Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 95,4 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., з прилеглими господарсько-побутовими будівлями, гаражем, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його матір - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді: будинку [ADDRESS] . На час відкриття спадщини, він постійно проживав з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері, він прийняв на себе всі цивільні права та обов`язки, які мали майновий характер і були пов`язані з доглядом та утриманням будинку, земельної ділянки та правом користування. Його рідний брат [PERSON] , як і він спадкоємець першої черги по закону з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався, на день її смерті мешкав та був зареєстрований за іншою адресою. У встановлений законом термін він звернувся до Другої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. 03.09.1985 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №95 та нотаріусом було повідомлено, що він в будь-який момент зможе отримати свідоцтво на право спадщини. На даний час він звернувся з приводу оформлення своїх спадкових справ до Другої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову, у зв`язку з тим, що нотаріальні документи були передані до Донецького обласного нотаріального архіву. На підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 22.03.1961 року, [PERSON] належав будинок [ADDRESS] . При житті мати отримала усі дозвільні документи на демонтаж старого будинку та будівництва нового, побудувала його, рішенням виконавчого комітету був затверджений акт приймання будинку, але у зв`язку з тим, що нормами діючого законодавства підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку, а виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалось з його реєстрацією, остання за життя з об`єктивних причин не мала правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем [PERSON] втрачена. Відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння разом з відсутністю нотаріальних документів перешкоджає йому реалізувати свої спадкові права. На підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів м. Жданова від 05.06.1961 року №7, [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва жилого будинку по [ADDRESS] , житловою площею 39,0 кв.м., загальною - 69,0 кв.м. 23.05.1961 року міській архітектор затвердив проект будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Держархбудконтроль 24.05.1961 року дозволив [PERSON] виконання будівельних робіт. За змістом акта про прийомку індивідуального домоволодіння від 24.07.1964 року, будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , розпочато в травні 1961 року, а завершено в липні 1964 року, житловою площею 39,0 кв.м., загальною - 69,0 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Жданова від 26.08.1964 року за №16, затверджено акт приймання індивідуального домоволодіння по [ADDRESS] , побудованого [PERSON] . В 1976 році на підставі рішення виконкому Приморської районної ради депутатів м. Жданова від 22.09.1976 році №251 мати, в межах наданої в постійне користування земельної ділянки, побудувала гараж. В 1984 році з метою покращення житлових умов та газифікації будинку мати прибудувала до будинку житлову прибудову (літ. А1-1). До прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку ведення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку з здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі чого, оскільки він не може отримати у загальному порядку свідоцтво про право на спадщину, тому з метою захисту своїх прав на спадщину, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 24.09.2021 року провадження по цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу Маріупольської міської ради вручено. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив, при цьому, від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання, в якому просила суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами та прийняти рішення на розсуд суду, з урахуванням вимог законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено - батька [PERSON] , матір`ю [PERSON] . (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 11.03.1991 року, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №178 (а.с.12). З інформації Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] з 01.02.1980 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13) В копії свідоцтва про право на спадщину, виданого державною нотаріальною конторою м. Жданів зазначено, що спадкоємцем до майна [PERSON] за адресою: [ADDRESS] є її донька [PERSON] (а.с.14). З реєстраційного напису від 25.03.1961 року випливає, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.03.1961 року належить в цілому домоволодіння [ADDRESS] , про що зроблено відповідний запис в реєстрацій книзі №14888 (а.с.14). Довідкою від 12.11.1961 року, виданої виконкомом Жовтневої районної ради депутатів м. Жданова підтверджується, що рішенням виконкому №7 від 05.04.1961 року, [PERSON] виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15). В акті прийому індивідуального будівництва затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради депутатів трудящих за №16 від 26.12.1964 року зазначено, що [PERSON] розпочалось будівництво в травні 1961 року та закінчено в липні 1964 року. (а.с.16-17). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Жданова від 26.08.1964 року за №16, затверджено акт приймання індивідуального домоволодіння по [ADDRESS] , побудованого [PERSON] (а.с.18). На підставі рішення виконкому Приморської районної ради депутатів м. Жданова від 22.09.1976 році №251, [PERSON] , в межах наданої в постійне користування земельної ділянки, побудувала гараж. (а.с.19). Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку з прилеглими господарсько-побутовими будівлями, гаражем складає 95,4 кв.м., житлова площа 37,7 кв.м.(а.с.20-23). У відповіді ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість» від 16.07.2020 року за №1569, зазначено, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.03.1961 року, реєстраційний №1386, посвідченого державним нотаріусом Жданівської нотаріальної контори Байковою Л.М., зареєстрованого Маріупольським БТІ 25.03.1961 року №14888. Згідно до технічної інвентаризації проведеній 01.07.2020 року встановлено, що на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ. А-1, нежитлова прибудова літ. А1-1, прибудова літ. а-1, загальною площею 95,4 м2, житловою площею 37,7 м2, погріб літ. а/п, ганок літ. а1, гараж літ. Г-1, басейн літ. Д, вимощення І, огорожа №1,2. Нежитлова прибудова літ. А1-1, нараж літ. Г-1 побудовані до 1992 року не підлягає здачі до експлуатації. (а.с.24). Постановою державного нотаріуса Другої маріупольської державної нотаріальної контори СМУ МЮ (м. Харків) Старостенко Л.Г. від 19.03.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після [PERSON] , оскільки нотаріальні документи на цей час залишаються на зберіганні в обласному архівосховищі м. Донецька, тобто на території неконтрольованій українською владою .Станом на 29.07.2020 року місце реєстрації та розташування Донецького обласного державного нотаріального архіву є: Донецька область, м. Покровськ, вул. Європейська, 51, але архівні нотаріальні документи Донецької області з м. Донецька не були перевезені на територію, підконтрольну Україні. З цих обставин, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] та документи обліково-довідкового характеру не можуть бути передані з Донецького обласного державного нотаріального архіву за належністю до Другої маріупольської державної нотаріальної контори для видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с.25). Відповідно до висновку про вартість майна та експертне дослідження від 21.09.2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки за адресою: [ADDRESS] становить 142280 грн. (а.с.26). Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При вирішенні даного спору слідує застосовувати законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Так, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивач не має можливості отримати спадкову справу до майна померлої [INFO] [PERSON] та документи обліково-довідкового характеру, так як державний нотаріальний архів знаходиться в обласному архівосховищі м. Донецька, тобто на території неконтрольованій українською владою і не можуть бути передані справи за належністю до Другої маріупольської нотаріальної контори, тому право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved