Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

31.07.2013 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 60 609, 63 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 606, 10 грн., в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до укладеного із позивачем договору №AN4PCC9G400046 від 17.05.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач був ознайомлений з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", згідно умов укладеного договору Договір складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідачем кредитні зобов'язання не виконуються, станом на 13.06.2013 рік відповідач має заборгованість на суму 60 609, 63 грн., яка складається з наступного: 17 233, 27 грн. - заборгованість за кредитом, 19, 85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 600, 00 грн. - заборгованість по комісії, 34 394, 15 грн. -пеня, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2862, 36 грн. - штраф (процентна складова), які просить стягнути з відповідача. До суду від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає повністю, просить застосувати наслідки спливу позовної давності у порядку ст. 258 ЦК України та суттєво зменшити суму пені згідно ст. 551 ЦК України у зв'язку із скрутним фінансовим положенням відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини споживчого кредитування, оскільки 17.05.2011 р. Публічне акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК" та [PERSON] уклали кредитний договір №AN4PCC9G400046, за яким відповідач отримав споживчий кредит на строк 36 місяців із 17.05.2011 р. по 16.05.2014 р. в сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 400,00 грн., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в обумовлені строки. Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.4). Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, стягнення заборгованості відповідача за яким є предметом спору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач станом на 13.06.2013 р. відповідно до наданого позивачем розрахунку має заборгованість на суму 60 609, 63 грн., яка складається з наступного: 17 233, 27 грн. - заборгованість за кредитом, 19, 85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 600, 00 грн. - заборгованість по комісії, 34 394, 15 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2862, 36 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3). Таким чином, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечувати неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов'язання. Зважаючи на визначені сторонами умови сплати відповідачем неустойки, об'єкт для обчислення її розміру, суму, яку просить стягнути з відповідача позивач, що істотно перевищує суму споживчого кредиту, який було надано позивачем відповідачу, суд на підставі ч.3 ст 551 ЦК України вважає справедливим зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, до 17 233, 27 грн. Згідно з п.5.3. умов надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", при порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, у договорі встановлено різні види цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, тому одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак вимога позивача про стягнення із відповідача 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2862, 36 грн. - штраф (процентна складова) підлягає задоволенню. При цьому суд керується правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-116 цс 13 від 06.11.2013 р. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, суд виходить із наступного. Так, відповідно до умов кредитного договору, кредит надається на строк 36 місяців, з кінцевим терміном повернення по 16.05.2014 р. включно. Відповідач просив суд застосувати до даних позовних вимог позовну давність. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно із п. 5. 5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів складає 5 років. Відтак, позивачем не було пропущено п'ятирічний строк звернення до суду з позовними вимогами, а у суду немає підстав для застосування до них наслідків спливу позовної давності, про що просить відповідач. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 606,10 грн., тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 434, 49 грн.

Outcome: partial