Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вказує, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2003 року по квітень 2012 року постійно, офіційно і не приховуючись проживали разом як подружжя, вели спільне домашнє господарство та мали спільний сімейний бюджет. Від проживання у сторін народились неповнолітні діти: доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також син - [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких відповідач записаний батьком. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області, винесеному у червні 2012 року, з відповідача стягуються аліменти, але він не виплачує позивачу їх у повному розмірі. В зв'язку з родовим пороком у їхньої середньої доньки - [PERSON], позивач вимушена щороку возити її на обстеження та лікування. Так, 22 та 23 січня 2014 року [PERSON] з донькою проходили обстеження у Комунальному закладі Васильківський центр санітарної допомоги Дніпропетровської обласної ради. В зв'язку з особливим захворюванням доньки їй необхідне спеціальне взуття, яке позивачу необхідно купувати самостійно так як те, що вони отримують, їй не підходить. Спеціалізований взуттєвий магазин знаходиться в м. Дніпропетровську. 26 січня 2014 року позивач придбала в магазині Центр ортопедії м. Дніпропетровська коректор для осанки за ціною 300 грн. та зимові черевики і устілки до них - за ціною 900,00 грн. Устілки до вказаних спеціальних зимових черевиків виготовлюються під замовлення, в зв'язку з чим позивачу необхідно було разом з донькою [PERSON] приїхати до магазину додатково 28 січня 2014 року для того, щоб їх забрати. З 30 січня по 15 лютого 2014 року донька [PERSON] проходила необхідне їй стаціонарне лікування у Комунальному закладі Дніпропетровська обласна фізіотерапевтична лікарня Солоний лиман, що знаходиться за адресою: с. Новотроїцьке, вул. Герасименко, 94, Новомосковського району Дніпропетровської області. Для того щоб привезти доньку на обстеження, лікування та на придбання необхідного медобладнання та взуття позивач наймала автомобіль, водію якого сплачувала кошти за поїздки. Всього витрати на доньку [PERSON], що пов'язані з її захворюванням, склали 2720 грн.: - спеціальне взуття - 900,00 грн.; - коректор для осанки - 300 грн. - витрати на поїздки - 1 520 грн. (поїздки: 22, 23.01.2014 року - 120 грн., 26, 28.01.2014 року - 600 грн., та 30.01 і 15.02.2014 року = 800 грн.). Враховуючи, що їхня неповнолітня донька [PERSON] хворіла та перебувала на лікуванні і тому потребувала матеріальної допомоги, а відповідач таку допомогу не надає, хоча він є працездатним і тому може надавати кошти на оплату додаткових витрат, повязаних з лікуванням доньки, в звязку з чим вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути додаткові витрати на утримання доньки [PERSON]. На прохання позивача, щодо допомоги на лікування відповідач категорично відмовився. В звязку з чим позивач змушена звернутись до суду. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1360грн.- одноразово, сплачений судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 243грн.60 коп. та витрати на юридичну допомогу в розмірі 200,00грн. У судовому засіданні позивач підтримала позов частково, просила стягнути з відповідача 760 гривень на відшкодування витрат,так як їй 600гривень відповідачем перераховано . Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі половини витрат на придбання ортопедичного взуття - 600 гривень та пояснив суду, що перерахував поштовим переказом зазначену суму коштів. Позивач до нього не зверталась ні усно, ні письмово. Він згоден оплачувати витрати при наданні підтверджуючих документів(чеків, квитанцій тощо). В іншій частині просив суд відмовити, так як витрати на транспорт позивачкою не доведені належними доказами. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З свідоцтва про народження серія І-КИ №098582 виданого 26 жовтня 2006 року Шевченківською сільською радою Васильківського району Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] народилася 29 вересня 2006 року. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON]Л.(а.с.4). До матеріалів справи долучені: копія витягу №14715 із медичної картки стаціонарного хворого, копія виписки з лікарняної картки [PERSON], копія квитанції про звернення позивачем за юридичною консультацією до адвоката та копія товарного чеку від 26.01.2014 року Центру ортопедії про купівлю спеціального взуття та коректора(а.с.5-7). З квитанції про відправлення поштового переказу, вбачається,що [PERSON] переказав на ім"я [PERSON] грошові кошти в розмірі 600гривень. (а.с.16), зазначений факт підтвердила позивачка. Розписки, складені від імені [PERSON], [PERSON], в яких зазначається, що вказані особи відвозили за певну плату [PERSON] з донькою [PERSON] в лікарню "Васильківський центр медико-санітарної допомоги", до магазину взуття в м.Дніпропетровськ, в Комунальний заклад "Дніпропетровська обласна фізіотерапевтична лікарня "Солоний лиман" с.Новотроїцьке Новомосковського району Дніпропетровської області для проходження санітарно курортного лікування (а.с.8-10). зазначені розписки суд не може прийняти до уваги при постановленні рішення як належний та допустимий доказ у справі. Оскільки з них не вбачається можливість ідентифікації особи-перевізника та правомірності умов оплати надання таких послуг. Відповідно до вимог ст. ст. 59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"за змістом ст. 185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. Наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідками медичних закладів про вартість медичних послуг; витрати на лікування, протезування, санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками і рахунками, проїзними документами тощо. Наявність рекомендацій лікарів, квитанцій, свідчить про особливий характер потреби їх придбання та понесення позивачкою додаткових витрат на утримання дитини пов'язаний з захворюванням доньки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачкою вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки доведені. Розмір додаткових витрат на дитину, які підлягають до стягнення з відповідача слід визначити з фактично понесених витрат позивачем, які підтверджуються доказами та не викликають сумніву, оскільки батьки мають рівні права щодо матеріального утримання дитини. Позивачкою [PERSON] доведено беззаперечно понесні витрати в сумі 1200гривень, відповідачем сплачено на її користь витрати в розмірі 1/2 частини, що складає 600гривень, виходячи з рівності прав та обов"язків батьків щодо утримання дитини. Таким чином у стягненні з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 760 гривень слід відмовити за недоведеністю вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме, 243грн.,60 коп.- сплаченого судового збору, та 200гривень витрат на правову допомогу. Заперечення відповідача щодо стягнення судових витрат у справі суд відхиляє, так як вони не грунтуються на законові. На підставі викладеного та

Outcome: partial