Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №29143, вчинений 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК "АЛАНД"» заборгованості у сумі 10 646,61 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №29143 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "АЛАНД"» заборгованості за кредитним договором №1002028950 від 01.06.2012 у сумі 10 646,61 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом всупереч вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заборгованість за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, зокрема, позивач вважає, що розмір заборгованості за відсотками є безпідставно завищеним, сам виконавчий напис вчинено з пропуском строків позовної давності. Крім цього, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису чинним законодавством не передбачено вчинення виконавчих написів на звичайних кредитних договорах, які укладені в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчені. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач, [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, ТОВ «ФК "АЛАНД"», свого представника у судове засідання не направив, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С та приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко В.В., в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, 05 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис №29143 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія "АЛАНД"» заборгованості за кредитним договором №1002028950 від 01.06.2012 у розмірі 10 646,61 грн за період з 12.11.2017 по 23.10.2019, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 7 639,89 грн, простроченою заборгованістю за процентами - 2 706,72 грн, та плати за вчинення нотаріальної дії - 300,00 грн /а.с.7/. Приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №29143 від 05.12.2019 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1002028950 від 01.06.2012 у розмірі 10 646,61 грн, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження №60998670 від 16.01.2020 /а.с.6/. На думку позивача, вчинення вищезазначеного виконавчого напису відбулось із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заборгованість за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Суд погоджується з вищевикладеним доводом позивача з огляду на таке. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дійнотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до приписів 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником, нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису (пп.2.1 п.2 Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання боржнику повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що представлену нотаріусу заборгованість за кредитним договором, на стягнення якої останній виніс оскаржуваний виконавчий напис, не можна вважати безспірною, оскільки судом встановлено, що позивач, [PERSON] , заперечує суму заборгованості за кредитним договором, зокрема відсотки за користування кредитом, посилається на застосування строку позовної давності, а також матеріали справи не містять жодних відомостей про надсилання позивачеві повідомлення - вимоги про усунення порушення виконання ним зобов`язання за кредитним договором. Щодо чинності пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, суд враховує наступне. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постава КМУ №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визначення нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови КМУ №662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Тобто, виконавчий напис було вчинено 05 грудня 2019 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. У виконавчому написі відсутня інформація щодо строку прострочення платежу за кредитним договором, а також відсутня інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути, виникла виключно в межах строку позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 305/2082/14-ц від 15.01.2020. Отже, з викладеного вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.12.2019, тобто після набрання законної сили Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком і позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Будь-які докази на спростування даного факту матеріали справи не містять. Тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із порушенням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням встановлених законодавством вимог щодо подання документів, які повинні підтверджувати безспірність заборгованості за кредитним договором, а також сама заборгованість не є безспірною, адже заперечується позивачем, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 908,00 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved