Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON]; третя особа: Служба у справах дітей Бериславської РДА Херсонської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та [PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Бериславської РДА Херсонської області, Служба у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області, Служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації в м.Києві про визначення місця проживання дитини. [PERSON] свою позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14 липня 2012 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м.Київ з державним Центром розвитком сім'ї, актовий запис №887. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Крім сина, у позивачки є донька від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. До народження сина сторони відвідували Християнську церкву Повного Євангелія «Слово Життя», де на даний час [PERSON] є заступником пастиря церкви. Під час вагітності та після народження дитини, [PERSON] переглянула своє відношення до церкви, про що повідомила чоловікові, [PERSON] У зв'язку з її відмовою вступати до релігійної організації, членом якої є [PERSON], в родині почались сварки, свідками яких ставали малолітні діти, що негативно впливало на їх психологічний стан. З приводу недостойної поведінки [PERSON] вони тричі зверталась до Деснянського РУ ГУМВС України в м. Київ. Під час сварок [PERSON] ображав її називав «біснуватою», психічнохворою та 26.08.2015 року викликав карету швидкої психіатричної медичної допомоги і намагався відправити її до психіатричного диспансеру. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, повагою до сім'ї. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки на ґрунті релігійних, сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя між ними втрачено почуття любові та поваги, розвинулась взаємна неприязнь один до одного, що негативно впливає на малолітніх дітей. Вищезазначена обставина змусила її забрати дітей та виїхати з ними за місцем реєстрації. На примирення позивачка не згодна. Спорів щодо поділу майна, що є спільною власністю подружжя у них немає. Просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], та [PERSON], визначити місце проживання малолітнього сина, [PERSON] за її місцем проживання та стягнути аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно до повноліття дитини, оскільки [PERSON] не має постійного заробітку. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]: третя особа: Червономаяцька сільська рада Бериславського району Херсонської області, Служба у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. [PERSON] обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що між ним та [PERSON] 14.07.2012 року укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Крім сина, [PERSON] має доньку від першого шлюбу, [PERSON], [INFO]. [PERSON] разом з дружиною, [PERSON] відвідували Християнську церкву Повного Євангелія «Слово Життя». Після народження дитини вона перестала туди ходити, на що [PERSON] спокійно реагував, вважаючи, що після появи сина, їй необхідно більше часу приділяти дитині. Але через два місяці після укладення шлюбу дружина, [PERSON] почала поводити себе дивно, говорити, що ненавидить його, не поясняючи причини своєї поведінки. Займатися хатніми справами, дитиною, спілкуватися з друзями - перестала. Почала боятися натовпу, не виходить з дому. До лікаря звертатися відмовилась. Після звернення [PERSON] до міліції, щодо непристойної поведінки його, [PERSON], працівники правоохоронних органів з власної ініціативи викликали карету швидкої психіатричної медичної допомоги, лікарі зауважили, що [PERSON] страждає на розлади психіатричного стану та рекомендували пройти обстеження. 27.08.2015 року [PERSON] з дітьми зникла з дому, телефон вимкнула, він звернувся до міліції та почав розшукові дії. За місцем реєстрації [PERSON] та сина, житло перебуває у власності батьків [PERSON], проживають там два її рідні брата, які хворіють на туберкульоз, один з яких недавно звільнився з місць позбавлення волі та вона не має постійного доходу. Натомість він, [PERSON] має щомісячний доход 4000- 5000 гривень. Просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з ним. Ухвалою суду від 19.10.2015 року позови сторін об'єднано в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Заперечували проти задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] з ним. [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] позов [PERSON] не визнали, просили задовольнити позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] саме з ним, [PERSON], оскільки для цього є всі умови, житло, матеріальне забезпечення та психологічна обстановка. Представник третьої особи Служби у справах дітей Бериславської РДА Херсонської області за дорученням [PERSON] просила визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] за матір'ю [PERSON], посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бериславської РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини. Заперечувала проти задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з ним. Представники третьої особи - Служби у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області та Деснянської районної державної адміністрації в м.Києві в судове засідання не з»явились, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, визначивши закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, дослідивши усі надані докази на підтвердження позовних вимог та заперечень, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню із наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю у зареєстрованому 14.07.2012 році у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї шлюбі, про що зроблено відповідний актовий запис № 887 та у них народився син [PERSON], [INFO]. (а.с.8-9). Судом встановлено, що сторони по справі з кінця серпня 2015 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя, один одного не підтримують на примирення не погоджуються. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтуєтья на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З огляду на ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу неможливо, суперечило б їх інтересам, а тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На даний час між сторонами, як батьками малолітньої дитини має місце спір щодо визначення місця проживання сина, [PERSON], [INFO]. У відповідності до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами дитина залишилася проживати з матір'ю, [PERSON] Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, що призвело до звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується сімейним законодавством (глава 13 «Особисті немайнові права і обов'язки батьків щодо дитини», глава 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» Сімейного кодексу України та знайшла свій розвиток у ч. 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", відповідно до якої, кожна дитина має право на проживання в сім'ї, разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Положеннями ст.ст. 141, 157 СК України та Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. У ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З наданою Червономаяцькою сільською радою Бериславського району Херсонської області довідки №1435/15 від 04.09.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована, за адресою: с.Червоний Маяк вул..Бєляєва,14 Бериславського району Херсонської області, разом з нею зареєстровані її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але за зазначеною адресою не проживають ( а.с.10). Донька [PERSON] навчається в 6-б класі Бериславської ЗОШ №3 , є здоровою дитиною (а.с.26, 113). [PERSON] разом з дітьми проживає у орендованій квартирі у м.Бериславі за адресою [ADDRESS] (а.с.101), отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини (а.с.102) та отримує аліменти на утримання доньки від першого шлюбу [PERSON] від першого чоловіка, який проживає у Новотроїцькому районі (а.с.103-106). У лікаря психіатра та нарколога на обліку [PERSON] не знаходиться, є психічно здоровою (а.с.98, 108). З висновку про стан здоров'я [PERSON] вбачається, що вона здорова (а.с.109). Дитина [PERSON], [INFO] знаходиться на обліку у дитячій консультації КЗ «Бериславська районна центральна лікарня» та за висновком лікарів, щодо стану його здоров»я, є здоровою дитиною, знаходиться на грудному харчуванні ( а.с. 110, 111, 112). Служба у справах дітей Бериславської РДА у складі комісії 24.11.2015 року провела обстеження умов проживання [PERSON] та зробила висновок, що умови проживання дітей відповідають нормам (а.с.97). 03.12.2015 року орган опіки та піклування Бериславської РДА надав висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з якого вбачається доцільність його проживання з матір»ю [PERSON] (а.с.95). 03.12.2015 року районна комісія з питань захисту прав дитини Бериславської РДА прийняла рішення №84 щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] з матір»ю [PERSON] (а.с.96). Батько дитини [PERSON] з 11.09.2015 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], раніше був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.50), проживав у [ADDRESS], що підтверджується Договором оренди квартири від 15.06.2013 року ( а.с.139-141). За даною адресою Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація 18.11.2015 року склала акт обстеження житлово-побутових умов, зазначивши що за даною адресою [PERSON] проживає фактично, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] умови проживання відповідають вимогам для проживання дитини у даній квартирі (а.с.142). Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація направила суду відповідь, яка зводиться до наступного: оскільки малолітня дитина [PERSON], [INFO] фактично не проживає на території Деснянського району у м.Києві, питання про визначення місця проживання дитини не належить до компетенції Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації та дане питання не може бути розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, оскільки це суперечить нормам діючого законодавства України (а.с.68). 04.11.2015 року за участю спеціалістів Служби у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області було обстежено умови проживання [PERSON] у [ADDRESS] та 10.11.2015 року начальник Служби у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області надала суду висновок щодо можливості визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із батьком, [PERSON], за місцем його постійного проживання. (а.с.83). Даний висновок суд не можу прийняти як доказ по справі, оскільки він суперечить п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов»язаної з захистом дітей, затвердженого постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року ( з змінами та доповненнями). 25.09.2015 року [PERSON] зареєструвався, як фізична особа - підприємець в м.Генічеськ Херсонської області, з видом діяльності: монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування і за період з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року отримав дохід в розмірі 14100-00 грн.(а.с.136-138). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно положень ст. 9 Конвенції з прав дитини, держави-учасниці забезпечують щоб дитина не розлучалася з батьками, всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Суд, вирішуючи даний спір, враховує, що на час ухвалення рішення дитині виповнилося лише 2 роки 2 місяці та він знаходиться на грудному харчуванні, в дитини задовільний стан здоров'я, а також суд приймає до уваги такі істотні обставини як відсутність у обох батьків власного житла, але наявність постійного місця проживання, створення [PERSON] належних матеріально-побутових умов для проживання та розвитку дитини. В той час як [PERSON] не надано суду доказів створення ним таких умов для проживання дитини. Суд враховує матеріальний стан батьків та приймає до уваги ставлення до виконання батьківських обов'язків обох батьків, характеристику батьків, бажання кожного з них забезпечити проживання дитини в атмосфері любові та турботи. Водночас суд враховує звернення [PERSON] у квітні 2015 року до центру у справах сім»ї та жінок Деснянського району м.Києва за допомогою (а.с.99), висновок Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м.Києва від 26.08.2015 року, щодо виїзду швидкої медичної допомоги до [PERSON], де [PERSON] наголошує на тому, що йому не цікава судьба дружини, він бажає лише забрати дитину. Про дитину від першого шлюбу дружини не бажає взагалі розмовляти. [PERSON] наголошувала на тому, що викликала міліцію, оскільки намагалась таким чином вирішити питання щодо розлучення, тому що [PERSON] не віддає її свідоцтво про шлюб та намагається втягнути її та дітей до секти «Церква Христа». [PERSON] встановлено попередній діагноз: без психоза (а.с.132-133). Суд також враховує звернення [PERSON] до Деснянського РУ ГУМВСУ в м.Києві з заявою 28.08.2015 року про безвісно відсутність [PERSON], незважаючи на наявність у останньої місця реєстрації. Судом не встановлено виняткових обставин, коли дитина могла бути розлучена з матір'ю. Обставин, які б виключали залишення дитини з матір»ю [PERSON], що передбачені ч.2 ст. 161 СК, судом також не встановлено. При цьому, суд роз'яснює [PERSON], що він як батько з сином не розлучається, батьківських прав та можливості приймати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним не позбавлений. Згідно з вимогами cт. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утримані у грошовій і (або) натуральній формі. Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у cт. 182 СК України: стану здоров'я і матеріального становища одержувача аліментів і платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. [PERSON] зареєстрований, як приватний підприємець, має мінливий дохід, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації (п. 2 cт. 184 Сімейного кодексу). Індексація проводиться згідно із Законом «Про індексацію грошових доходів населення». Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає підлягають стягненню на користь [PERSON] понесені судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 974-40 грн. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved