Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

\~Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом та просила захистити її права як споживача, шляхом: 1. визнання за нею права на отримання 25% знижки плати за користування комунальними послугами. На підставі ст. 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; 2. визнати за нею право на оплату вартості отриманих від відповідача комунальних послуг з холодного та гарячого водопостачання; 3. зобовязати відповідача здійснювати перерахунок розміру наданих позивачу комунальних послуг з урахуванням 25% знижки; 4. стягнути з відповідача 10\~000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначила, що проживає в гуртожитку, який перебуває на балансі відповідача. З липня 1994 року перебуває на пенсії та має статус дитини війни. Однак вказує, що всупереч вимогам закону відповідач при нарахуванні їй розміру необхідних до сплати комунальних послуг не враховує наявність у неї пільги як для дитини війни, у звязку з чим, на переконання останньої, порушуються її права як споживача. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача позов не визнали. Заперечуючи проти задоволення позову останні вказали, що позивачу неодноразово пропонувалось укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та електроенергії, однак остання такі пропозиції ігнорувала. За таких обставин представники відповідача зазначили, що оскільки з відповідачем було укладено договір про надання послуг лише 11 травня 2015 року, то розрахунки за показами загальнобудинкових приладів обліку їй нараховувались правомірно. Вимогу про стягнення моральної шкоди представники відповідача також не визнала адже, на їх переконання, така вимога є необґрунтованою та не доведеною позивачем. Дослідив матеріли справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Житомирському районі Житомирської області та з 29 липня 1994 отримує пенсію за віком, а також має право користуватись пільгами відповідно до 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (а.с.9). 22 травня 1995 року заявнику видано ордер на житлову площу в гуртожитку, що знаходиться за адресою: с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, шосе Сквирське, 6, кім. 303 (а.с.10), де зареєстрована разом зі своїм сином (а.с.22). 16 липня 2012 року позивач зверталась на імя головного лікаря ЖОДЛ із заявою про надання їй пільг за користування комунальними послугами як дитині війни (а.с.29), на яку 16 серпня 2012 року отримала відповідь (а.с.30) про те, що пільги, передбаченні законом, надаються організаціям за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх з бюджету за встановленими нормами у погоджені з фінансовими органами терміни. У липні 2013 року позивач знову звернулась до відповідача із заявою про урахування при здійсненні розрахунків установленої їй законом пільги на оплату комунальних послуг як дитині війни (а.с.31). Листом від 8 липня 2013 року (а.с.32) [PERSON] поінформовано, що вирішення питання щодо урахування їй вищевказаної пільги можливе лише за умови укладення відповідного договору про надання послуг. Також позивачу даним листом розяснено, що надання пільг на зменшення плати за комунальні послуги проживання у гуртожитку відноситься до компетенції державних соціальних установ. Про необхідність укладення такого договору позивачу повідомлялось неодноразово (а.с.39, 41-42, 45, 47, 50) і проект договору у двох примірниках був надісланий останній (а.с.51-53). 11 травня 2015 року сторони уклали договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та електроенергії (а.с.85-88). Інші докази, які пропонувались позивачем, в тому числі, не досліджувались адже, на переконання суду, є не належними до даного предмету спору. Правовідносини між сторонами у справі регулюються наступними нормативними актами. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону). Балансоутримувач має право укладати договори на надання житлово-комунальних послуг (п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач, як дитина війни, має певні пільги, зокрема, щодо оплати житлово-комунальних послуг. Разом з тим, на переконання суду, не урахування відповідачем зазначеної пільги при проведенні розрахунків вважати порушенням прав позивача не можна адже остання не перебувала у договірних відносинах з відповідачем, як балансоутримувачем гуртожитку, хоча неодноразово була поінформована про необхідність укладення такого правочину, а тому відповідач правомірно не враховував при розрахунку суми оплати за надані послуги дану пільгу і відтак судовому захисту права [PERSON] не підлягають. Не підлягають у звязку з цим і інші та похідні вимоги позивача. Досліджені матеріали дають достатньо підстав суду вважати і наступне, в доповнення до викладеного. Відповідач не встановлює, не надає пільги та не здійснює перерахунок будь яких пільг в тому числі і як дитині війни. Відповідач є проміжною організацією, яка надає послуги, адже будівля гуртожитку перебуває на її балансі. Наданням пільг займається управління праці та соціального захисту населення в особі його районного управління. Надані позивачем докази, суд вважає, беззаперечно стверджують про наявність пільг у позивача, враховуючи її статус, однак отриманню пільг передують виконання і інших та обовязкових вимог законодавства України, як то, в даному випадку, укладення договору. Лише такий правочин слугує підставами для оформлення відповідних матеріалів та здійснення компенсації відповідачеві наданих позивачеві комунальних послуг та в певному розмірі управлінням праці та соціального захисту населення. Відповідач, перебуваючи у власності Житомирської обласної ради, не в змозі на власний розсуд не нараховувати комунальні послуги придбані ним і тим більше компенсувати їх певну частину за власний кошт. Саме тому суд погоджується із доводами та позицією відповідача щодо заявленого позову. Приймаючи дане рішення суд керується і положеннями ст. 1 ЦПК України, якими визначено, що завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту, серед іншого, порушених прав фізичних осіб. Яким саме чином відповідач порушував права позивача, в судовому засіданні встановлено не було. Суд вважає, що позивач власною бездіяльністю, яка виразилась в не укладенні договору про надання комунальних послуг, сприяв обмеженню власних прав на отримання пільг. На підставі вищевикладеного, ст. 11 ЦК України, ст. ст. 19 20, ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 212-215 ЦПК України, --

Outcome: dismissed