Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 02.07.1985 року державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори було видане [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], на житловий будинок за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20 (раніше вул. Гагаріна,9). 02.08.1992\~року померла\~[PERSON].\~19.10.2004\~року рішенням\~відповідача,\~[PERSON] міської\~ради Обухівського\~району Київської\~області,\~було передано\~у приватну\~власність [PERSON],\~[PERSON] та\~[PERSON],\~земельні ділянки\~площею 0,100\~га.\~з цільовим\~призначенням \~будівництва,\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~та площею\~0,088\~га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20. 27.04.2005\~року померла\~[PERSON].\~17.12.2006\~року на\~підставі рішень\~відповідача,\~[PERSON] міської\~ради Обухівського\~району Київської\~області,\~від 19.10.2004\~року,\~[PERSON],\~[PERSON] та\~[PERSON],\~були видані\~державні акти\~на право\~власності серії\~ЯА №342052\~на земельну\~ділянку площею\~0,100\~га. з цільовим\~призначенням \~будівництва,\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~та серії\~ЯА №342053\~на земельну\~ділянку площею 0,088\~га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20. 23.01.2013\~року помер\~[PERSON].\~17.06.2017\~року [PERSON]\~заповів позивачу\~все своє\~майно.\~01.07.2017\~року помер\~[PERSON].\~В кінці\~2017\~року позивач\~звернувся до\~приватного нотаріуса\~Обухівського районного\~нотаріального округу\~[PERSON],\~з заявою\~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом.\~12.01.2018\~року позивачу\~були видані\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом, після смерті\~[PERSON],\~на 1/6\~частину земельних\~ділянок площею\~0,100\~га. з цільовим\~призначенням \~будівництва,\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~та площею\~0,088\~га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20. Проте позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва на спадщину на іншу частину земельних ділянок та житловий будинок, так як до померлого не перейшло право на частини земельних ділянок, в свідоцтві про право спадщину вказано один будинок, а по технічному паспорту два будинку. Ухвалою судді від 21.02.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 22.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] міська рада Обухівського району Київської області повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив, заяв та клопотань до суду не подав. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до\~ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 02.07.1985 року державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори було видане [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], на житловий будинок за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20 (раніше вул. Гагаріна,9), що підтверджується копією дублікату та витягу про реєстрацію права власності . 02.08.1992 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 19.10.2004 року рішенням [PERSON] міської ради Обухівського району Київської області передано у приватну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON], земельні ділянки площею 0,100 га. з цільовим призначенням будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,088 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20. 27.04.2005 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 17.12.2006 року на підставі рішень відповідача, [PERSON] міської ради Обухівського району Київської області, від 19 жовтня 2004 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були видані державні акти на право власності серії ЯА №342052 на земельну ділянку площею 0,100 га. з цільовим призначенням будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та серії ЯА №342053 на земельну ділянку площею 0,088 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20, що підтверджується копіями актів. 23.01.2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 17.06.2017 року [PERSON] заповів мені, позивачу по справі, все своє майно, що підтверджується копією заповіту. 01.07.2017 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 12.01.2018 року позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], на 1/6 частину земельних ділянок площею 0,100 га. з цільовим призначенням будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,088 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20, що підтверджується копіями свідоцтв та інформацією з державного реєстру речових прав. Листом приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] № 4/02-14 від 12.01.2018 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва на спадщину на іншу частину земельних ділянок та житловий будинок, так як до померлого не перейшло право на частини земельних ділянок, в свідоцтві про право спадщину вказано один будинок, а по технічному паспорту два будинку. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 42/2017 заведеної після смерті [PERSON], який помер 27.06.2017 року, спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], є - [PERSON], який звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Статтею 1223 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, я подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу [PERSON] РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства [PERSON] РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" були прийняті Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об'єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках. Відповідно до п.4.1 зазначених Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. Державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Правила втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 9 червня 1998 року № 121. На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 "Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно" прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 1986 року за № 399/2839. Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у зв'язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Відповідно до ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з допоміжними спорудами в звязку з розбіжностями в документах та відсутністю їх реєстрації. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності, що вказує на правомірність мого звернення. Як передбачено п. 3.5 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обговореного на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 01 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст.126 ЗК України в редакції Закону від 05 березня 2009 року № 1066-VI, введеного в дію 02 травня 2009 року). Крім цього встановлено наступні підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку: спадкодавець придбав у власність земельну ділянку за договором купівлі-продажу, дарування та іншою угодою, свідоцтвом про право на спадщину, проте не проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку; спадкодавцем складено заповіт на земельну частку(пай), але на день його смерті земельна ділянка йому не належить на підставі державного акту і за таких обставин нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом. Відповідно до п.3.5. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з довідки [PERSON] міської ради Обухівського району Київської області №20 від 25.01.2019 року померлий [PERSON] постійно проживав за адресою: [INFO]. Проживаючи постійно в будинку за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Богдана Хмельницького,20, [PERSON] вступив в права спадкоємців після смерті всіх інших співвласників, тим самим набув права на їх частки, які не оформив, тим самим вони за заповітом переходять до позивача. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що вказує на правомірність мого звернення до суду. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки іншого (окрім судового) порядку для захисту своїх прав позивач не має. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю. Враховуючи вищевказане,\~

Outcome: approved