Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] у селі Красне Красноармійського району Донецької області у віці [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 жовтня 1996 року виконкомом Красненської сільської ради Красноармійського району Донецької області (про що в книзі реєстрації актів про смерть складено відповідний актовий запис за № 31). Останнім зареєстрованим\~місцем проживання\~померлого є:\~ [ADDRESS] ,\~та на\~день смерті\~мав наступний\~склад сім`ї\~-\~ [PERSON] (дружина),\~що підтверджується\~довідкою-\~№ 155\~від 19.03.2018,\~виданою відповідачем,\~Сонцівською сільською\~радою.\~ Після смерті померлого відкрилась спадщина у вигляді права на отримання земельної частки (паю) розміром 6,5 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП ім. Свердлова відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0226269, виданого 23.03.2000 року на підставі розпорядження Красноармійської райдержадміністрації № 140 від 22.3.2000 року. Спадкоємцем першої черги по закону до майна померлого батька, була мати позивачки - [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу як спадкоємець першої черги по закону як дружина померлого. Оскільки спадкодавець, [PERSON] , помер до набрання чинності чинним Цивільний Кодексом України (в редакції 2004 року), то дані правовідносини із спадкування до майна померлого регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Свідоцтво про право на спадщину на оспорювану земельну частку (пай) на даний час не видавалось. 08 травня 1997 року державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий номер 583) на ім`я [PERSON] на жилий будинок за адресою [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на оспорювану земельну частку (пай) померла мати отримати не встигла, оскільки [INFO] померла. 22 грудня 2000 року державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (реєстровий номер 1505) на ім`я позивачки на жилий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно правових норм ст. 551 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, позивачка [PERSON] , має право на отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) розміром 6,5 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП ім. Свердлова відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0226269, виданого 23.03.2000 року на підставі розпорядження Красноармійської райдержадміністрації № 140 від 22.03.2000 року, та який належав її померлому батьку, [PERSON] , спадкоємцем якого була її померла мати, [PERSON] , спадщину після смерті якої позивачка прийняла в установленому законом порядку. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно нотаріусом було відмовлено з підстав того, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] була заведена 22.112.2000 року, та вже було видано свідоцтво про право на спадщину 22.12.2020 року, проте в серпні 2012 року була передана на зберігання до обласного державного нотаріального архіву у Донецькій області, але доступ до архівних документів відсутній, що викладено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 грудня 2020 року державного нотаріусу Другої покровської державної нотаріальної контори Радочиної О.І. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних нотаріальних архівах, призвело до грубого порушення спадкових прав позивачки як спадкоємця за заповітом до спадкового майна померлої мами, [PERSON] . Позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування у вигляді права на земельну частку (пай), площею 6,5 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП ім. Свердлова, яка розташована на території с. Сонячне (колишня назва Красне) Покровського (колишня назва Красноармійського) району Донецької області відповідно до сертифікату на право на земельну власності на земельну частку (пай) Серія ДН № 0226269 від 23.03.2000 року, який був виданий на підставі розпорядження голови Красноармійської районної державної адміністрації від 22.03.2000 року за № 140, та був виданий на ім`я спадкодавця, [PERSON] , який помер [INFO] у селі Красне Красноармійського району Донецької області, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не переоформила своїх спадкових прав, оскільки [INFO] померла. Ухвалою суду від 11.02.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження. Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі Курахівської міської ради, проти позовних вимог не заперечують. \~ \~ \~ \~Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Відповідно до\~частини 3\~статті 223\~ЦПК України\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народилась [INFO] , у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати [PERSON] , батько [PERSON] (а.с.5). [PERSON] помер [INFO] у селі Красне Красноармійського району (а.с.6). [PERSON] померла [INFO] у селі Красне Красноармійського району (а.с.7). [PERSON] 07.11.1969 року уклала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки № 155 від 19.03.2018 року, виданої Сонцівською сільською радою, [PERSON] , який помер [INFO] , з 1946 року був зареєстрований і постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Проживав разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] (а.с.10). На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0226269 громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Свердлова с. Красне Красноармійського району [PERSON] на підставі розпорядження Красноармійської районної державної адміністрації від 22.03.2000 року № 140, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Свердлова, розміром 6,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.11). Відповідно до листа Донецького обласного державного нотаріального архіву від 21.10.2020 року надати відповідь щодо спадкової справи № 128 після смерті [PERSON] не виявляється можливим, оскільки всі документи Другої покровської держконтори за 1973-2001 року прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній (а.с.18). Постановою від 09.12.2020 року державного нотаріусу відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] . Причиною відмови стало те, що спадкова справа була заведена 22.12.2000 року та вже було видано свідоцтва про право на спадщину 22.12.2000р. (на жилий будинок). Ця спадкова справ була передана в серпня 2012 р. на зберігання до обласного державного нотаріального архіву у Донецькій області (а.с.19). 08.05.1997 року видане свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку та грошових вкладів (а.с.22). 22.12.2000 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку (а.с.23). Згідно інформації Другої покровської державної нотаріальної контори від 16.02.2021 року, надану на виконання ухвали суду від 11.02.2021 року, спадщина після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкривалась 08.05.1997 р. Повідомити відомості про коло спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадщини та на яку саме спадщину було видано свідоцтво про право на спадщину від 08.05.1997р. за реєстровим № 583, не мають можливості, оскільки спадкова справа за 1997 рік знаходиться на зберіганні в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві м. Донецьк. Спадщина після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкривалась 22.12.2000 р. Повідомити відомості про коло спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадщини та на яку саме спадщину було видано свідоцтво про право на спадщину від 22.12.2000р. за реєстровим № 1505, не мають можливості, оскільки спадкова справа за 2000 рік знаходиться на зберіганні в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві м. Донецьк (а.с.32). Стаття 1216 ЦК України\~визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок йог смерті (ч.1 ст.1218\~УК України). Відповідно до положень\~ст.1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3\~Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV\~право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР\~(далі-\~ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно\~ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР\~спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Спадкодавець [PERSON] до смерті спадковим майно не розпорядився, заповіт не залишив. Статтею 529 ЦК УРСР\~визначено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти, чоловік (дружина), батьки померлого. В період чинності\~ЦК УРСР\~його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 548 ЦК УРСР\~передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 549 ЦК УРСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач, як донька спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Відповідно до\~ст.560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що на сьогоднішній день позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої спадкові права. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~30.05.2008\~N7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року(561-12),Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95(720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента\~України від\~8\~серпня 1995року\~за №720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд.X "Перехідні положення" ЗК(2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Статтею 55\~Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. \~ \~ \~ \~Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на вищевказане майно. Положення ст.ст.81, 131\~ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved