Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка 04.06.2014р. звернулась до суду з вказаним позовом, у якому, доповнивши свої вимоги, просить визнати договір за № 3/224-0114 від 26.12.2013 року укладений між нею і ПАТ "Агрокомбінат "Слобожанський" строковим трудовим договором, стягнути на її користь з відповідача 1622,32 грн. невиплаченої заробітної плати, 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 500 грн. витрат за послуги адвоката, посилаючись на те, що з 23 грудня 2013 року фактично вона перебувала в трудових правовідносинах з ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський», уклавши з ним вказаний вище договір підряду на виконання робіт «здійснення спостереження за об'єктом», який позивачка вважала строковим трудовим договором. Згодом, 28 травня 2014 року вона була вимушена розірвати договір за згодою сторін за сімейними обставинами, після чого відповідач не виплатив належні їй кошти в день розірвання договору та спричинив моральну шкоду, порушивши звичний уклад життя, тому вона вимушена вирішувати це питання у судовому порядку. У судовому засіданні позивачка і її представник підтримали доповнену позовну заяву, з підстав, що вказані у ній та просили її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні, не погодившись з пред'явленим [PERSON] позовом надав заперечення, згідно яких позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Оскільки 26 грудня 2013 року між сторонами було укладено цивільно- правовий договір - договір підряду, в пункті 7.1. якого визначено, що усі взаємовідносини по Договору регулюються і підставі Цивільного кодексу України (ст. 837-864) та іншими діючими нормативно-правовими актами, а згідно ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначаються роботи або способи її визначення. П. 4.1. Договору підряду зазначає, що вартість виконаних робіт згідно Договору договірною і вказується в актах прийому-передачі виконаних робіт за кожний місяць виконаних робіт. В п. 4.2. Договору встановлено, що оплата за виконані роботи згідно Договору буде здійснюватись шляхом виплати винагороди щомісячно по загальній кількості годин факти виконаних робіт на підставі акту (актів) прийому-передачі виконаних робіт, підписаного сторонами. Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт, [PERSON]за викону роботу зі здійснення спостереження за об'єктом в травні 2014 року було нараховано 972,59 г (за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб сума до сплати 805,2 грн.). При цьому даний акт прийому-передачі виконаних робіт підписаний обома Сторонами, а отже, зазначена ньому вартість фактично виконаних робіт ними погоджена. Відповідно до Відомості виплати грошей №347 за травень 2014 належали до сплати [PERSON] кошти в розмірі 805,2 грн. та були нею фактично отримані 02.06.2014 р. Отже, в якості обґрунтування своїх вимог, позивачкою не було додано до матеріалів справи жодного доказу, який би свідчив про той факт, що ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський" порушив умови укладеного з [PERSON] договору підряду в частині недоплати виконаної роботи в розмірі 875 грн. Крім того, щодо відшкодування позивачці моральної шкоди, представник відповідача вважав, що нею не доведено наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясувавши думки сторін, перевіривши письмові матеріали, допитавши свідка, суд вважає встановленим наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, як вбачається із наданого суду договору підряду №3/224-0114 ( а.с.6) [PERSON] працювала у ПАТ "Агрокомбінат "Слобожанський", виконувала роботу у вигляді здійснення спостереження за об'єктом, вартість якої вказується в актах прийому-передачі за кожний місяць, а відповідач зобов'язався сплачувати винагороду щомісячно за загальною кількістю годин фактично виконаних робіт. Строк дії договору з 01.01.2014р. по 30.06.2014р. 28.05.2014р. згідно додаткової угоди №1 вказаний договір був достроково розірваний ( а.с.8). Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона вважала себе працевлаштованою за строковим трудовим договором, оскільке, як і раніше в 2013році, працювала на підприємстві відповідача, здійснюючи спостереження на відділенні ферми №1 «Гаврилівка», її робоче місце знаходилося на прохідній, робочий час обліковувався в журналі робочого часу охорони, який вів начальник охорони, з її зарплати утримувалися прибутковий податок, єдиний соціальний внесок та інше. Як вбачається з довідок, виданих відповідачем про середню заробітну плату ( а.с.25,26), [PERSON] працювала на підприємстві з липня 2013р. по травень 2014р., з її доходів утримувалися внески до фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування, внески до Пенсійного фонду України ( а.с.50). Допитаний в якості свідка [PERSON], з яким [PERSON] працювала у відповідача на протязі пів-року та який також виконував функції охорони та спостереження за об'єктом, пояснив суду, що дійсно знає позивача за сумісною роботою, вони працювали по 16год змінно, а саме з 6 до 22 год, по 15-17 дній у місяць. Вівся журнал обліку робочого часу, де вони кожну зміну ставили підписи за відпрацьовані години, ніяких актів виконаних робіт він не підписував. [PERSON] знаходилася на прохідній, а він на прилеглій території.Також свідок додав, що на підприємстві ПАТ "Агрокомбінат "Слобожанський" офіційно працевлаштовано лише 18 охоронців, хоча реально працює 72, вважає, що він і [PERSON] працювали за трудовим договором, а таким чином відповідач ухиляється від оформлення трудових стосунків з працівниками, щоб уникнути сплати їм тимчасової непрацездатності, відпусток та інше. Обставини, повідомлені свідком, підтверджуються фотокопією журналу робочого часу охорони відділення №1 «Гаврилівка», де маються записи про роботу [PERSON] з 16.05.2014р. по 27.05.2014р. з 6год до 22 год ( а.с.14,15,46-48). Згідно наданих відповідачем обліків годин виконаних робіт [PERSON] ( а.с.90-93,60) нею в січні 2014р. відпрацьовано 16 днів по 11 або 12 год в день всього 187 годин, в лютому 2014р. -15 днів, що склало 165 годин, в березні 2014р.- 16 днів, що склало 185 годин, в квітні 2014р. 15 днів, що склало 176 годин, в травні 2014р. - 13 днів по 5 годин, що склало 63години. Як пояснила суду позивач, та що не оспорювалося представником відповідача в судовому засіданні, після розірвання договору в травні 2014р. їй надали копії актів прийому передачі виконаних робіт з січня по квітень 2014р., де вона не ставила свого підпису ( а.с.9-12) , в яких відсутні відомості про період виконання робіт, відпрацьований час, тариф, а вкзано тільки вартість робіт, яка дорівнює сумі до сплати. Але як вбачається з довідки відповідача №1295 від 17.06.2014р. ( а.с.32), сума до сплати не відповідає сумам до сплати, вказаних в актах виконаних робіт, а саме за січень 2014р. в акті -2886,94грн, а в довідці- 2390,10грн, за лютий 2014р. в акті 2547,30грн, а в довідці 2108,91грн і так далі. При цьому видана підприємством- відповідачем довідка про середню заробітну плату №1189 від 02.06.2014р.( а.с.25) також містить відмінності від даних актів, а саме, вказана заробітна плата, що враховується для розрахунку середньої зарплати без врахування страхових внесків, сплачених застрахованою особою до фонду загальнообов'язкового соціального страхування на випадок безробіття. Тобто, аналізуючи надані акти прийому передачі виконаних робіт, які були складені відповідачем та не підписані позивачем, суд приходить до думки про їх неналежність та недостовірність, у зв'язку з чим не може їх прийняти як доказ у справі. Що стосується акту прийому передачі виконаних робіт за травень 2014р., який позивач вимушена була підписати, бо їй на підприємстві не видавали довідку для реєстрації в центрі зайнятості населення, суд вважає, що він не підтверджує факт сплати позивачу відпрацьованих нею годин у травні 2014р., оскільки вона вимушена була його підписати. Посилання представника відповідача на підписання [PERSON] вказаного акту прийому передачі виконаних робіт за травень 2014р та відсутність в номенклатурі підприємства Журналу робочого часу охорони відділення №1 «Гаврилівка», де містяться записи про відпрацьовані години [PERSON] за травень 2014р., не виправдовують порушення права позивача на оплату її праці в повному обсязі. Як вбачається з копії наказу №358/1 від 31.12.2013р. ПАТ "Агрокомбінат "Слобожанський" з 01.01.2014р. було встановлено розмір винагороди для фізичних осіб на рівні 15,43грн за годину фактично виконаних робіт ( а.с.61). Цей наказ свідчить, що для розрахунку з особами за так званими договорами підряду не мав значення вид виконуваних робіт, їх складність, рівень кваліфікації працівника, їх об'єм та інші критерії, які враховуються при визначенні винагороди в разі укладення договору підряду, оскільки в такому договорі зазначається певна робота, яка може бути виміряна та оцінена. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на захист своїх прав і інтересів в судовому порядку. Стаття 43 Конституції України закріплює непорушне право громадянина на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як виходить із змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.21 КЗпП України визначальним для трудового договору є те, що працівник, як особа, що укладає угоду з роботодавцем, зобов'язується виконувати роботу, визначену угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку. Підлягання внутрішньому трудовому розпорядку означає, зокрема, те, що робочий час (виконання робіт в визначені дні та години) встановлюється не особою, а роботодавцем. Також особливістю трудового договору є те, що оплата за виконану роботу проводиться регулярно, у встановлені строки. Відповідач вів облік відпрацьованих позивачем годин робіт, не встановлював ціну роботи, її обсяг, а сплачував [PERSON] щомісячно суму за відпрацьовані нею години. Статтею 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як встановлено судом, між сторонами вищевказаного договору фактично існували трудові відносини, оскільки волевиявлення позивача при укладенні цього договору було направлено на укладення саме трудового договору, для позивача відповідач визначив режим роботи, робоче місце, вів облік робочого часу, вона за період роботи сплатила всі необхідні платежи, встановлені для трудового договору, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання, що між [PERSON] та ПАТ "Агрокомбінат "Слобожанський" насправді було укладено не договір підряду, а строковий трудовий договір. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Визнаючи, що між позивачем та відповідачем 26.12.2013р. був укладений строковий трудовий договір, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача невиплачену зарплату, виходячи з наступного розрахунку. В травні 2014р. позивачу нараховано 972,59грн, однак відповідач не міг відповісти суду, чому саме така сума їй наразована. Встановлено, що в травні 2014р. позивач відпрацювала 12 днів по 16 год. Виходячи з наказу №358/1 від 31.12.2013р. ПАТ "Агрокомбінат "Слобожанський" з 01.01.2014р. було встановлено розмір винагороди для фізичних осіб на рівні 15,43грн за годину фактично виконаних робіт. Тобто заробітна плата за травень 2014р. складає: 15,43грн х 16год х 12 днів=2962,56грн. 2962,56грн-106,65грн (3,6% Єдиного соціального внеску) - 425,39 (15% податку на доходи фіз. осіб) =2427,52грн. Позивач в травні 2014р. отримала 805,20грн, отже їй не доплачено 1622,32грн. до повного розрахунку. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Стаття 1167ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування такої шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Вказані обставини не були встановлені та доведені позивачем в ході судового розгляду, у зв'язку з чим в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити як безпідставної та необгрунтованої. Судові витрати позивача в розмірі 500грн, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, документально підтверджені ( а.с.16) у зв'язку з чим згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial