Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після чоловіка [PERSON], померлого [INFO], а також факту прийняття [PERSON] спадщини після матері [PERSON], померлої [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці площею 0,0625 га і складається з житлового будинку літ. "А", загальною площею - 65,7 кв.м в тому числі житловою площею -25,9 кв., літньої кухні - літ. "Б", гаражу - літ. "В", сараю -літ."Г", вбиральні - літ "Д", вимощення І, огорожа №1, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. 19.01.1950 року батькові за рішенням правління радгоспу ім.С.М.Кірова, де він працював трактористом була виділена земельна ділянка площею 0,0625 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На виділеній ділянці батько побудував будинок загальною площею 65,7 кв.м, в тому числі житловою площею 25,9 кв.м, та надвірні споруди :літня кухня, гараж, сарай, вбиральня. Садиба огороджена та вимощена. За рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих №988 від 22.12.1961 року «Про затвердження громадянам актів прийому будинків, будинок батька прийнятий до експлуатації. У зв'язку з тим, що житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д» збудовані до 05.08.1992 року, відповідно до п.3.2. Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2005 року №127, тому будівлі не належать до самочинних. Після смерті батька спадщину прийняла його дружина та мати позивача [PERSON], тому, що проживала разом в одному будинку. [INFO]. матір померла, після її смерті позивач прийняв спадщину, але не оформив її через те, що будинок не був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН». У зв'язку з вище вказаним та оскільки відповідач також претендує на спадкове майно, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач в засідання не з'явився, звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 19.01.1950 року [PERSON] за рішенням правління радгоспу ім.С.М.Кірова, де він працював трактористом, була виділена земельна ділянка площею 0,0625 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На виділеній ділянці [PERSON] побудував будинок загальною площею 65,7 кв.м, в тому числі житловою площею 25,9 кв.м, та надвірні споруди :літня кухня, гараж, сарай, вбиральня. Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих №988 від 22.12.1961 року «Про затвердження громадянам актів прийому будинків», будинок [PERSON] прийнятий до експлуатації. [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька спадщину прийняла його дружина та мати позивача [PERSON], оскільки проживала в одному будинку, обслуговувала його. [INFO]. матір позивача, [PERSON], померла. Після її смерті позивач прийняв спадщину, але не оформив її через те, що будинок не був зареєстрований на праві власності і матір не зверталася до нотаріальної контори після смерті батька. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, в судовому засіданні підтвердили постійне проживання сім'ї [PERSON]: батька [PERSON], його дружини [PERSON], сина [PERSON], онуків [PERSON] та [PERSON] в будинку . З листа Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 12.12.2017 року вих. №5433/01-16 видно, що з заявами про прийняття спадщини після смерті вказаних вище осіб ніхто не звертався та спадкова справа не заводилася. Отже, дослідивши усі представлені докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] за життя був власником домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту від 20.10.2017 року домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0625 га і складається з житлового будинку літ. "А", загальною площею - 65,7 кв.м в тому числі житловою площею -25,9 кв., літньої кухні - літ. "Б", гаражу - літ. "В", сараю -літ."Г", вбиральні - літ "Д", вимощення І, огорожа №1. У зв'язку з тим, що житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д» збудовані до 05.08.1992 року, відповідно до п. 3.2. Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2005 року №127, тому будівлі не належать до самочинних. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно з нормами ч.1 ст.529 ЦК Української УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.549 ЦК Української УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що в управління спадковим майном після смерті батька та чоловіка [PERSON] вступила дружина [PERSON], а після смерті матері вступив вступив в управління позивач - син [PERSON] як спадкоємець першої черги відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української УРСР . Відповідно до ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна відповідно до ст.1217 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як було судом встановлено право власності спадкодавці не зареєстрували. Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Книгу третю ЦК України, зокрема Главу 24 «Набуття права власності» ст.328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вказані факти знайшли своє підтвердження, тому відповідно до ст.328 ЦК України необхідно визнати право власності за позивачем на домоволодіння [ADDRESS] за законом.

Outcome: approved