Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що 13.07.2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (далі-відповідач). У шлюбі в них народився син [PERSON] ([INFO]), який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Так як позивач не в змозі самостійно утримувати дитину та себе, вона просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1 000 гривень щомісячно до повноліття дитини, а також на її утримання, як дружини, в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку. В судовому засіданні позивач повідомила суд, що заявлені вимоги підтримує, просила позов задовольнити. Відповідач повідомив суд, що згодний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу). В стягненні аліментів на утримання дружини просив відмовити, оскільки розмір його доходу не дозволяє утримувати дружину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). У шлюбі в подружжя народився син [PERSON] ([INFO]), батьками якого в Свідоцтві про народження (а.с. 7) вказані сторони спору. Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується даними, які вказані в довідці виконкому Турбівської селищної ради за № 1181 від 27.04.2016 року (а.с. 9). Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст. 181 ч.2 СК України). Відповідно до ст. 84 ч.2, 4 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, а також те, що сину не виповнилося три роки, у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання дитини та на її утримання. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 80, 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, дружини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З'ясовуючи вказані вище обставини суд встановив, що [PERSON] знаходиться на обліку в Липовецькому районному управлінні соціального захисту населення і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 гривень. Позивач здійснює догляд за малолітньою дитиною, а тому ніде не працює, у зв'язку з цим доходів не має, що позбавляє її можливості утримувати себе. Суд встанови, що відповідач працює в КП "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка" (м. Вінниця) на посаді "медична сестра" у зв'язку з чим щомісячно отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої за квітень-вересень 2016 року склав 3 397,78 грн. (20 386,68 грн. / 6). Також, суд встановив, що [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується Довідкою № 320174 до акта огляду МСЕК, яка видана 17.12.2015 року Козяниською міжрайонною МСЕК. У зв'язку з цим, він отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1 130 гривень щомісячно. Інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні питання щодо розміру аліментів, сторони суд не повідомили. Отже, встановлені судом обставини свідчать про можливість виконання відповідачем аліментних зобов'язань, розмір яких слід визначити у частці від доходу платника аліментів, а не в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач працює і має постійний дохід. Визначаючись з розміром аліментів суд враховує, що з 1 травня 2016 року прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць, згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" становить 1 228 гривень, а на працездатну особу - 1 450 гривень. З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин, що наведені у ст.182 СК України, суд дійшов до переконання, що відповідач, будучи працездатною особою, отримуючи постійний заробіток, а також пенсію по інвалідності, на яку відповідно до статті 72 Закону України "Про виконавче провадження" може бути звернено стягнення за рішенням суду про стягнення аліментів в розмірі, який визначений частиною четвертою статті 70 цього Закону, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дружини до досягнення трирічного віку сином. Таким чином, у разі сплати відповідачем аліментів на дитину та дружину, його дохід відповідатиме прожитковому мінімуму працездатної особи, який визначений статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік". При ухваленні рішення, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат у справі (ст. 215 ЦПК України). Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до статті 88 ЦПК України. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (далі - Постанова № 10) судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" відповідно до якої, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, 84, 88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (пункт 48 Постанови № 10). На виконання умов Договору № 391 про надання правової допомоги від 23.08.2016 року (а.с. 15), [PERSON] сплатила адвокату Варчуку А.Б. кошти в сумі 500 гривень, що підтверджується квитанцією № 391 від 23.08.2016. Оскільки позивач не надала суду розрахунку витрат на правову допомогу із зазначенням часу витраченого адвокатом на її надання, в стягненні вказаних витрат слід відмовити.

Outcome: partial