Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Завод «Електроважмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 89884,71 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38182,15 грн та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював в ДП «Завод «Електроважмаш» з 14.01.2020 по 20.10.2020 року. На момент звільнення йому не сплачено борг із заробітної плати, у розмірі 89884 грн 71 коп., а саме за серпень 2020 року - 13392 грн 24 коп., за вересень 2020 року 14902 грн 44 коп., за жовтень 2020 року - 61590 грн 03 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем нараховано, але не виплачено заробітну плату при звільненні позивач звернувся до суду. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 21.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача\~ [PERSON] подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається наступне. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі представник відповідача зазначає, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] дійсно становить 89884 грн 71 коп., в тому числі: за серпень 2020 року\~13392,24 грн, за вересень 2020 року\~14902,44 грн, за жовтень 2020 року\~61590,03 грн. Щодо стягнення з ДП «Завод «Електроважмаш» середнього заробітку за час затримки заробітної плати зазначено, що середньоденна плата [PERSON] (без врахування податків) складає 1031 грн 95 коп. 20.10.2020 року [PERSON] був звільнений за ч. 3\~ст. 38 КЗпП України. 24.07.2020 року т.в.о. Генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» було підписано наказ № 309 «Про встановлення неповного робочого тижня», яким з 01.10.2020 року на ДП «Завод «Електроважмаш» було встановлено неповний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер. Тобто при здійсненні розрахунку кількості робочих днів, які підлягають відшкодуванню за середньоденним заробітком, крім іншого, без врахування п`ятниць. Окрім цього представником відповідача\~ [PERSON] 22.02.2021 року на електронну адресу суду було подано клопотання про зменшення середнього заробітну, в якому вона просить суд зменшити нараховану суму середнього заробітну до 10%, тобто до 3095,81 грн. Від представника позивача - адвоката Биченка А.О. надійшла заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник ДП «Завод «Електроважмаш» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.01.2020 року [PERSON] на підставі наказу № 2 від 13.01.2020 року прийнято до Державного підприємства Завод "Електроважмаш". 20.10.2020 року згідно наказу №507 від 20.10.2020 року [PERSON] було звільнено з ДП «Завод «Електроважмаш» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] (а.с.10). Під час перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, підприємством була нарахована, але не виплачена позивачеві заробітна плата у розмірі 89884 грн 71 коп., а саме за серпень 2020 року - 13392 грн 24 коп., за вересень 2020 року 14902 грн 44 коп., за жовтень 2020 року - 61590 грн 03 грн., що вбачається з копії довідки ДП «Завод «Електроважмаш» № 245/1064 від 09.12.2020 року. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці", Частиною 1\~ст. 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належить\~йому від\~підприємства,\~установи організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованим сум. Відповідно до довідки ДП № 245/1064 від 09.12.2020 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] , який займав посаду: Стругальника 5 розряду, складає 1031,95 грн. Заборгованість по заробітній платі становить 89884,71 грн, а саме: за серпень 13392,24 грн, за вересень 14902,44 грн, за жовтень\~61590,03 грн (в тому числі компенсація відпустки та вихідна допомога) (а.с.11). За таких обставин, до стягнення з ДП «Завод «Електроважмаш» на користь [PERSON] підлягає заборгованість по нарахованій, але не виплаченій на час звільнення заробітній платі в розмірі 89884 грн 71 коп. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). У своєму рішенні № 6-76цс14 від 02.07.2014 року Верховний Суд України роз`яснив, що передбачений частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при несплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. 30.01.2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 910/ 4518/16) вказала, що за змістом норм статей\~94,\~116,\~117 КЗпП України\~та статей\~1,2 Закону України "Про оплату праці"\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Методика нарахування середнього заробітку детально описана в\~постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року № 100. Абзацом другим п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом п`ятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом восьмого розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). В абзаці п`ятому п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13від 24.12.1999\~року\~зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В п. 20 постанови Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, у позовній заяві та відзиві на неї зазначено, що сума заборгованості по заробітній платі становить 89884 грн 71 коп., середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1031 грн 95 коп., що підтверджується довідкою головного бухгалтеру ДП «Завод «Електроважмаш» від 09.12.2020 року №245/1064 (а.с.11,43). Крім того, відповідачем наданий наказ ДП «Завод «Електроважмаш» № 309 від 24.07.2020 року, яким на ДП «Завод «Електроважмаш» встановлено неповний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер. Термін з 01.10.2020 року. Отже, розраховуючи середній заробіток за весь період затримки розрахунку, суд виходить з наступного розрахунку: - за жовтень 2020 року 5 днів затримки розрахунку, - за листопад 2020 року 17 днів затримки розрахунку, - за грудень 2020 року 8 днів затримки розрахунку, Кількість робочих днів на час затримки виплати - 30 робочих днів. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні становить 30 958 грн. 50 коп. (1031 грн. 95 коп. (середньоденна заробітна плата) х 30 робочих днів). Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку, то суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15, зроблено висновок, що\~встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Пунктом 87 Постанови зазначено, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.91 Постанови). Враховуючи, що спору щодо розміру розрахункових сум між сторонами не було, відповідач не надав доказів про відсутність своєї вини у невиплаті заборгованості по заробітній платі у день звільнення позивача, а також, приймаючи до уваги той факт, що\~відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, тобто важке матеріальне становище, не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України,\~суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, враховуючи дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд приходить до висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача підлягають стягненню кошти у розмірі 30 958 грн 50 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно д о пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 10000,00 грн. Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 10000,00 грн, разом з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 89884,71 грн та компенсаційними виплатами в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 30958,50 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з тим, що при поданні позовної заяви про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні позивач був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 3310 грн 43 коп. Крім того, у відповідність до положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах виплати позивачу заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved