Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Кременчуцької міської Ради за участі третьої особи Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, [ADDRESS], та складається з житлового будинку літ «А, а1, а2, аг», навісу літ «Ан», сараю літ «Б», погребу літ «Бп», навісу літ «Бн», вбиральні літ «Г», сараю літ «Д», сараю літ «Е», гаража літ «Є», зливної ями І, воріт №1, огорожі №2, №3, в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями, [ADDRESS], та складається з житлового будинку літ «А, а1, а2, аг», навісу літ «Ан», сараю літ «Б», погребу літ «Бп», навісу літ «Бн», вбиральні літ «Г», сараю літ «Д», сараю літ «Е», гаража літ «Є», зливної ями І, воріт №1, огорожі №2, №3. [PERSON] склала заповіт, посвідчений 12.10.1999 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., яким все своє майно, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповідала [PERSON] [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до Другої кременчуцької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] Інших спадкоємців [PERSON] не має. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М., зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не зданий в експлуатацію, і є в наявності тільки Договір №59 на право будівництва індивідуального житлового будинку від 09.07.1959 року, посвідчений Крюківською нотконторою 19.08.1959 року за реєстровим №3341, та довідка Кременчуцького бюро технічної інвентаризації від 01.11.2017 року, за якої вбачається, що об'єкт не значиться зареєстрованим в МБТІ. За таких обставин позивач звернувся для захисту своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Просила суд його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Другої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Подав до суду письмове клопотання, в якому просив справу слухати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 09.07.1959 року відділом комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради депутатів трудящих [PERSON] (зазначено як забудівник), відведено на право безстрокового користування земельну ділянку в [ADDRESS], загальною площею 600 кв.м., згідно плану земельної ділянки. Цей факт підтверджено договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, за реєстровим номером №3341, зареєстрованого у Відділі комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради депутатів трудящих по реєстру обліку індивідуальних забудовників, книга №7, стр. 88, реєстр №867, 07.09.1955 року. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області №110 від 30.01.1998 року, вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування жилих будинків господарських будівель згідно розмірів, що підтверджуються даними бюро технічної інвентаризації додаток №1, п/п №17. по [ADDRESS], площею 600 кв.м. 12.10.1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., яким все своє майно, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповідала [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 01.03.2014 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. 07.02.2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу дружини визначено як «[PERSON]», що підтверджено свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], виданим 07.02.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області. З наданої позивачем копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] 04.12.2017 року, вбачається, що садибний житловий будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку літ «А, а1, а2, аг», навісу літ «Ан», сараю літ «Б», погребу літ «Бп», навісу літ «Бн», вбиральні літ «Г», сараю літ «Д», сараю літ «Е», гаража літ «Є», зливної ями І, воріт №1, огорожі №2, №3. Відповідно до довідки, виданої 01.11.2017 року за №61/4636 КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», за даними архівного обліку по місту Кременчуку Полтавської області станом на 28.12.2012 року в Комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» за адресою [ADDRESS] не зареєстровано нерухоме майно. Головне управління держгеокадастру у Полтавській області листом №1467/122-17 від 28.09.2017 року, повідомило, що згідно земельно - кадастрової документації, в межах Кременчуцької міської ради державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по вулиці [ADDRESS] до 01.01.2013 року не видавався. На підставі розпорядження міського голови від 18.02.2016 року №58-Р «Про перейменування вулиць, провулків, тупиків, проїздів, парків та скверів міста Кременчука», рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31.05.2016 року «Про перейменування вулиць міста Кременчука» та на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», назву геоніму [ADDRESS] змінено на [ADDRESS]. Цей факт підтверджено довідкою №8 виданою 03.01.2018 року №25/42-01/388 Центром надання адміністративних послуг у м. Кременчуці Кременчуцької міської ради Полтавської області. [PERSON] звернулась до Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] Проте державний нотаріус Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2017 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М., зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не зданий в експлуатацію, і є в наявності тільки Договір №59 на право будівництва індивідуального житлового будинку від 09.07.1959 року, посвідчений Крюківською нотконторою 19.08.1959 року за реєстровим №3341, та довідка Кременчуцького бюро технічної інвентаризації від 01.11.2017 року, за якої вбачається, що об'єкт не значиться зареєстрованим в МБТІ. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї бабусі, [PERSON], яка померла [INFO], отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок не має можливості, так як нотаріусом їй було відмовлено у його видачі, наразі вимушена звертатися до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON]. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» роз*яснино, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов*язки як забудовника входять до складу спадщини. Згідно листа міністерства юстиції України від 21.02.2005року №19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися у судовому порядку. Державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім.*я на житловий будинок , оскільки спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи на квартиру, що успадковується. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину у разі, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Згідно книги шостої Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст. 1216-1217). Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст. 1226). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними ( ст. 1267). Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили (п. 5 ч. 1 ст. 19 цього Закону) Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У зв*язку з неможливістю у нотаріальному порядку видати свідоцтво про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючого документа на успадковане майно, виник цивільно-правовий спір. Згідно з частиною дев*ятою статті 15 Закону України від 01.07 2004року №1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до вимог п.6 частини першої статті 19 Закону України від 01.07.2004року №1952-1V«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно з підпунктом 3 пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013року №868, документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення прав на нерухоме майно, є зокрема, свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом. Відповідно до ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема правочинів. Відповідно до ст.331ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена/створена/ особою, набуваються нею, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] було збудовано. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №174/2014, [PERSON] у відповідності до ст.1222, 1223, 1268 ЦК України, як спадкоємець за заповітом в установлений законом строк прийняла спадщину [PERSON] та звернулася до Другої кременчуцької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після померлої [PERSON], померлої [INFO], крім [PERSON] не має. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруд, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Разом з тим ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, передбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти не передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. З аналізу наведених норм вбачається, що громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці, яка перебувала в їх законному користуванні або у приватній власності. Також за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкодавці не отримали документи. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка по [ADDRESS]. Відповідно до договору №59 на право будівництва індивідуального житлового будинку від 09.07.1959 року [PERSON] також була надана в безстрокове користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою [ADDRESS]. Таким чином враховуючи, те що житловий будинок [ADDRESS] який складається з житлового будинку літ «А, а1, а2, аг», навісу літ «Ан», сараю літ «Б», погребу літ «Бп», навісу літ «Бн», вбиральні літ «Г», сараю літ «Д», сараю літ «Е», гаража літ «Є», зливної ями І, воріт №1, огорожі №2, №3, збудований до 05.08.1992 року на відведеній для цього земельній ділянці, яка була передана спадкодавцю [PERSON] у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та на який спадкодавець за життя не отримала документи, суд вважає за необхідне визнавати право власності в порядку спадкування на спірний будинок за позивачем. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] до Кременчуцької міської Ради за участі третьої особи Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягають задоволенню. Таким чином, позов є законним , обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, визнавши за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], та складається з житлового будинку літ «А, а1, а2, аг», навісу літ «Ан», сараю літ «Б», погребу літ «Бп», навісу літ «Бн», вбиральні літ «Г», сараю літ «Д», сараю літ «Е», гаража літ «Є», зливної ями І, воріт №1, огорожі №2, №3, в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON]

Outcome: approved