Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

02 липня 2020 року до суду звернувся позивач із позовом в якому просив стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 2000000 грн. 00 коп. (два мільйони гривень 00 коп.) за договором позики укладеного 21 січня 2020 року б/н., а також судові витрати. Свій позов обґрунтував тим, що 21 січня 2020 року між ним та [PERSON] укладений договір позики. Відповідно п. 1 договору позики позикодавець - [PERSON] передав у власність позичальнику - [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 000 000,00 грн., а позичальник на момент підписання даного договору, отримав грошові кошти в розмірі 2 000 000,00 грн., й зобов`язався їх повернути в повному розмірі позикодавцеві в строк до 21 травня 2020 року включно. Згідно п. 2 договору позики підписання позичальником цього Договору свідчить проотримання ним грошових коштів за вказаним договором обсязі. Пунктом 3 договору позики передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в розмірі 2 000 000,00 грн. в строк до 21 травня 2020 року. Відповідно до п. 5 договору позики місцем виконання зобов`язання (повернення позики) за цим договором, сторони визначили наступну адресу: [ADDRESS] . Позивач зазначив, що станом на 21 травня 2020 року та дату пред`явлення даної позовної заяви до Броварського міськрайонного суду Київської області, [PERSON] грошові кошти за договором позики йому не повернув, мотивуючи свої дії відсутністю грошових коштів. Враховуючи вищевказане позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі суми боргу отриманого за договором позики. 06 липня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 16 вересня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій відповідач заперечував щодо вимог заявлених позивачем. У відзиві зазначив, що вимоги зазначені в позовній заяві [PERSON] вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, Відповідач зазначає, що він визнає факт укладення 21 січня 2020 року договору позики між ним та [PERSON] , але посилається на те, що звернення до суду із вказаними вимогами є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню на підставі наступного. 11 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу "СOVID19" від 11 березня 2020 року № 211, з урахуванням всіх змін та доповнень запроваджено карантин на строк з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року. В подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби"СOVID19", спричиненої коронавірусом "СOVID19" від 20 травня 2020 року № 392, постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби "СOVID19", спричиненої коронавірусом "СOVID19" від 22 липня 2020 року № 641 та постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 26 серпня 2020 року № 760, карантин на всій території України продовжено до 31 жовтня 2020 року. У зв`язку з запровадженням карантину на всій території України, Верховною Радою України було прийнято ряд Законів України з метою зменшення фінансового навантаження на громадян України та зменшення негативних наслідків пов`язаних з карантином. Зокрема Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширеннюкоронавірусної хвороби "СOVID19" від 17 березня 2020 року № 533-ІХ, який набрав чинності 18 березня 2020 року, яким розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено п. 6 такого змісту:"У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону". В п. 7 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19)" від 13 травня 2020 року № 591-ІХ, який набрав чинності 29 травня 2020 року, внесено зміни до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", а саме:у першому реченні слова та цифри "по 30 квітня 2020 року" замінити словами та цифрами "по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби "СOVID19". Враховуючи положення вищевказаних законів України, боржник звільняється від відповідальності перед позичальником за прострочення сплати грошових коштів за своїми зобов`язаннями до закінчення карантину. Відтак відповідач, вважає, що правові підставити [PERSON] зазначені в позовній заяві про те, що він повинен був повернути грошові кошти за договором позики від 21 січня 2020 року до 21 травня 2020 року є безпідставними та суперечать п. 6 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування". Таким чином відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до нього, та стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач також зазначив, що він 04 вересня 2020 року уклав договір із адвокатським бюро "Яремчук і партнери" про надання правової допомоги. Згідно п.1.1. вищевказаного договору, адвокатське бюро йому надає юридичні послуги та правову допомогу.Враховуючи вищевказане відповідач очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в розмірі 30000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, пояснення надав аналогічні його змісту, просив позов задовольнити, заперечував проти наведених обґрунтувань у відзиві відповідача, вважає закон на який посилається відповідач не застосовується до даних правовідносин. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив в їх задоволенні відмовити, та вважає, що позов поданий передчасно. Пояснення навів аналогічні змісту письмового відзиву. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши письмові докази у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики. (а.с. 15) Відповідно п. 1 договору позики позикодавець - [PERSON] передав у власність позичальнику - [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 000 000,00 грн., а позичальник на момент підписання даного Договору, отримав грошові кошти в розмірі 2 000 000,00 грн., та зобов`язався їх повернути в повному розмірі позикодавцеві в строк до 21 травня 2020 року включно. Згідно п. 2 договору позики підписання позичальником цього договору свідчить проотримання ним грошових коштів за вказаним договором обсязі. Пунктом 3 договору позики передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в розмірі 2 000 000,00 грн. в строк до 21 травня 2020 року. Відповідно до п. 5 Договору позики місцем виконання зобов`язання (повернення позики) за цим договором, сторони визначили наступну адресу: [ADDRESS] . Вказані обставини відповідач визнає. Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується відповідачем та його представником на час розгляду цивільної справи в суді за вказаним вище позовом, відповідач свої зобов`язання не виконав. Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи з викладеного, а також те, що відповідач суму позики позивачу не повернув, безпідставно продовжує користуватися чужими грошима, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь із відповідача суми боргу в розмірі 2 000 000,00 гривеньє обґрунтованими та підлягає задоволенню. Посилання відповідача та його представника на п. 6 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" суд не приймає до уваги, оскільки у вказаному пункту зазначено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Таким чином, аналізуючи зміст вказаної норми слід дійти висновку про те, що позикодавці за споживчим кредитом звільняються від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, а не повернення суми боргу (позики) за основним договором. В даному разі із такими вимогами позивач не звертався, а просив стягнути із відповідача основну суму боргу за договором. Згідно із положеннями ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 10510 грн. 00 коп., а в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу із позивача на користь відповідача слід відмовити.

Outcome: approved