Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Садівничого товариства "Ювілейний" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 01.04.2014 р. згідно трудової договору працював на посаді охоронця, а з 01.05.2014 р. прийнятий на постійну роботу на цю ж посаду. 17.02.2015 р. при зверненні до районної поліклініки № 18 терміново був направлений до 25 міської лікарні і цього дня, по телефону повідомив бригадира [PERSON], про неможливість стати до роботи у свою зміну 18.02.2015 р. 19.02.2015 р. швидкою допомогою він був доправлений до міської лікарні №4. 20.02.2015 р. він був терміново прооперований. За час тривалого перебування в лікарні, телефонував бригадирові та повідомляв, що знаходиться в стаціонарі після операції, та не зможе приступити до виконання своїх трудових обовязків. 18.03.2015 р. він звернувся до керівника [PERSON] і повідомив, що до цього часу перебуває на лікарняному, на що йому остання запропонувала написати заяву про звільнення за власним бажанням та попередила про можливість звільнення за прогули. 19.04.2015 р. знову прийшов до керівника з намаганням відстояти свої права та від [PERSON]Б дізнався про звільнення за прогули 18.02.2015 р. При цьому наказ про звільнення надати йому відмовились і запропонували з'явитися 22.04.2015 р. для отримання трудової книжки. 22.04.2015 р. йому видано трудову книжку з записом: про звільнення згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №5 від 18.02.2015 р., при цьому самого наказу він не отримав. Вважав такі дії незаконними оскільки перебував на лікарняному з 17.02.2015 р. по 20.05.2015 р. включно. На підставі викладеного просив поновити його на роботі на посаді охоронця у Садівничому товаристві «Ювілейний» та стягнути з Садового товариства «Ювілейний» на користь його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення, та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечував, пояснивши, що [PERSON] неодноразово порушував трудову дисципліну, допускав прогули за, що має попередження та догани. З 18.02.2015 року [PERSON] не став до роботи на підставі чого і винесено наказ про його звільнення від 18.02.2015 р. В подальшому 22 квітня 2015 року [PERSON] з'явився на робочому місці та отримав трудову книжку, однак коли повідомив про перебування весь час на лікарняному то голова правління [PERSON] пропонувала йому повернути трудову книжку та видала наказ № 11 від 22.04.2015 р. про скасування наказу № 5 від 18.02.2015 р. про звільнення та поновлення [PERSON] на посаді сторожа садівничого товариства з 18.02.2015 року, однак [PERSON] відмовився повертати трудову книжку та розписатися в наказі до роботи після цього не став. Зазначив, що на неодноразові пропозицію з боку правління надати оригінали листів непрацездатності для нарахування та виплати лікарняних [PERSON] не реагує. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що з [PERSON] з 01.04.2014 року перебував у трудових відносинах з Садівничим Товариством "Ювілейний" займаючи посаду сторожа. Згідно до довідки исх № 73 від 30.10.2015 р. виданої Садівничим Товариством "Ювілейний" середньомісячна заробітна плата сторожа [PERSON] за період з травня 2014 року по лютий 2015 р. складала 1170 грн. (а.с. 106) Наказом № 5 від 18.02.2015 року за підписом голови правління Садівничого Товариства "Ювілейний" [PERSON] з 18.02.2015 року звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтера зобов'язано ознайомити [PERSON] з наказом під розпис. (а.с. 93) Згідно до копії особової картки [PERSON] 22.04.2015 року ним отримана трудова книжка в зв'язку зі звільненням його з займаної посади з 18.02.2015 року, про що ним особисто вчинено підпис. (а.с. 104) Наказом № 11 від 22.04.2015 року за підписом голови правління Садівничого Товариства "Ювілейний" скасовано наказ № 5 від 18.02.2015 року про звільнення сторожа [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновлено на посаді сторожа Садівничого Товариства "Ювілейний" з 18.02.2015 р. Бухгалтера зобов'язано ознайомити [PERSON] з наказом та провести оплату листів непрацездатності з 18.02.2015 р. по 22.04.2015 року. (а.с. 101) 22.04.2015 року комісією в складі бухгалтера, сторожа та завідуючого господарством складено акт про те, що 22.04.2015 року [PERSON] головою правління був усно ознайомлено з наказом № 11 від 22.04.2015 р., який він відмовився підписати. Свою трудову книжку отримав, в отриманні трудової книжки розписався наказ № 11 від 22.04.2015 р. записати не дав, грошові кошти нараховані при звільненні отримав. (а.с. 103) Разом з тим, згідно до витягу № 46533/20-36-11-01-17 від 09.12.2015 р. наданим Індустріальною об'єднаною Державною податковою інспекцією м. Харкова про відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] з 18.02.2015 року числиться звільненим. Отже судом встановлено, що наказ № 11 від 22.04.2015 р. не є виконаним та реалізованим тим більше, що відповідач про його існування зазначив в суді лише 17.11.2015 р. і тоді ж надав його копію. Згідно до наданих копій листів непрацездатності та виписок з історії хвороби [PERSON] останній 20.02.2015 року переніс хірургічне втручання в зв'язку з встановленням діагнозу: стійкі наслідки раніше перенесеної ЧМТ, забій головного мозку, двосторонні хронічні субдуральні гематоми. Та в зв'язку зі вказаною хворобою перебував на лікарняному з 17.02.2015 до 19.02.2015 р., з 19.02.2015 р. до 05.03.2015 р. з 06.03.2015 р. по 12.03.2015 р., з 13.03.2015 р. по 19.03.2015 р., з 20.03.2015 р. по 26.03.2015 р. з 27.03.2015 по 02.04.2015 р., з 03.04.2015 р. по 09.04.2015 р., з 10.04.2015 р. по 16.04.2015 р., з 17.04.2015 р. по 23.04.2015 р., з 24.04.2015 р. по 30.04.2015 р., з 01.05.2015 р. по 07.05.2015 р. з 08.05.2015 р. по 14.05.2014 р. та з 15.05.2014 р. по 20.05.2015 р. (а.с. 6-11, 33) Таким чином суд приходить до висновку про звільнення [PERSON] 18.02.2015 року під час перебування його на лікарняному та тимчасової непрацездатності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті). Згідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже [PERSON] підлягає поновленню на роботі з 18 лютого 2015 року, оскільки його звільнення відбулося в перiод його тимчасової непрацездатності. Крім того в порушення ст. 47 КЗпП України відповідач видавши позивачеві трудову книжку не видав копію наказу про звільнення. Також відповідач належним чином не повідомив позивача [PERSON] про скасування наказу про його звільнення, при цьому видав трудову книжку з записом про звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України і не здійснив жодної дії по внесення відповідних даних до статистичних звітів ДФС. Задовольняючи позов [PERSON] про поновлення його на роботі суд відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України частково задовольняє його позов і у частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21 травня 2015 року до 24 грудня 2015 року за 7 місяців 3 дні у розмірі 8312,89 грн. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. з відповідними змінами та доповненнями. Суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку з 18.02.2015 року по 20.05.2015 року за час його перебування на лікарняному, оскільки такі виплати повинні бути нараховані та здійсненні роботодавцем при пред'явленні оригіналів листів непрацездатності. Задовольняючи частково позов [PERSON], відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд частково задовольняє і позов про відшкодування моральної шкоди на 500 грн. виходячи з принципу розумності та обставин справи.

Outcome: partial