Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У березні 2014 р. комунальне підприємство "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 31 січня 2011 р. № 158/30 та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 27283,71 грн. Позов обґрунтований наступним. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Вказаний будинок перебуває на балансі комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва", яке забезпечує надання відповідачу житлово-комунальних послуг, до яких відносяться утримання будинку та прибудинкової території, централізоване опалення, централізоване постачання холодної, гарячої води та водовідведення тощо. Відповідач споживає надані йому послуги, а їх оплату здійснює нерегулярно, що обумовило виникнення заборгованості. 31 січня 2011 р. між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 21420,74 грн. на строк до січня 2016 р. Проте умови вказаного договору відповідачем не виконуються, а заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги зросла до 27283,71 грн. В судовому засіданні представник позивача Матвієнко Н.І. позов підтримала пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнала частково пославшись на скрутне матеріальне становище, сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася до 28 лютого 2011 р., та підписання договору про реструктуризацію заборгованості під тиском начальника ЖЕКу. Заслухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 2 грудня 1999 р., виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30 листопада 1999 р. № 1047-С/КІ, є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7). У вказаній квартирі ніхто не зареєстрований, проте фактично у ній проживає відповідач та її син. Будинок [ADDRESS] перебуває на балансі КП "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва". Ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (надалі - Закон № 1875-IV) дає визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та покладає на балансоутримувача будинку обов'язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном. Діючи відповідно до вимог вищевказаного закону, комунальне підприємство "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" на підставі укладених з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг договорів виступило замовником житлово-комунальних послуг для будинку [ADDRESS]. Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України [PERSON] як власник зобов'язана утримувати майно, яке їй належить, і за змістом Закону № 1875-IV вона є споживачем житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язок [PERSON] своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири випливає і з положень ст.ст. 162, 179 Житлового кодексу України, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45. Відповідально до ст. 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги". Слід відмітити, що до 1 червня 2011 р. діяв Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинку і прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529. Судом встановлено, що відповідач, споживаючи житлово-комунальні послуги, з 1999 року не сплачує в повному обсязі їх вартість, що обумовило виникнення заборгованості. 31 січня 2011 р. між комунальним підприємством "Управління житлового господарства" Дарницького району м. Києва, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 158/30 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 21420,74 грн., яка виникла станом на 1 січня 2011 р. (а.с. 23). Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу розстрочку у погашенні вказаної заборгованості на строк до 1 січня 2016 р., а відповідач зобов'язався окрім поточних платежів щомісячно додатково сплачувати борг в сумі 357,01 грн. Згідно з приписами ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] не лише не виконує умови договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, а й не сплачує в повному обсязі поточні платежі за спожиті житлово-комунальні послуги згідно виставлених позивачем рахунків, у зв'язку з чим станом на 1 березня 2014 р. утворився борг в сумі 27283,71 грн. (а.с. 8-22). Згідно з приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи, що внаслідок порушення відповідачем умов договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги на рахунок позивача не надходять кошти, на які він розраховував, надаючи розстрочку у погашенні заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд вважає таке порушення істотним, що дає підстави для розірвання вказаного договору. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України наслідком розірвання договору є припинення зобов'язань сторін, є обґрунтованими і вимоги позивача про стягнення з відповідача усієї суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла станом на 1 березня 2014 р. Даючи оцінку заяві відповідача [PERSON] про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла до 1 березня 2011 р., суд виходить з наступного. 31 січня 2011 р. [PERSON] уклала договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з 1999 р. по грудень 2010 р. включно, а отже тим самим вона визнала існуючий борг. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з моменту підписання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідач періодично вносила на рахунок позивача як суми на погашення поточних платежів, так і на погашення існуючої заборгованості. Зокрема у січні 2011 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 500 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано лише 389,57 грн., у жовтні 2011 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 650 грн., а до сплати у вказаному місяці було нараховано 371,78 грн., у грудні 2011 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 602,90 грн., а до сплати у вказаному місяці було нараховано 505,93 грн., у січні 2012 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 728,79 грн., а до сплати у вказаному місяці було нараховано 549,32 грн., у березні 2012 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 1300 грн., а до сплати у вказаному місяці було нараховано 488,01 грн. Вказані обставини свідчать про визнання боргу відповідачем, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перериває перебіг строку позовної давності. Відповідач не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, був укладений нею під впливом насильства. Доводи відповідача про скрутне матеріальне становище суд відкидає як такі, що не мають правового значення, оскільки її зобов'язання є грошовим, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" доведеними і обґрунтованими та задовольняє їх. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присудженню з відповідача підлягають судові витрати, понесені позивачем у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved