Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

В листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційно-житлова компанія» (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг - 31 539,80 грн., інфляційних втрат - 12 752,89 грн. та 3% річних - 1 224,80 грн. від простроченої суми за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг, а всього 45 517,49 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири під [ADDRESS]. Позивач з 01.09.2007р. згідно додаткової угоди № 1 до договору № 20-09-06 по утримання та експлуатації будинку по [ADDRESS] від 20.09.2006р. здійснює утримання житлового будинку [ADDRESS], забезпечує його експлуатацію і обслуговування відповідно до закону та умов цього договору за винагороду. Станом на поточну дату у відповідача існує заборгованість за несплату житлово-комунальних послуг за період з 01.06.2013р. по 31.05.2016р., яка враховуючи інфляційні витрати та 3% річних складає 45 517,49 грн., яку позивач просив стягнути з Відповідача. Шевченківським районним судом м. Києва 10 серпня 2016 року видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційно-житлова компанія» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з червня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 31 539 грн. 80 коп., інфляційних втрати - 12 752 грн. 89 коп., 3% річних від простроченої суми за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг - 1 224 грн. 80 коп., всього 45 517 грн. 49 коп. та судовий збір у сумі 689 грн. 00 коп. (а.с.24). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.10.2016р. у справі № 761/23356/16-ц судовий наказ Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційно-житлова компанія» про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, - скасовано (а.с.25), а тому у Позивача наявне право звернення до суду у позовному провадженні. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 29.11.2016р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.38). Разом з позовною заявою директором ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, що належить Відповідачці (а.с.27-28). Питання забезпечення позову вирішено ухвалою суду від 29.11.2016р. (а.с.40-41). В судовому засіданні представник позивача - Панчоха О.С. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, окрім того просив стягнути з Відповідача на користь ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» витрати на правову допомогу в сумі 1 000,00 грн. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження його повноважень щодо утримання будинку, прибудинкової території за адресою [ADDRESS]. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2015р. у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року у справі за позовом ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.19-21), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2015р. (а.с.22) встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (площа 90,6 кв.м) та користується житлово-комунальними послугами, які надає ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія». Зазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2015р. стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» заборгованість за період з квітня 2010 року по травень 2013 року в сумі 19 986,68 грн. Судом встановлено, що згідно Додатку до розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 967 від 30.06.2006р. «Житлові будинки, які прийняті в експлуатацію в ІІ кварталі 2006 року» будинок [ADDRESS] прийнято в експлуатацію в червні 2006 року, замовник будівництва - ТОВ «ЮГА-Групп», підрядна організація - «Холдингова компанія «Київінвестбуд», прийнято на баланс та експлуатує - ТОВ «ЕлітЖитлоСервіс»; теплові, кабельні мережі приймає на баланс - АК «Київенерго»; водопроводні, каналізаційні мережі - ВАТ АК «Київводоканал»; електромережі - КП «Київміськсвітло» ( т.78-79). 20 вересня 2006 року між ТОВ «ЕлітЖитлоСервіс», як виконавцем, та ТОВ «Юга-Групп», як замовником, був укладений договір № 20-09-06 по утриманню та експлуатації будинку по [ADDRESS] (а.с.11-13), за умовами якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання здійснювати утримання житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], забезпечувати його експлуатацію і обслуговування відповідно до закону та умов цього договору за винагороду, здійснювати утримання будинку і прибудинкової території, виконувати роботи та надавати послуги згідно переліку, який наведений в Додатку № 1 (а.с.14), який є невід'ємною частиною даного договору. Згідно з додатковою угодою № 1 від 01 вересня 2007 року до Договору № 20-09-06 від 20 вересня 2006 року, укладеної між ТОВ «Юга-Груп» (Замовник), ТОВ «ЕлітЖитлоСервіс» (Виконавець) та ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» (Новий Виконавець), останнє прийняло на себе всі права та обов'язки по договору від виконавця щодо здійснення утримання та експлуатації житлового будинку по [ADDRESS], та набуло всіх прав та обов'язків, що відповідно до договору належать виконавцю (а.с.15). Додатковими угодами № 2 від 18 вересня 2007 року та № 3 від 17 вересня 2008 року строк дії договору № 20-09-06 від 20 вересня 2006 року було продовжено (а.с.16). ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були укладені: договір про постачання теплової енергії у вигляді гарячої води з ТОВ «Євро-Реконструкція» від 02.07.2012р. (а.с.54-57); договір про постачання електричної енергії з АК «Київенерго» від 29.10.2007р. (а.с. 61-67); договір про постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі з ВАТ «АК «Київводоканал» від 08.11.2007р. (а.с.58-60), договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів з ТОВ «КТП «Селтік» від 12.03.2007р. (а.с.70-71) та ТОВ «Селтік» від 01.06.2015р. (а.с.68-69), договір № 2870-16 про надання послуг з КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 14.01.2016р. (а.с.72-74). З вищевикладеного вбачається, що саме ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» здійснює утримання будинку, прибудинкової території буд. [ADDRESS], уклало договори з відповідними організаціями на водо- і теплопостачання, таким чином, заперечення представника відповідача, що ТОВ «Експлуатаційно - житлова компанія» є неналежним позивачем з огляду на відсутність доказів на підтвердження його повноважень, суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Аналогічні обставини встановлені і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2015р. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги ". Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Отже, відповідач [PERSON], будучи власником квартири [ADDRESS] зобов'язана оплачувати надані їй житлово-комунальні послуги. Представник Відповідача в судовому засіданні підтвердив, що за період з 01.06.2013р. по 31.05.2016р. оплата послуг за гаряче та холодне водопостачання і водовідведення, та оплата послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, - не здійснювалось. Судом встановлено, згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за фактично спожиті житлово-комунальні послуги за період з червня 2013р. по травень 2016р. включно становить 45 517,49 грн., що складається з: - 31 539,80 грн. - суми основного боргу; - 12 752,89 грн. - суми інфляційних втрат; - 1 224,80 грн. - суми 3% річних (а.с.6-10). У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційно-житлова компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з червня 2013р. по травень 2016р. в загальній сумі 45 517,49 грн., - підлягають задоволенню. Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн., суд виходить з наступного. За положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Положеннями ч.ч.1-2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, обмежений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто вказаним законом чітко визначено за що саме може бути виплачена компенсація. Так, ст. 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Тобто вказаною нормою чітко визначено, що хто може бути особою, яка надає правову допомогу, порядок її залучення та обсяг здійснюваних прав. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, а тому вона не може бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Позивачем до матеріалів справи надано Договір № 2 про надання правової допомоги від 01.02.2017р., укладений між Позивачем та адвокатом Сапожником Олександром Михайловичем, згідно якого Адвокат приймає на себе зобов'язання здійснити представництво інтересів Клієнта як позивача у цивільній справі № 761/39332/16-ц за позовом ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних та 3% річних (а.с.50), та платіжне доручення № 1040 від 13.02.2017р., згідно якого Позивач сплатив на користь адвоката Панчоха О.С. грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. (а.с.53). Таким чином, оскільки вищезазначеними нормами законодавства чітко визначено зміст витрат на правову допомогу та хто саме може надавати таку правову допомогу, зважаючи на той факт, що матеріалами справи підтверджено факт отримання Позивачем правової допомоги в процесі підготовки документів для подачі до суду з боку адвоката Панчохи О.С., суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Експлуатаційно-житлова компанія» в частині стягнення з Відповідача на його користь судових витрат пов'язаних з витратами на правову допомогу в сумі 1 000,00 грн. підлягають задоволенню. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню мінімальна сума судового збору з вимог позову майнового характеру, що подається юридичною особою - 1 378,00 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 322, 525, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та

Outcome: approved