Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт його постійного проживання разом із бабою [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] року та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті баби-[PERSON] яка померла [INFO] року, право на земельну частку (пай)розміром 1,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на земельну частку(пай) серія [NUMBER], який виданий Жидачівською районною державною адміністрацією Львівської області 13 вересня 1996 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] року померла його баба по лінії батька - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить право на земельну частку (пай) розміром 1,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія [NUMBER], який виданий Жидачівською районною державною адміністрацією Львівської області 13 вересня 1996 року. За життя баба склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла йому та відповідачу - [PERSON], а відтак спадкування відбувалось за заповітом. Проте, остання пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини і не претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину та отримання спадкового майна. Відтак, він як єдиний спадкоємець за заповітом, що виявив бажання прийняти спадщину звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON], проте, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутні докази прийняття спадщини, а також оригінали документів на спадкове майно. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача Ходорівської об'єднаної територіальної громади - Коцовський О.Т. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] року, в с. Букавина Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON], про що 04 травня 20005 року складено відповідний актовий запис №16 та Бортниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 04 травня 2005 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. справи 9). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із земельної ділянки (паю) розміром 1,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на земельну частку(пай) серія [NUMBER], який виданий Жидачівською районною державною адміністрацією Львівської області 13 вересня 1996 року(арк. справи 13). Так, згідно із витягом №0-1309-0.2-2417/2-17, який виданий відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08 листопада 2017 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданий [PERSON], зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Бортниківській сільській раді за №256, розміром 1,81 в умовних кадастрових гектарах. Така перебуває у колективній власності ССП "Дністер" і її вартість становить 29104,62 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався (арк. справи 14). З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 13 грудня 1994 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: "все моє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належити мені і на що я по закону матиму право заповідаю в рівних частинах [PERSON] та [PERSON]". Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований (арк. справи 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК УКраїни). Відповідно до ч. 1 ст. 1274 ЦПК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом. Відповідач [PERSON].(спадкоємець за заповітом) у поданій до суду заяві відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON].(спадкоємця за заповітом) У поданій до суду позовній заяві позивач пояснив, що із грудня 2004 року і до дня її смерті, через стан баби викликаний хворобою та не можливістю самостійно себе обслуговувати, він проживав із нею. Окрім того, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою виконавчого комітету Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області №865 від 29 жовтня 2017 року, згідно із якою: до дня смерті і на день смерті [PERSON] разом з нею дійсно проживав без реєстрації [PERSON] (арк. справи 12). Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживав разом із своєю бабою-[PERSON]. до дня її смерті, що наступила [INFO] року. Відтак позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №250/02-14 від 23 жовтня 2017 року, яка видана приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його баби-[PERSON] котра померла [INFO] року, у зв'язку з тим, що пропущений строк для прийняття спадщини, а також відсутні оригінали документів на спадкове майно (арк. справи 18). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку (пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved