Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 09.10.1989р. він одружився з [PERSON] Від шлюбу у них народилося два сина, які на даний час є повнолітніми. В 1990р. він перейшов проживати до своєї дружини в с.Вільхове Сокальського району і там був зареєстрований до 22.03.1996р., а дружина була зареєстрована в [INFO] до 30.10.1995р. Потім вони переїхали проживати в [INFO]. Даний факт підтверджується виписками з погосподарських книг Стенятинської сільської ради, де головою колгоспного двору був батько позивача. Рішенням Сокальського районного суду від 29.10.2014р. шлюб між сторонами розірвано. Позивач, відповідачка та їх сини зареєстровані і проживають в [INFO]. Весною 2017р. позивачу стало відомо, що власником їх будинковолодіння є [PERSON], яке вона одноособово оформила в 2003 році. Добровільно в нотаріуса переоформити право власності на 1/2 частину будинковолодіння відповідачка не згідна. Позивач вважає, що має право на половину господарства разом з колишньою дружиною згідно законодавства. 06.04.1990р. батько позивача - [PERSON] купив житловий будинок, площею 55кв.м., який розташований на присадибній ділянці площею 0,46га. Оскільки будинок був старий, то батько вирішив побудувати новий будинок та виготовив у 1990р. будівельний паспорт на будівництво нового будинку на даній земельній ділянці по вул.Центральна, 87 в с.Стенятин. У 1990р. вони побудували новий будинок. У 1996р. помер батько позивача [PERSON] і цьому ж році мама позивача - [PERSON] перейшла проживати до дочки. Відповідач [PERSON] у серпні 2003р. подала до виконавчого комітету Стенятинської сільської ради заяву про оформлення права власності на будинок та рішенням виконкому Стенятинської сільської ради №41 від 21.08.2003р. їй надано право на оформлення права власності. На підставі вказаного рішення 08.09.2003р. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON], а саме на житловий будинок позн."А-1", загальною площею 129,6кв.м.; житлова площа - 88,8кв.м., будинок складається з трьох коридорів, кухні, санвузла, 4 житлових кімнат; літньої кухні-сараю позн."Б"; споруди №1, №2, 1/2К. Згідно технічного паспорта вартість даного будинковолодіння в цілому становить 557 325грн. Таким чином, вказане будинковолодіння було набуте за час перебування сторін у шлюбі та належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння №87 по вул.Центральній в с.Стенятин Сокальського району Львівської області, загальною площею 129,6кв.м.; житлова площа - 88,8кв.м., будинок складається з трьох коридорів, кухні, санвузла, 4 житлових кімнат; літньої кухні-сараю позн."Б"; споруди №1, №2, 1/2К та стягнути з відповідачки в його користь сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не прибула. За таких обставин, зі згоди позивача суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника і дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено в ході розгляду справи, сторони з 09.10.1989 року по 29.10.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З дослідженого в судовому засіданні будівельного паспорта на забудову земельної ділянки від 10.10.1990р. на будівництво нового будинку по вул.Центральна, 87 в с.Стенятин Сокальського району. Згідно рішення виконавчого комітету Стенятинської сільської ради №41 від 21.08.2003р. [PERSON] надано право на оформлення права власності на житловий будинок №87 по вул.Центральній в с.Стенятин Сокальського району. Відповідно до свідоцтва про право власності виданого виконкомом Стенятинської сільської ради та витягу про реєстрацію права власності виданого ДКП "Червоноградське МБТІ" встановлено, що житловий будинок №87 по вул.Центральній в с.Стенятин Сокальського району належить на праві приватної власності [PERSON], загальною площею 129,6кв.м.; житлова площа - 88,8кв.м., будинок складається з трьох коридорів, кухні, санвузла, 4 житлових кімнат; літньої кухні-сараю позн."Б"; споруди №1, №2, 1/2К Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз»ясень, викладених у п. 24 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що вищевказане будинковолодіння набуте сторонами в шлюбі, то вищевказане майно в силу приписів ст. 60 СК України є спільним сумісним майном сторін, а тому їх частки у ньому є рівними. Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна сторін суд приходить до висновку про доцільність проведення наступного розподілу. Враховуючи те, що частки у спільному сумісному майні є рівними тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння №87 по вул.Центральній в с.Стенятин Сокальського району Львівської області, загальною площею 129,6кв.м.; житлова площа - 88,8кв.м., будинок складається з трьох коридорів, кухні, санвузла, 4 житлових кімнат; літньої кухні-сараю позн."Б"; споруди №1, №2, 1/2К. Також, відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з поданих квитанцій [PERSON] при зверненні до суду сплатив 2 786,63 грн. судового збору. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат підлягає до задоволення. Разом з цим, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат повязаних з розгляду справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою З оглянутого договору №651/13 від 06.06.2017р. укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] встановлено, що за надання правової допомоги [PERSON] сплачує адвокату гонорар в розмірі 5000 грн. З копії квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 06.06.2017р. встановлено, що [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 5000 грн. за надання правової допомоги. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] витрат на правову допомогу підлягає до задоволення на суму 5000 грн.

Outcome: approved