 р. між ВАТ "Морський транспортний банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00386/FO, за яким [PERSON] отримав від ВАТ "МТБ" споживчий кредит у розмірі 281500 дол. США зі строком його погашення до 08.11.2012 року, зі сплатою річних у розмірі 13% відповідно до встановленого сторонами графіка погашення основного тіла кредиту та відсотків за його користування. Із метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 00386/FO від 09.11.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки посвідчений 09.11.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. за реєстровим номером 7014. Згідно до п. 7 Договору іпотеки, в забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (Предмет іпотеки), що є власністю Іпотекодавця, а саме: квартира під [ADDRESS] . 10.12.2007 р. між ВАТ "Морський транспортний банк" та [PERSON] знов було укладено кредитний договір № 00389/FO, за яким [PERSON] отримав від ВАТ "МТБ" споживчий кредит у розмірі 330 000 дол. США строком погашення до 18.12.2017 року, зі сплатою річних у розмірі 13% відповідно до встановленого сторонами графіка погашення основного тіла кредиту та відсотків за його користування. З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 00389/FO від 19.12.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки посвідчений 19.12.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. за реєстровим номером 7869. Згідно до п. 7 Договору іпотеки, в забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (Предмет іпотеки), що є власністю Іпотекодавця, а саме: квартира під [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. 19.12.2007 року на підстав ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням іпотечного договору накладено заборону відчуження за реєстровим № 49 зазначеної в договорі квартири, під [ADDRESS] , яка належить [PERSON] до припинення іпотечного договору. В матеріалах справи наявна копія заяв [PERSON] про згоду на укладення кредитного договору та договору іпотеки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, посвідченої нотаріусом Запольською О.В., за реєстровими №№ 7013 від 09.11.2007 р., 7868 від 09.12.2007 р. У зв`язку із порушенням з боку [PERSON] зобов`язань щодо здійснення платежів, передбачених вищенаведеними кредитними договорами ВАТ "Морський транспортний банк", правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК», звернувся до суду з позовною заявою до Приморського районного суду м. Одеси про стягнення виниклої заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.05.2010 року про справі № 2-7392/09 за позовом ВАТ "Морський транспортний банк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ВАТ "Морський транспортний банк" про визнання договорів про надання споживчого кредиту недійсними, розірвання іпотечних договорів та договорів поруки, скасування заборони на відчуження квартир, зобов`язання виконати умови договору в національній валюті України з розстрочкою платежу. про стягнення заборгованості за кредитним договором, було стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а в задоволені зустрічних позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Зокрема було стягнуто: - заборгованість (за кредитним договором №00386/FO від 19.11.2007 року) зі сплати тіла кредиту у розмірі 2 231120 грн. 88 коп. (еквівалент по курсу НБУ станом на 19.05.2010 року 281497 дол. 48 центів США); заборгованість зі сплати процентів у розмірі 202291 грн. 87 коп. (еквівалент по курсу НБУ станом на 19.05.2010 року 25522 дол. 88 центів США), пеня за несплату процентів за користування кредиту та штраф на загальну суму 77511грн. - заборгованість (за кредитним договором №00389/FO від 19.12.2007 року) зі сплати тіла кредиту у розмірі 2 571785 грн. 49 коп. (еквівалент по курсу НБУ станом на 19.05.2010 року 324478 дол. 67 центів США); заборгованість зі сплати процентів у розмірі 233791 грн. 54 коп. (еквівалент по курсу НБУ станом на 19.05.2010 року 29497 дол. 16 центів США), пеня за несплату процентів за користування кредиту та штраф на загальну суму 94800 грн. 03 коп. На виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.05.2010 року Приморським районним судом м. Одеси, 23.06.2010 року, видано два виконавчі листи. № 2-7392/09 про стягнення заборгованості по кожному кредитному договору окремо. Згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 19.07.2018 р. (про роз`яснення рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.05.2010 року) суми стягнутої заборгованості за кредитним договором № 00386/FO від 09.11.2007 року та кредитним договором № 00389/FO від 19.12.2007 року, зазначені в резолютивній частині рішення Апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2010 року, підлягають перерахуванню стягувачеві в іноземній валюті. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває зведене виконавче провадження № 59542061 по виконанню виконавчих листів № 2-7392/09 виданих Приморським районним судом м. Одеси 23.06.2010 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами. 15.08.2019 р. на виконання виконавчих листів № 2-7392/09 від 23.06.2010 р. приватним виконавцем Колечко Д.М. було передано на реалізацію з електронних торгів ДП "СЕТАМ" майно боржника - [PERSON] , яке перебувало в іпотеці ПАТ "МТБ БАНК", а саме: квартир під [ADDRESS] і [ADDRESS] . У результаті проведення процедур електронних торгів право власності на квартиру: -під [ADDRESS] набуло ПАТ "МТБ БАНК", що підтверджується свідоцтвом посвідченим 25.10.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за реєстровим № 5021, витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу № 186330370 від 25.10.2019 року. -під [ADDRESS], що розташована за адресою: [ADDRESS] набуло ТОВ "ДІОНІС 2010", що підтверджується свідоцтвом посвідченим 25.10.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за реєстровим № 5023, витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 186332927 від 25.10.2019 року. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності, окрім іншого, припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. У п. 25 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. судом касаційної інстанції було викладено правову позицію, відповідно до якої при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого: положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. За викладених обставин, наявність чи відсутність згоди іншого подружжя на укладення кредитного договору не вимагається законодавством України, відповідна згода необхідна лише при укладення правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, в тому числі при передачі відповідного майно в іпотеку. При цьому вимога про визнання спірних кредитних договорів недійсними не підлягає задоволенню, адже позивачем не наведено інших обґрунтованих підстав для визнання їх недійсними. Крім того, судом береться до уваги що твердження позивача про ненадання згоди на укладення спірних кредитних договорів спростовуються належними та допустимими доказами, а саме заявами про згоду на укладення кредитного договору та договору іпотеки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, посвідченої нотаріусом Запольською О.В., за реєстровими №№ 7013 від 09.11.2007 р., 7868 від 09.12.2007 р. До того, в матеріалах справи наявні копії зустрічної позовної заяви та заяви про уточнення зустрічних позовних заяв, довіреність від [PERSON] на представника (який підписував зустрічну позовну заяву) по справі № 2-7392/09 за позовом ВАТ "Морський транспортний банк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ВАТ "Морський транспортний банк" про визнання договорів про надання споживчого кредиту недійсними, розірвання іпотечних договорів та договорів поруки, скасування заборони на відчуження квартир, зобов`язання виконати умови договору в національній валюті України з розстрочкою платежу. Зі змісту зазначених процесуальних документів, оригінали яких зберігаються у матеріалах цивільної справи № 2-7392/09 у Приморському районному суді м. Одеси, випливає, що на час складання та подання цих документів до суду позивачі за зустрічним позовом по цивільній справі № 2-7392/09 не заперечували факт укладення кредитних та іпотечних договорів, факт отримання кредитних коштів. [PERSON] просила визнати недійсними кредитні договори у зв`язку з порушенням, на її думку, вимог валютного законодавства України, вимагаючи при цьому саме розірвати договори іпотеки та перевести кредитні зобов`язання у гривню з розстрочкою платежу. Відносно вимог позивачки про визнання недійсними результатів електронних торгів необхідно констатувати, що позивачкою обрано неналежний засіб правового захисту. Позивачка посилається на порушення прав відповідача - [PERSON] , який є боржником у виконавчому провадженні № 59542061, в межах якого відбулась примусова реалізація іпотечного майна, а саме: не сповіщенням про відкриття виконавчого провадження, не надання права добровільно реалізувати його майно, не повідомлення [PERSON] про призначення оцінки майна та про результати її проведення. Крім того, позивач посилається на не врахування з боку приватного виконавця того, що [PERSON] належить тільки 1/2 частина іпотечного майна, а інша належить позиваці. Утім необхідно зазначити,що з урахуванням правової позиції, викладеної у в постанові КЦС ВС від 19.05.2020 р. по справі 361/2822/17, спірне майно з часу його передачі державним/приватним виконавцем кредитору за іншим спором (стягнення боргу за кредитом) втратило статус спільного сумісного майна, вибуло з володіння подружжя на підставі виконавчих дій, а тому внаслідок установлення відсутності прав колишнього подружжя на спірне майно підстави для задоволення позову про поділ такого майна, як об`єкту спільної сумісної власності подружжя, відсутні. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Розділом VII цього Закону, в редакції чинній на момент проведення торгів, визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стаття 46 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц та Верховного Суду України № 6-1680цс16 від 28 вересня 2016 року. З огляду на зазначене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 49 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Таким чином, приватним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку». Доводи позову, що спірні правовідносини регулюються лише Законом України «Про виконавче провадження» є помилковими, оскільки спростовуються правовим висновком наведеної вище постанови Верховного Суду України. При цьому необхідно також звернути увагу, що приватний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Так ДП «СЕТАМ» відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5 уповноважене на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, на організацію та проведення електронних торгів та на виконання інших функцій, передбачених Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим цим наказом. Разом із тим необхідно зазначити, що оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Дії приватного виконавця щодо визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні є підготовчими діями з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб. Для визнання електронних торгів недійсними, які є правочином, в розумінні статей 203 та 215 ЦК України, необхідно встановити порушення саме норм Порядку. Натомість, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 року у справі № 6-116цс12 та постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 490/5475/15. Позивачкою не було наведено жодної належної підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання електронних торгів недійсними, що є підставою для відмови в їх задоволені. Щодо надання як доказу : ксерокопії висновку експерта №19-2473 від 08.07.2019 року, який провів експертне дослідження у рамках кримінального провадження №12014160500006103, то суд вважає, що такий доказ є наналежним, оскільки в рамках даної цивільної справи така експертиза не проводилась, в зазначена кримінальна справа судом не розглянута та відсутній вирок по тій справі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням прав та інтересів боржника у виконавчому провадженні, яким є не [PERSON] , а є відповідач по цій справі - [PERSON] , [PERSON] фактично звертається до суду за захистом прав в інтересах іншої особи без наявних для того законних підстав, що не відповідає ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Щодо заяви представника ПАТ «МТБ БАНК» про застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсними кредитних договорів та визнання недійсними результатів електронних торгів, суд вважає за необхідне її врахувати, але з огляду на наявність підстав вважати відповідні позовні вимоги необґрунтованими, не застосовує таку підставу для ухвалення рішення по справі. Така думка підтверджується позицією КЦС ВС, викладеною в постанові від 21.10.2020 року у справі № 509/3589/16-ц: сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Суду не було надано належних та допустимих доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог, що відповідно до ст. 263 та 264 ЦПК України є підставою для відмові у задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed