Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] 22.12.2016 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном та встановлення земельного сервітуту. У позовній заяві [PERSON] викладена наступна позиція. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.05.1996 року йому належить житловий будинок та господарські споруди у [ADDRESS], у тому числі гараж, вказаний у технічному паспорті під літерою "Д", який розташований біля межі із земельною ділянкою відповідача [PERSON] Враховуючи, що вказаний гараж потребує капітального ремонту, а можливо і реконструкції, він у 2006 році провів його ретельний огляд та встановив, що відповідач самовільно зрізала частину покриття гаража, яка виступала на її ділянку, що призвело до замокання та подальшого руйнування задньої стінки гаража. Також, без узгодження з ним відповідач змінила лінію межі між їхніми ділянками та встановила капітальну огорожу, яку самовільно закріпила до бокових стін належного їй гаража, чим перешкодила йому доступ до задньої стіни, водночас захопивши частину його земельної ділянки. З приводу даного спору вони із сусідкою не змогли дійти згоди, тому змушений звернутися до суду, у звязку з чим за надалі уточненими позовними вимогами просив усунути перешкоди йому перешкоди у користуванні гаражем під літерою "Д", розташованим в [ADDRESS], та земельною ділянккою, належними йому на праві власності, шляхом знесення за рахунок [PERSON] частини паркану (з металопрофілю та деревяних штахет), що графічно відображені на план-схемі (фрагмент 2) додатку 8 до висновку судової земельно-технічної експертизи, складеної Вінницьким відділенням КНДІСЕ від 05.07.2018 року №5440/17-21; встановити постійний безоплатний земельний сервітут на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], належній [PERSON], площею 4 кв.м., графачно відображену на план-схемі в додатку 13 до висновку судової земельно-технічної експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 05.07.2018 року №5440/17-21, для проходу обслуговування (здійснення поточного та капітального ремонту) гаражу під літерою "Д", розташованого по [ADDRESS] Вінницької області, належного [PERSON] (т.1 а.с.2-3, т.2 а.с.149). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 11.01.2017 року відкрито провадження в даній справі (т.1 а.с.24). В межах підготовчого провадження ухвалами Жмеринського міськрайонного суду від 10.03.2017 року, від 31.07.2017 року та від 21.08.2017 року було витребувано додаткові письмові докази. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 05.09.2017 року призначено по справі судову земельно-технічну експертизу на час проведення якої зупинено провадження у справі (т.2 а.с.57-58). Після надходження експертного висновку ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 10.07.2018 року відновлено провадження у справі (т.2 а.с.139). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.09.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.161). В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги з викладених у позові обгрунтувань. Зауважили про неналежність технічної документації щодо земельної ділянки відповідача з підстав відсутності рішення органу місцевого самоврядування про її затвердження. Вимогу щодо встановлення земельного сервітуту за потреби обслуговування задньої стінки належного позивачеві гаражу, згідно додатку 13 до висновку експерта обгрунтували тим, що цей варіант є найменш обтяжливим для відповідача. Необхідність визначення оспорюваного сервітуту на постійний час мотивували тим, що потреба поточного або капітального ремонту гаража не може бути визначена заздалегідь на певний строк. Просили задоволити позов. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги. Відповідач заявила, що вона згідна надавати безкоштовно дозвіл позивачу для проходу по її земельній ділянці задля ремонту його гаража, однак не бажає щоб цим правом він користувався постійно. На думку представника відповідача гараж позивача не належить до обєктів нерухомості, а потреба у його ремонті не доведена документально. Також, посилаючись на висновок експерта щодо відповідності меж фактичного користування земельною ділянкою технічній документації відповідача вважав належним розташування оспорюваного металевого та деревяного парканів. У задоволенні позову просили відмовити. Судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідність вимогам земельного законодавства технічної документації щодо земельної ділянки відповідача [PERSON] нею не досліджувалась. Земельна ділянка відповідача не внесена до земельного кадастру. При натуральному обстеженні земельних ділянок, як обєктів експертних досліджень їй не було представлено сторонами межових знаків встановленого зразка. Згідно технічної документації щодо земельної ділянки [PERSON] паркан з металопрофілю та деревяний паркан проходить безпосередньо по крайнім точкам лінії межі, сумісної із земельної ділянкою [PERSON] Натомість згідно технічної документації на земельну ділянку [PERSON] вказані паркани перебувають від 0,16 м. до 0,63 м. у максимальній відстані за лінією суміжної межі на території йго земельної ділянки. По фактичному використанню межі земельних ділянок сторін окрім їх перетину площею 4 кв.м. мають фактичне несуміщення площею 1 кв.м. переважно в районі задньої стінки гаража позивача, що відображено у додатку 4 експертного висновку. Відмінності у площах земельної ділянки відповідача, що запропоновано за двома варіантами для встановлення земельного сервітуту пояснила їх визначенням у одному з варіантів згідно технічної документації позивача, а в іншому варіанті по фактичному використанню земельних ділянок. Заслухавши пояснення сторін, судового експерта, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні установлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.05.1996 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з господарчими будівлями в [ADDRESS] на присадибній земельній ділянці. На земельній ділянці розташовані: один одноповерховий житловий будинок з прибудовами, означений на плані літерою "А", хлів "Б", льох "П/Б", хліви "В", "Г", вбиральня "У", гараж "Д", паркан №1 (т.1 а.с.7-8). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0462 га по [ADDRESS] Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (т.1 а.с.9). Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого 10.10.2006 року КП "ВООБТІ", власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (т.1 а.с.10-12). Відповідно до копії плану та опису меж земельної ділянки [PERSON] площею 0,0462 га по [ADDRESS] Вінницької області її межа у місці розташування на ній гаража по лінії Г-А визначена такою, що межує із земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] Згідно копії акту відновлення меж земельної ділянки від 12.11.2013 року, виконаного інженером землевпорядником ПП "Земельно-кадастрове бюро" [PERSON] (т.1 а.с.14) при відновленні меж земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS], площею 0,0462 га, яка належить [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, було встановлено, що огорожа між земельними ділянками по [ADDRESS], не відповідає розмірам та конфігурації межі, вказаної у держаному акті на дану земельну ділянку, що відображено в плані меж земельної ділянки. У відповідності до копії державного акту, виданого на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради від 21.12.1995 року №260, земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,0443 га, для обслуговування житлового будинку первісно належала [PERSON] (т.1. а.с.38) Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0729 га по [ADDRESS], підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради від 22.08.1996 року №173. Згідно плану зовнішніх меж ця земельна ділянка серед іншого по лінії Б-В є суміжною щодо земельної ділянки по [ADDRESS]. Розмежування по лініям А-Б та В-Г містить вказівку "співвласник" без зазначення відомостей про такого та про адресу суміжної земельної ділянки (т.1 а.с.38). Згідно копії державного акту, виданого на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради від 22.08.1996 року №173, [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,0507 га, для обслуговування житлового будинку. За відомостями плану зовнішніх меж ця земельна ділянка серед іншого по лініям А-Б та Г-Д межує із земельною ділянкою по [ADDRESS] (т.1. а.с.39). В обсязі технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] Вінницької області містяться, зокрема: - витяг з рішення Жмеринської міської ради Вінницької області від 17.07.2009 року №669, яким [PERSON] передано земельну ділянку безоплатно у власність, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю, та видано державний акт на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні громадян, по [ADDRESS] - протокол про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] від 27.11.2006 року, за відомостями якого відповідну межу за місцем розташування на ній гаража в цілому по лінії розмежування Г-А погоджено лише із суміжним землевласником (землекористувачем) [PERSON] із вказівкою його земельної ділянки по [ADDRESS] (т.1 а.с.46 та 47 на звороті). Решта представлених додатково та витребуваних за клопотанням сторін копій технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] (т.1 а.с.101-124, т.1 а.с.156-189, т.2 а.с.10-34) містять ідентичні документальні відомості за відповідним переліком змісту, чисельність сторінок яких різниться внаслідок відмінності копіювання документів з обох або лише з однієї сторони аркуша, що втім не змінює самі відомості. З геодезичного плану вбачається, що земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] із західного боку межує відповідно із земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.60). Згідно архівного витягу з рішення виконкому Жмеринської міської ради від 21.12.2006 року №336 (т.1 а.с.75), посилання на яке міститься у пояснювальній записці щодо вказаної вище технічної документації із землеустрою (т.1 а.с.42), запропоновано винести на розгляд чергової сесії Жмеринської міської ради пропозиції по його затвердженню, зокрема про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на землю, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за рахунок земель житлової забудови, що перебувають у користуванні громадян, по [ADDRESS], загальною площею 0,0443 га [PERSON] Згідно копії заяви [PERSON] від 13.12.2006 року останній звертався до Жмеринської міської ради із проханням затвердити технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] 0,0443 га (т.1 а.с.77). Відповідно до архівного витягу з рішення Жмеринської міської ради від 09.02.2007 року №226 ним серед іншого затверджено рішення виконкому Жмеринської міської ради 21.12.2006 року №336 (т.1 а.с.75). Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 05.07.2018 року №5440/17-21 та додатків до нього (т.2 а.с.106-120,121-136) межі земельної ділянки загальною площею 0,0729 га, що розташована по [ADDRESS], яка перебуває у фактичному користуванні власника [PERSON] відповідають межам земельної ділянки, визначеним у Технічній документації 2017 та правовстановлюючих документах; межі земельної ділянки загальною площею 0,0462 га, що розташована по [ADDRESS] яка перебуває у фактичному користуванні власника [PERSON] не відповідають межам земельної ділянки, визначеним у Технічній документації 2007 та правовстановлюючих документах; земельна ділянка [PERSON] загальною площею 0,0729 га, що розташована по [ADDRESS] відповідно до меж, визначених технічною документацією 2007, правовстановлюючими документами та відповідно фактичних меж перетинається (накладається) із земельною ділянкою [PERSON], що розташована по [ADDRESS], відповідно до меж, визначених Технічною документацією 2007 та Державним актом серія [NUMBER] від 30.09.2011 року; існуюча фактична межа між земельними ділянками по [ADDRESS] загальною площею 0,0729 га [PERSON] та по [ADDRESS] загальною площею 0,0462 га [PERSON] (надана на проведення дослідження [PERSON].) не відповідає межі земельної ділянки [PERSON], визначеної по правовстановлюючим документам (Державний акт від 11.09.1996 року) та Технічній документації 2017, а також не відповідає межі земельної ділянки [PERSON], визначеної по правовстановлюючим документам (Державний акт серія [NUMBER]) та Технічній документації 2007; існуюча фактична межа між земельними ділянками по [ADDRESS] загальною площею 0,0729 га [PERSON] та по [ADDRESS] загальною площею 0,0462 га [PERSON] (надана на проведення дослідження [PERSON].) відповідає межам земельної ділянки [PERSON], визначеної по правовстановлюючим документам (Державний акт від 11.09.1996 року) та Технічній документації 2017, а також не відповідає межам земельної ділянки [PERSON], визначеної по правовстановлюючим документам (Державний акт серія [NUMBER]) та Технічній документації 2007; на земельній ділянці, що знаходиться у приватній власності [PERSON] відповідно до меж, визначених Державним актом серія [NUMBER] та Технічною документацією 2007, знаходиться частина фактично розташованих парканів, побудованих на межі між земельними ділянками по [ADDRESS] "Технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] Вінницької області" не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, затвердження даної технічної документації відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; на розгляд суду представлено два варіанта встановлення земельного сервітуту, який необхідний [PERSON] для обслуговування будівлі гаража літ. "Д", а саме: - виходячи з розмірів та розташування гаража літ. "Д", які визначені в Технічній документації 2007, що графічно відображено на план-схемі в додатку 12 до висновку, площа земельного сервітуту становить 0,0006 га з відповідними розмірами по периметру, - виходячи з розмірів та розташування гаража літ. "Д", які визначені по фактичному використанню та розташуванню, що графічно відображено на план-схемі в додатку 13 до висновку, площа земельного сервітуту становить 0,0004 га з відповідними розмірами по периметру. Оглядом технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Вінницької області, виготовленої станом на 2017 рік, судом вбачається відповідність переліку її документів вимогам нормативних актів щодо її оформлення. Проте, наявний у ній акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 31.07.2017 року, хоча й формально містить зміст необхідних відомостей, однак, замість власників (користувачів) суміжних земельних ділянок за вказаним їх переліком підписи останніх виконані одноособово виконавцем даного акту інженером-землевпорядником [PERSON] з огляду на додаткове їх посвідчення особистою печаткою, що також проставлена на решті документів у відведених місцях з його власним підписом. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також регламентовано ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до змісту ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Обєктом власності особи може бути, зокрема житловий будинок, садиба, (ст.379, 381 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки. У відповідності до змісту ч.1,3 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. За змістом ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості, зокрема проходу через чужу земельну ділянку. Особа має права вимагати від власника (володільця) сусідної земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно п."а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання, зокрема за договором купівлі-продажу; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч.1ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. У відповідності до положень ч.1 ст.377 ЦК України ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно вимог ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Суд не приймає до уваги доводи представників позивача та представлені позивачем матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS], оскільки всупереч вимогам нормативних актів стосовно переліку документів у складі такої технічної документації у ній відсутнє відповідне рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або у користування, при тому, що пояснювальна записка та технічне завдання містять вказівки про виконання технічної документації згідно рішення виконкому Жмеринської міської ради від 21.12.2006 року про безоплатну передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, з підстав чого вказаним вище висновком експерта встановлено невідповідність вимогам земельного законодавства процедури надання дозволу на розроблення Технічної документації 2007 стосовно належної позивачу земельної ділянки. Окрім того, дата подання позивачем [PERSON] заяви про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.11.2006 року, у додатку до якої за переліком п.2 серед іншого вказано про долучення рішення ради про передачу земельної ділянки, є хронологічно невідповідною, вочевидь передуючи в часі наявному рішенню Жмеринської міської ради від 17.07.2009 року №669, яке за описом змісту технічної документації є наступним після пояснювальної записки, як витяг з рішення виконкому міської ради про передачу земельної ділянки у власність, що додатково не узгоджується ані із найменуванням органу, яким власне видано рішення, шо не є виконавчим органом, ані змісту рішення, яким визначено не лише передати у власність земельну ділянку, а й також затвердити технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на землю, та видати державний акт. Тому неприпустиме ототожнення даного рішення самого органу місцевого самоврядування із рішенням його виконавчого органу про передачу у власність земельної ділянки, яке законом визначено однією з обовязкових складових даної технічної документації, є ще більш абсурдним, виходячи із безпосереднього змісту рішення Жмеринської міської ради від 17.07.2009 року №669 про затвердження технічної документації саме [PERSON] та саме щодо земельної ділянки, лише про виготовлення якої він просить у власній заяві від 27.11.2006 року, та про видачу йому державного акту на право власності на землю, надто з огляду на вказівку підставою у виданому позивачу державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,0462 га по [ADDRESS] таки рішення Жмеринської міської ради від 17.07.2009 року №669. Водночас опис переліку документів технічної документації позивача не містить облікової позиції стосовно рішення рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою, що повинно також міститись у ній. При цьому судом враховується, що попередньо рішенням Жмеринської міської ради від 09.02.2007 року серед іншого затверджено безпосередньо рішення виконкому Жмеринської міської ради від 21.12.2006 року №336, посилання на яке містяться у пояснювальній записці та технічному завданні технічної документації із землеустрою, також про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на землю, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за рахунок земель житлової забудови, що перебувають у користуванні громадян, по [ADDRESS] загальною площею 0,0443 га [PERSON] Також на думку суду є загалом неправомірними вказані рішення органів місцевого самоврядування щодо вказаної земельної ділянки по [ADDRESS] із віднесення її до переліку земель, що перебувають у користуванні громадян, з огляду на її перебування у приватній власності за наявності державного акту про право власності на імя [PERSON] Отже, навіть із врахуванням встановленого законом переходу цього права до позивача [PERSON] за наслідком придбання ним у власність розташованого на даній земельній ділянці житлового будинку, для обслуговування якого встановлено її цільове призначення, визнання такого права, а надто можливість відповідного розпорядження цієї земельною ділянкою не належить до повноважень Жмеринської міської ради, як такої що не належить до земель державної чи комунальної власності, становлячи відповідний цивільний спір між вказаними фізичними особами, а також не підлягає вирішенню самим лише постановленням рішення третейського суду (т.1 а.с.78-79) без видачі судом загальної юрисдикції виконавчого листа на його виконання, за отриманням якого у встановленому порядку згідно пояснень представника позивача [PERSON] заінтересовані особи не звертались. Тобто, при існуванні вказаних правовідносин стосовно права приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0443 га, можливість надання її позивачу органом місцевого самоврядування в порядку виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на права власності на цю ж саму земельну ділянку заздалегідь виключалась, передбачаючи за потреби інший спосіб захисту відповідного права у добровільному порядку із попереднім власником або за наявності спору в порядку судового провадження, з можливістю після чого виготовлення передбаченої також на той час технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі власних правовстановлюючих документів у відповідності до вимог п."и" ч.2 ст.25 Закону України "Про землеустрій" у чинній на той час редакції. Також за змістом технічної документації щодо земельної ділянки позивача відсутнє рішення органу місцевого самоврядування щодо надання йому у власність для розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,0019 га, на різницю якої у порівнянні із визначеної первісним державним актом на імя [PERSON] виконано та затверджено технічну документацію позивача [PERSON], не становлячи жодних обєктивних підстав збільшення вказаної площі. Крім того, за змістом технічної документації щодо земельної ділянки позивача [PERSON] за змістом протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 27.11.2006 року відсутнє відповідне погодження межі у відповідній її частині із власником суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] за фактом виданого їй на той час державного акті на право власності щодо неї, що з огляду на заявлений наразі предмет позову стосовно оспорювання прав позивача, які він вважає порушеним відповідачем саме щодо розташування розділового паркану із порушенням лінії межі згідно його технічної документації має істотне значення для спірних правовідносин. З урахуванням наведеного суд визначає вочевидь недопустимими представлені позивачем докази, а саме Технічну документацію із землеустрою, щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], виданий на підставі неї [PERSON] державний акт на вказану земельну ділянку серії [NUMBER], а також висновки судової земельно-технічної експертизи в частині їх здійснення на підставі цих документів позивача, оскільки ним вони первісно отримані з порушенням вимог закону. Суд не приймає до уваги твердження сторони позивача стосовно недійсності виготовленої на замовлення відповідача [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відносно належної їй земельної ділянки по [ADDRESS] з підстав відсутності рішення органу місцевого самоврядування про її затвердження, оскільки за встановленим порядком складання такого виду технічної документації із землеустрою, що визначається відповідно Інструкцією, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, обовязковості такого рішення не передбачено. Разом з тим, з огляду на те, що за типовою формою визначеного невідємною частиною вказаної технічної документації акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, визначеної додатком 2 вказаної Інструкції, передбачено серед іншого встановлення факту невиявлення претензій до існуючих меж з боку власників/користувачів суміжних земельних ділянок, стосовно чого визначено отримання їх особистих підписів, наявність яких за змістом Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 31.07.2017 року не є очевидною з огляду на їх виконання виконавцем-землевпорядником, про що додатково свідчить їх затвердження його особистою печаткою по аналогії із оформленням решти документів. Такі обставини, надто з урахуванням виготовлення цієї документації пд час невирішеного по суті даного спору саме з приводу розташування парканів по відношенню до межі сторін не визначають безумовної відповідності вимогам закону під час складання даного акту та забезпечення належної реалізації прав усіх учасників такої дії, яка у даному конкретному випаду не може визначатись формально та довільно. У звязку з цим суд також визнає недопустимим доказом Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі відносно земельної ділянки по [ADDRESS], що належить [PERSON], а також висновки судової земельно-технічної експертизи в частині їх здійснення на підставі цих документів відповідача, оскільки останньої вони первісно отримані з порушенням вимог закону. За таких обставин суд визнає недоведеним позивачем всупереч власному обовязку доказування заявлених ним позовних вимог в частині порушення відповідачем його права на використання належної йому земельної ділянки щодо розташування на певній її частині металевого та деревяного паркану, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих фактів суду в ході розгляду даної справи не представлено. Разом з тим, в межах заявлених позовних вимог, виходячи із встановлених в ході судового засідання обставин існування фактичного використання сторонами суміжних земельних ділянок, суд визначає належно обгрунтованою вимогу позивача щодо встановлення оспорюваного земельного сервітуту саме за варіантом згідно додатку 13 висновку вказаної судової земельно-технічної експертизи, яким його визначено виходячи з параметрів гаража позивача по фактичному використанню, для можливості проходу до його задньої стінки, що з урахуванням розрахованої площі 4 кв.м. вочевидь не становить суттєвого обмеження прав відповідача щодо її земельної ділянки. При цьому судом визначаються неаргументованими заперечення сторони відповідача стосовно неприналежності вказаного гаража до обєктів нерухомості, що спростовується змістом договору купівлі-продажу від 28.05.1996 року та технічного паспорту належного позивачу домовлодіння по [ADDRESS], згідно яких вказаний гараж означений літерою "Д", що застосовується до відповідних обєктів нерухомого майна. Безпідставними також за визначенням суду є доводи сторони відповідача стосовно можливості визначення певного періоду для потреб ремонту гаража та недоцільності у звязку з цим застосування оспорюваного земельного сервітуту безстроково, оскільки потреба обслуговування гаража, що є відповідним обєктом капітального будівництва, включає окрім поточного та капітального ремонту й ряд інших необхідних заходів по утриманню нерухомого майна, терміни та потреби здійснення яких не є передбачуваними наперед. За таких обставин суд доходить висновку, що з метою реалізації права вільного обслуговування позивачем належного йому гаража, через особливості його побудови якого доступ до його задньої стінки можливий лише з території суміжної земельної ділянки відповідача, існує необхідність встановлення постійного земельного сервітуту щодо права проходу по ній позивачем площею 4 кв.м. та шириною в 1 м., на внесення плати за це, якої власне не потребувала і відповідач. Враховуючи постановлення рішення в частово в інтересах позивача, пропорційному стягненню на його користь з відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (т.1 а.с.1), 2476 грн. в частині витрат на проведення експертизи (т.2 а.с.84,90,137), та 3000 грн. компенсації витрат на професійну правову допомогу (т.2 а.с.156,157,169), а всього 6027, 20 грн. судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved