Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Солдатської сільської ради [PERSON] району, третя особа: відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі, про визнання права власності на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON], яка померла 15.06.2013 в с.Крисино Богодухівського району Харківської області, на земельну ділянку загальною площею 2,9091 га відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 015488 від 28.12.2001. Позивач являється спадкоємцем за законом пятої черги вказаного спадкового майна, однак оформити спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачений правовстановлювальний документ. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач присутнім не був, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, де позов підтримав у повному обсязі, просить суд його задовольнити. Представник відповідача Солдатської сільської ради [PERSON] району у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Великописарівському районі Сумської області у судовому засіданні з позовом згоден. Заслухавши пояснення представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2013 в с.Крисино Богодухівського району Харківської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 197908 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі у вигляді земельної ділянки загальною площею 2,9091 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 2,4627 га, кадастровий номер 5921284800:14:004:0009, та площею 0,4464 га, кадастровий номер 5921284800:07:001:0001, загальна оціночна вартість 58\~182, 00 грн., відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 015488 від 28.12.2001, зареєстрованого за № 535 (а.с.18). З довідки виконкому Солдатської сільської ради [PERSON] району (а.с.10) вбачається, що від імені [PERSON] за №181 від 20.03.2008 посвідчувався заповіт, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45419234 від 13.10.2016 (а.с.443). Зі змісту заповіту (а.с.16) вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті грошовий вклад з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами в ощадбанку №2836/01 с.Солдатське В.Писарівського району, що знаходяться на рахунку №9155191, заповіла на користь [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. При цьому, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України (ст.1258 ЦК). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45419249 від 13.10.2016 після смерті [PERSON], яка померла 15 червня 2013 року, спадкова справа не заведена, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 45). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] являється спадкоємцем за законом пятої черги як рідний онук померлої, їх родинні стосунки підтверджуються відповідними матеріалами справи (а.с.11,12,13), та прийняв спадщину в порядку ст.1268 ЦК України (а.с.10). [PERSON] (мати позивача) померла до відкриття спадщини 26 квітня 2008 року в с.Солдатське В.Писарівського району Сумської області (а.с.14). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно повідомлення від 19.09.2016 завідувача [PERSON] районної ДНК [PERSON] (а.с.6) позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю у спадкоємця необхідних документів (правовстановлювального документа). Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Втрата Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 015488 від 28.12.2001 підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла» № 49 від 15.06.2016, що мається в матеріалах справи (а.с.24-25). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст.\~213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті рідної бабусі по материнській лінії [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved