Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат у розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 15.03.2010 року відповідач отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 21.06.2018 р. виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 11939,92 грн., яка залишається не сплаченою відповідачем. Тому змушений звернутись в суд для захисту свого майнового права та інтересу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо стягнення з нього заборгованості та судових витрат. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що15.03.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, що підтверджено анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Тим самим відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", складає кредитний договір. Згідно укладеного Договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Згідно п. 1.1.7.11 Договору, він діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами п. 2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У відповідності із ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У зв'язку із тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань, станом на 21.06.2018 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 11939,92 грн., з яких: 5421,88 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 5501,62 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована складова) та 544,76 грн.- штраф (процентна складова), що стверджується відповідним розрахунком заборгованості. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved