Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за центральне опалення квартири за адресою: [ADDRESS] в розмірі 5 040,68 грн., інфляційних втрат в розмірі 389,79 грн. та трьох відсотків річних в розмірі - 89,92 грн., а всього 5 520,39 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 05.04.2017 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося до Личаківського районного суду м.Львова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення в період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 рік у розмірі 5040,68 грн, інфляційних втрат 389,79 грн. та 3% річних 89,92 грн., а також 800 грн. судового збору. 18.10.2017 року судом видано судовий наказ, який ухвалою суду від 08.12.2017 року скасовано. Тому звернулися з позовом до суду у позовному провадженні. Вказують на те, що 01.07.2014 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкрило усім споживачам особові рахунки та розпочало нарахування вартості послуг з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води, в тому числі мешканцям житлового будинку по [ADDRESS] , в тому числі відповідачам. Відповідачці [PERSON] 27.12.2017 року було направлено два примірники договору приєднання, проте до сьогоднішнього дня договір відповідачами непідписаний, один примірник договору їм не повернуто. Вважають, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини у сфері теплопостачання, оскільки послуги їм надаються, а відповідачі відповідно такими користуються, проте оплату проводили не регулярно та не в повному обсязі. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] та відповідно користуються послугами з централізованого опалення. Останнім відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно надсилалися повідомлення про нарахування вартості даної послуги з метою її оплати, однак такі не оплачували. Неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав позивача, станом на 05.09.2017 року за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 рік за квартирою [ADDRESS] утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 5520,39 грн., з яких заборгованість за централізоване опалення 5040,68 грн., інфляційні втрати 389,79 грн. та 3% річних 89,92 грн. Ухвалою суду від 08.11.2018 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. /а.с.1/. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали суду відзив на позов у якому вказують, що жодних договірних відносин з приводу надання послуг у сфері теплопостачання з МКП «Львівтеплоенерго» вони не укладали, договір приєднання ні від 01.07.2014 року, ні від 29.01.2018 року ними не підписувався. Ними надсилався лист МКП «Львівтеплоенерго» з приводу відмови від послуг теплопостачання та заяви про виключення їх із списку абонентів. Такі заяви надсилалися 26.01.2015 року, 03.03.2015р., 17.04.2015р., 25.01.2018 року та 01.07.2018 року. Ствердили, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не надавало їм відповідних послуг, тому і нарахування заборгованості є безпідставним. Система теплопостачання будинку [ADDRESS] знаходиться у ізольованому трубопроводі, який походить через центральну шахту з індивідуальним підведенням комунікацій до кожної квартири. Система теплопостачання їх квартири містить точку розподілу, яка знаходиться поза межами квартири та оснащена засобами обліку відповідно затверджених точок розподілу, акти повірки вузлів обліку теплопостачання засвічують нульове споживання теплоносіїв з 2009 року, а відповідно до вимог закону оплата за послуги здійснюється згідно показників лічильників за спожиті послуги. Вказала, що у їх квартирі ще у 2009 році встановлено лічильник теплової енергії, з часу введення в експлуатацію будинку зовнішні теплоносії для опалення жила не використовувалися про що свідчать акти перевірки лічильника. Підтвердженням від`єднання їх квартири від системи теплопостачання є акти нульового споживання теплової енергії від 09.07.2009 року, 24.10.2014 року та 06.07.2018 року, які засвідчені комісією МКП «Львівтеплоенерго». Тому жодних послуг централізованого опалення вони ще з 26.11.2009 року не отримували, а відповідно квитанцій не сплачували. Тому вважають вимоги безпідставними. ЛМКП «Львівтеплоенерго» направило на адресу суду відповідь на відзив у якому вказують, що житловий будинок [ADDRESS] є будинком з горизонтальною розводкою внутрішньо будинкової системи опалення, що дає можливість відповідачам встановити у своїх квартирах прилади обліку теплової енергії. Розрахунки кількості та вартості послуг з централізованого опалення проведено відповідно до вимог Постанови КМУ від 21.07.2005 року №630 - за опалення місць загального користування. Нарахування за централізоване опалення місць загального користування проводиться з метою щоб споживачі, які встановили у своїх квартирах індивідуальні системи опалення, квартирні прилади обліку теплової енергії оплачували за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, оскільки всі квартири зобов`язані брати участь у загальних витратах пов`язаних з утриманням будинку. Оплата за опалення місць загального користування це не додатковий вид оплати, а частина теплової енергії, яка облікована загально будинковим приладом обліку теплової енергії. У квартирі №98 наявний квартирний прилад обліку теплової енергії, тому усі нарахування за послуги теплопостачання здійснюються за показниками даного приладу обліку теплової енергії, проте нарахування за послуги теплопостачання місць загального користування проводяться по показах загально будинкового лічильника, про що було повідомлено відповідачів у відповіді на їх заяву від 14.04.2015 року. Тому заперечення відповідачів у цій частині вважають необґрунтованими. Відмову відповідачів оплачувати за приєднане теплове навантаження обґрунтовуючи тим, що в період нарахувань не користувалися послугами теплопостачання вважають протиправною. Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води визначено дві складові двоставкового тарифу - умовно змінна і умовно постійна. Оплата за умовно-змінні та умовно-постійні витрати проводиться споживачами по мірі виникнення витрат, умовно-змінна - в опалювальний період (плата за теплову енергію, послугу централізованого опалення), умовно-змінна на протязі року рівними частинами (плата за приєднане теплове навантаження, абонентська плата) Отже квартира [ADDRESS] не відключена від системи теплопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго», ніяких дозвільних документів від відповідачів не надходило, відповідного акту від`єднання даної квартири не приймалося, а встановлення лічильника на теплову енергію не є підставою для анулювання плати за приєднане теплове навантаження ПТН. Дійсно договір приєднання відповідачами не підписаний, проте один із примірників виконавцю назад не повернуто. Сам факт того, що послуги з централізованого опалення надавалися відповідачам свідчить про те, що між ними встановилися фактичні договірні відносини. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю. Відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів викладених у відзиві на позовов. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Личаківським районним судом м.Львова 18.10.2017 року видано судовий наказ про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 5040,68 грн., 389,79 грн. інфляційних втрат та 89,92 3% річних. Ухвалою від 08.12.2017 року судовий наказ від 18 жовтня 2017 року скасовано. Позивач 14.08.2018 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за центральне опалення квартири [ADDRESS] ж в розмірі 5 040,68 грн., інфляційних втрат в розмірі 389,79 грн. та трьох відсотків річних в розмірі - 89,92 грн., а всього 5 520,39 грн. У відповідності до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювался актом цивільного законодавства який втратив чинність новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Враховуючи вище наведені положення закону суд при розгляді даного спору застосовує норми закону «Про житлово-комунальні послуги», що діяв на момент виникнення заборгованості. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг. У відповідності до п.3 ч.2 ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Як встановлено в судовому засіданні з супровідного листа від 27.12.2017 року №09-11401 ЛМКП «Львівтеплоенерного» був направлений на ім`я [PERSON] два примірники договору приєднання, які були отримані відповідачкою згідно з підписом останньої про отримання. ( а.с.8-9) Ст.20 ч.3 п.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Як ствердив в судовому засіданні представник позивача та не заперечили відповідачі дійсно ним такий договір приєднання надсилався, однак не підписаний, оскільки не є споживачами послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго». Однак суд відхиляє вказані доводи відповідачів з огляду на те що згідно пункту 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. З аналізу пункту 44 Правил вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 26.05.2017 року №436 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , крім цього у квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7) Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Судом встановлено, факт відпуску теплової енергії відповідачам, останні не висловлювали заперечень про те, що такі послуги надавалися, лише стверджували, що такими не користувалися. Натомість на думку суду позивач не міг обмежити постачання теплової енергії в будинок відповідачів, оскільки таке обмеження призвело б до порушення прав громадян, які проживають у відповідному багатоповерховому будинку. Відповідно до частини першої статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно зі статтею 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Послуги із забезпечення тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою місця проживання відповідачів надаються Львівським МКП "Теплокомуенерго" згідно з Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 Частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Ч.1 вище вказаного закону передбачено, що точка розподілу - це місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання; Як встановлено судом з акту обстеження та технічної характеристики будинку від 16.06.2009 року, враховуючи технічний стан кв. [ADDRESS] ж, стояк центрального опалення проходить в ніші, ізольований, комісія не заперечує щодо влаштування системи опалення як резервної. Ст.32 ч.2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. З акту, що складений 26.11.2009 року та підписаний представником позивача вбачається, що у кв. [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії на опалення ( а.с.44). Тому як ствердили відповідачі та підтверджується актами від 09.07.2009 року, 24.10.2014 року та 06.07.2018 року ( а.с.46, 49) які засвідчені комісією ЛКПМ «Львівтеплоенерго» споживання теплової енергії їх квартири було нульовим, тому вважають, що не отримували жодних послуг централізованого опалення ще з 26.11.2009 року тому і не сплачували квитанції. Дійсно на підтвердження своїх заперечень надали суду заяви, що скеровувалися ЛМКП «Львівтеплоенерго» 26.01.2015 року, 03.03.2015 року, 17.04.2015 року, 25.01.2018 року , 01.07.2018 року у яких вказують, що не отримують послуг централізованого опалення з 2009 року, оскільки у їх квартирі ще у 2009 році встановлено і зареєстровано лічильник теплової енергії, теплопостачання перекрито. З часу введення в експлуатацію будинку зовнішні теплоносії для опалення житла не використовувалися. Офіційно ще з 2015 року відмовилися від послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» , жодних договорів між сторонами не укладалося. Судом встановлено, що не заперечується сторонами, що дійсно житловий будинок [ADDRESS] є будинком з горизонтальною розводкою внутрішньо будинкової системи опалення, що дає можливість відповідачам встановити у своїх квартирах прилади обліку теплової енергії. Розрахунки кількості та вартості послуг з централізованого опалення проводиться відповідно до постанови КМУ від 21.07.2005 року №630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. п.28 Правил передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Як ствердив в судовому засіданні представник позивача дійсно нарахування за послуги теплопостачання квартири відповідачів здійснюється за квартирним приладом обліку теплової енергії, однак нарахування за теплопостачання місць загального користування проводиться по показах загально будинкового лічильника, про що було повідомлено відповідачів у відповідь на їх заяву від 14.04.2015 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що надана позивачем ( а.с.10) нарахування за опалення місць загального користування здійснювалося з січня 2016 року та заборгованість становить 2204,74 грн. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, оскільки не дивлячись на те, що теплопостачання квартири відповідачів здійснюється за квартирним приладом обліку теплової енергії, однак відповідно до вимог закону зобов`язані оплачувати за теплопостачання місць загального користування, система опалення у квартирі встановлена, як резервна відповідно до акту, що міститься у матеріалах справи, що не звільняє відповідачів від обов`язку здійснювати оплату за теплопостачання місць загального користування в розмірі 2204,74 грн. Крім цього позивач, як складову плати за теплопостачання, просить стягнути з відповідачів нарахування за приєднане теплове навантаження сума яких становить за період з 09.2014 року по 04.2017 рік 3108,72 грн. У відповідності до ст.31 Закону «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються рішеннями органів місцевого самоврядування в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Постанова КМУ від 01.06.2011 року №869 затверджено ПОРЯДОК формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води. Цим порядком визначено дві складові двохставкового тарифу - умовно змінна і умовно постійна. Умовно-постійна складова двоставкового тарифу - плата за приєднане теплове навантаження компенсує витрати підприємства, які пов`язані з необхідністю підтримання в робочому стані джерел теплової енергії, теплових мереж, теплопостачального обладнання та не залежить від фактичних обсягів реалізації. Умовно-змінна складова тарифу це витрати які несе підприємство в опалювальний період і які залежать від обсягів спожитої теплової енергії. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2006 року №1189, із змінами та доповненнями внесеними рішеннями виконкому від 03.11.2006 року №1304, від 23.03.2007 року №140 органом місцевого самоврядування на території м. Львова було встановлено двоставковий тариф для населення та інших споживачів теплової енергії з централізованого опалення. Рішенням від 02.09.2008 року №930 було встановлено нові двоставкові тарифи на теплову енергію для централізованого опалення із змінами у це рішення згідно рішення від 28.12.2011 року №1083. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 року скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2006 року яким встановлено двоставковий тариф для населення та інших споживачів теплової енергії з централізованого опалення. 24.03.2016 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято Постанову №377 від 24.03.2016 року, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.06.2016 року якою затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, якою затверджено сплату двоставкового тарифу за теплопостачання, тому саме з цього часу з боржників підлягає до стягнення заборгованість, оскільки встановлення лічильника на теплову енергію не є підставою для анулювання плати за приєднане теплове навантаження. Квартира відповідачів під`єднана до будинкової системи централізованого опалення, тому підстав не нараховувати умовно-постійну складову двоставкового тарифу немає. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд погоджується з доводами позивача про те, що виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Викладене узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі N 6-59цс13. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Однак з врахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд виходячи із принципу диспозитивності немає можливості здійснити розрахунок інфляційних втрат та 3% річних самостійно. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 972,27 грн.

Outcome: approved