Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У листопаді 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулась [PERSON] з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Свою заяву обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки розміром 3,5 га. для ведення сільськогосподарського виробництва. Вказану земельна ділянка належить їй на підставі державного акту серії [NUMBER]. Вказаний державний акт нею було отримано у 2001 році. Весь цей час вона володіє вказаною ділянкою. Оскільки на теперішній час постало питання про присвоєння ділянці кадастрового номеру, вона звернулася до управління держгеокадастру. Під час перевірки фахівцями держгеокадастру наданих нею документів виявилося, що у державному акті серії [NUMBER] невірно зазначено її по батькові, а саме в державному акті серії [NUMBER] зазначено [PERSON] замість [PERSON]. Таким чином, дані розбіжності в по батькові власника, що зазначені відповідно в державному акті на право приватної власності на землю та паспорті громадянина України унеможливлюють проведення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: Встановити факт належності - [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 30 листопада 2001 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду заяви повідомлялась належним чином. Представник Міськрайонного управління держгеокадастру у Кременчуцькому району в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне: Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" "Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до управління держгеокадастру. Під час перевірки фахівцями держгеокадастру наданих нею документів виявилося, що у державному акті серії [NUMBER] невірно зазначено її по батькові, а саме зазначено [PERSON] замість [PERSON]. Відповідно до договіру оренду земельної ділянки від 04 січня 2007 року, ТОВ «Агрофірма Кам'янка» уклало цей договір з [PERSON] строком на 20 років, в оренду передана ділянка площею 3.50 га. Згідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України "Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи". Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ;an=1846">ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Таким чином, судом встановлено, що маються розбіжності в по батькові власника - заявника, що зазначені відповідно в державному акті на право приватної власності на землю та паспорті громадянина України, що унеможливлюють проведення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, суд вважає, що заявником доведено факт належності правовстановлюючого документа, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved