Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач вказує, що 25 вересня 2010 року у Березівській сільській раді він зареєстрував шлюб з [PERSON] про що було зроблено актовий запис № 5. Під час спільного проживання [INFO] року у них народився син [PERSON]. 27 червня 2012 року рішенням Любарського районного суду шлюб був розірваний, а син [PERSON] був для подальшого проживання залишений з матір'ю. За час їх окремого проживання, відповідачка намагається ізолювати дитину від нього та спілкування із ним, хоча він з цього приводу звертався до комісії з питань захисту прав дитини при Любарській РДА. На засідання комісії відповідачка не з'являлась проте на засіданні комісії 21.10.2014 року № 204 було встановлено участь його як батька у вихованні малолітньої дитини шляхом визначення днів побачень в суботу та неділю. Відповідачка ігнорує рішення комісії і продовжує перешкоджати його побаченням з сином, а тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просить суд, винести рішення, щодо: - зобов'язання відповідачки не чинити йому перешкод брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином. - визначити йому способи участі у вихованні сина шляхом встановлення наступного порядку побачень з сином за місцем проживання батька без присутності матері або інших членів сім'ї відповідачки, з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів; - систематичні побачення батька і сина у вихідні дні з 09 годин ранку суботи до 19 години вечора неділі - кожного тижня; - побачення батька з сином у державні святкові дні з 10 годин ранку до 19 години вечора; - побачення батька з сином у день народження сина з 10 години ранку до 19 години вечора; - побачення батька з сином у день народження батька з 10 години ранку до 19 години вечора; - у будь-який інший час за домовленістю між батьками; - необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку; - в день побачення, без присутності сторонніх осіб, позивач має право забирати сина особисто; а також стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному об'ємі. [PERSON] в свою чергу пояснив, що відповідачка дійсно ігнорує рішення комісії з питань захисту прав дитини при Любарській РДА і не дає йому можливості відвідувати сина, спілкуватись з ним, в вихідні дні, поскільки він працює, є матеріально забезпеченим, має нормальні умови проживання, і має всі можливості належним чином виконувати свій батьківський обов'язок, проте відповідачка свідомо цьому перешкоджає. Будь - яких інших доказів, крім пояснень щодо неконних дій зі сторони відповідачки він не надав. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, і пояснила, що вона не заперечує, щоб позивач відвідував сина, спілкувався з ним, брав його для спільного відпочинку, і вказала, що вона в цьому йому ніколи не перешкоджала. При цьому надававши батьку побачення з дитиною і можливість спільного відпочинку вона як мати враховувала, фізичний стан дитини, бажання самої дитини бути з батьком, та чи не буде це порушення режиму по якому виховується син, так як [PERSON] відвідує дитячий садочок в с.Березівка Любарського району та має лише чотири роки він народження, і різкі зміни для його оточення є вкрай вразливими. Представник третьої особи служби в справах дітей Любарської РДА в судовому засіданні пояснила, що дійсно позивач звертався з заявою до комісії з питань захисту прав дитини Любарської райдержадміністрації про встановлення днів побачень з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Комісією, з врахуванням взаємної згоди між батьками, було встановлено дні побачень - в суботу та неділю, при цьому комісією було враховано вік дитини та рівень його свідомості в такому віці і винесено відповідне рішення на підставі якого головою райдержадміністрації було винесене розпорядження № 204 від 21.10.2014 року. З моменту винесення розпорядження позивач жодного разу не звертався до комісії з заявою про те, що позивачка перешкоджає йому бачитись з дитиною і належним чином виконувати свій батьківський обов'язок передбачений СК України хоча порядок вирішення такої ситуації йому був відомий поскільки доведений до нього на засіданні комісії. Вона вважає, що з врахуванням віку [PERSON] його спільне перебування з батьком в період його відпустки є недоцільним так як в такому віці дитина потребує значної уваги. Разом з тим вона просила суд при постановленні рішення врахувати вік дитини, рівень її свідомості, стан здоров'я, режим її виховання, так як дитина відвідує дошкільний навчальний заклад та прийняти до уваги кількість участі матері та батька в вихованні та догляді за дитиною, так як дитина повинна зростати в умовах турботи, що передбачено Декларацією прав дитини, Конвенцією про права дитини і Законом України "Про охорону дитинства", поскільки позовні вимоги позивача в деякій мірі є необґрунтованими. Вислухавши пояснення сторін та інших учасників судового засідання, розглянувши та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Сторони перебували в шлюбі, і за час їх спільного проживання в них [INFO] року народився син [PERSON] і відповідно в свідоцтві про його народження серії [NUMBER] його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу, дитину для проживання залишили з матір'ю. 16 жовтня 2014 року рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Любарської райдержадміністрації №1 [PERSON] як батьку встановлено суботу та неділю для побачень з малолітнім сином [PERSON]. На підставі рішення було винесено відповідне розпорядження голови Любарської державної адміністрації №204 від 21 жовтня 2014 року. Матеріали справи свідчать, що малолітньому [PERSON] на момент розгляду справи виповнилось повних чотири роки. Останній відвідує дитячий садок, крім суботи та неділі. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є матір'ю позивача і зі слів сина їй відомо, що його бувша дружина, тобто відповідачка по справі, після розірвання шлюбу перешкоджає її сину бачитись з внуком [PERSON], хоча син неодноразово намагався бачитись з дитиною. Проте вона вказала, що [PERSON] на протязі останніх півроку двічі перебував з батьком в її помешканні по декілька днів з ночівлею, так як відповідачка давала на це згоду і непорозумінь з цього приводу не виникало. Свідок [PERSON] надав суду аналогічні покази по суті справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює на посаді завідуючої ДНЗ в селі Березівка, який відвідує малолітня дитина [PERSON]. Їй відомо, що вихованням та доглядом хлопчика займається його мама, з якою він проживає. Батько [PERSON] лише один раз відвідував його в дитячому садку. Малолітня дитина на свій вік розвиваєть нормально приймає активну участь в навчальному та розвитковому процесі, проте враховуючи його вік потребує значного догляду, уваги та турботи. Поскільки хлопчик в вихованні та для свого розвитку притримується певного режиму, який запезпечується його мамою, то вона вважає за недоцільне тривале перебування дитини без її нагляду та в її відсутності, так як це може негативно впливати на психіку дитини, яка в такому віці саме формується. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею ст.15 ч.ч.1,2 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми закону якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні не було встановлено фактів, які б підтверджувались будь-якими, в тому числі належними та допустимими доказами, вчинення відповідачем дій, які б перешкоджали позивачеві у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Посилання позивача на ту обставину, що відповідач декілька разів не давала дитину батькові не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, а тому суд вважає заявлені позовні вимоги з цього приводу недоведеними. При розгляді даної справи не знайшло свого підтвердження вчинення дій матір'ю дитини, які б перешкоджали позивачу приймати участь у вихованні дитини, бачитись з дитиною у дні визначені комісією з питань захисту прав дитини, а тому з врахуванням віку дитини, обсягу догляну за нею, те що позивач працює, має мінливий графік роботи суд вважає за доцільне уточнити час його відвідування дитини в суботу та неділю і встановлює його з 10 год. до 17 год. Крім того, позивач підтвердив доводи відповідача щодо того, що дитина перебувала у нього більше встановленого комісією часу, в тому числі з ночівлею, а тому суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача не чинити перешкод батькові в побаченнях з сином в встановлені дні та час. Суд вважає, що запропоновані батьком способи участі у вихованні дитини шляхом спільного відпочинку протягом певного періоду (до двох тижнів) та перебування з ночівлею до наступного дня не підлягають задоволенню, оскільки такі способи можуть порушити нормальний режим життєвої діяльності, виховання та догляду за малолітньою дитиною і рахує, що в подальшому за досягненням дитиною старшого віку він за зверненням до комісії з захисту прав дитини Любарської РДА зможе повністю врегулювати це питання. Суд з врахуванням віку дитини вважає, що позовні вимоги позивача в частині визначення способу його участі в вихованні сина підлягають до задоволення наступним чином: - побачення кожної суботи кожного місяця з 10 години ранку до 17 години дня та кожної неділі кожного місяця з 10 години ранку до 17 години дня; - визначити систематичні побачення батька і сина у державні святкові дні з 10 години ранку до 17 години вечора; - побачення батька з сином у день народження сина, тобто 28 січня кожного року з 10 години ранку до 17 години вечора; - побачення батька з сином у день народження батька, тобто 12 березня кожного року з 10 години ранку до 17 години вечора; - побачень у будь-який інший час за попередньою домовленістю та спільною згодою між батьками. - позивач має право забирати сина особисто у встановлені для побачення дні та години, без сторонніх осіб з обов'язковим попереднім попередженням про це матері та повідомленням її про подальше місце перебування дитини. При реалізації визначеного способу обов'язково враховувати стан здоров'я дитини. Суд вважає за доцільне відмовити позивачу в задоволенні вимоги, щодо не обмеження спілкування з дитиною засобами, поштового, електронного та іншого зв'язку, так як дитина має такий вік, в якому сама не може проводити таке спілкування. Розглядаючи позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах ….. не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З огляду на наведене, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за надання правової допомоги в сумі 917.40 грн., при цьому враховує розмір мінімальної заробітної плати на момент проведення судових засідань відповідно: 26.01.2015 р. - 21 хв. х 487,20 грн. (40% від мінімальної заробітної плати) = 170.52 грн.; 04.02.15 р. - 43 хв. х 487,20 грн. (40% від мінімальної заробітної плати) = 349.0 грн.; 13.02.2015 р. - 49 хв. х 487, 20 грн. (40% від мінімальної заробітної плати) = 397. 88 грн.. Оскільки позивачем не надано доказів про те, скільки часу витрачено адвокатом [PERSON] на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, тобто під час надання консультацій та підготовкою позовної заяви, тому суд відмовляє у стягненні судових витрат на правову допомогу в сумі 2582.70 грн. Враховуючи, що позов [PERSON], задоволено частково, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] половину судових витрат понесених ним при сплаті судового збору при подачі позову в сумі - 121.8 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial