Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи тим, що вона з відповідачем з 28.07.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилася дитина, дочка - [PERSON] , [INFO] . Разом сторони не проживають з червня 2019 року. Позивач зазначає, що відповідач їздить на заробітки і отримує дохід близько 30 000 грн. в місяць, однак в добровільному порядку не надає кошти для утримання дитини. Звертає увагу суду в позовній заяві на те, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, крім того навчається на платній формі інтернатури Івано-франківського національного медичного університету, їй важко самостійно утримувати та забезпечувати всім необхідним малолітню дитину. Вважає, що відповідач має можливість утримувати дитину та її на час перебування в декретній відпустці, так як він працює і отримує доходи, є молодою та фізично працездатною особою, інших дітей (утриманців) у нього не має. Просила суд стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання малолітньої дитини в твердому грошовому розмірі по 4000 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання по 2000 грн. шомісячно до досягнення дочкою трьох років. 14 лютого 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому позовну вимогу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, стосовно стягнення аліментів на утримання дружини просив суд відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначив, що має бажання утримувати дитину, брати участь у її вихованні, однак звертає увагу суду на те, що у нього погіршився стан здовор`я, вказавши свій діагноз у відзиві, на заробітки на їздить, в пошуках роботи на Україні, доходи його нестабільні та мінливі, проживає з батьком -інвалідом третьої групи про якого піклується. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, а справу розглянути у відсутності сторони позивача, про що подав письмову заяву. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково з підстав викладених у відзиві на позов, вимоги позову просив задоволити частково, а справу розглянути у відсутності сторони відповідача, про що подав письмову заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 28 липня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Гусятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 28 липня 2017 року (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 січня 2018 року (а.с.10). Згідно з довідкою №09 від 11.10.2019р. (а.с.7), малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Крім того, в матеріалах справи міститься довідка видана Івано-франківським національним медичним університетом від 15.10.2019р. №606 ( а.с. 6) з якої вбачається, що позивач- [PERSON] навчалася в інтернатурі за спеціальністю "радіологія" з 01.08.2018р. по 31.01. 2020р. на базі Івано-франківським національним медичним університетом за кошти фізичних та юридичних осіб ( на час подачі позову до суду). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" ст. 182 ч.2 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання, у разі проживання з нею дитини, - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку у зв`язку із чим не працює, на час звернення з позовом до суду навчалася в інтернатурі за спеціальністю "радіологія" з 01.08.2018р. по 31.01. 2020р. на базі Івано-франківським національним медичним університетом за кошти фізичних та юридичних осіб, зважаючи на стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатною, молодою особою, однак доказів про його доходів в розмірі близько 30 000 грн. в місяць позивачем не представлено, у відзиві зазначив про хронічні захворювння (доказів не представлено), проживає з батьком -інвалідом третьої групи ( а.с.28-29) про якого піклується, а також враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси самої малолітньої дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати із відповідача- [PERSON] на користь позивача- [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки в твердому грошовому розмірі по 1300 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття (вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), та аліменти на утримання позивачки на період перебування у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною по 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час постановлення рішення саме для забезпечення прав малолітньої дитини та матері дитини в даній справі. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду -з 16 січня 2020 року. В решті вимог позову слід відмовити. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 840 гривні 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: partial