Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Із 2002 року [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] до [INFO] - день смерті останньої. Заявник бажає встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім'єю, оскільки він стане підставою для оформлення спадкових прав, а тому за захистом своїх прав та інтересів з відповідною заявою звернулася до суду. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав її заяву і пояснив суду, що понад п'ять років вона доглядала за [PERSON] оскільки та проживала одиноко і за станом свого здоров'я не могла себе обходити та вести домашнє господарство. Впродовж цього часу [PERSON] вела домашнє господарство [PERSON], готувала їй, розпоряджалася її пенсією. Після смерті [PERSON] вона проводила її поховання, організовувала поминки і встановила пам'ятник. Необхідність встановлення факту проживання однією сім'єю виникла у зв'язку з тим, що вона бажає оформити спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Курашовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони проживали по-сусідству із [PERSON], а тому їм добре відомо, що [PERSON] з 2002 року доглядала за нею, за її городом та господарством, готувала їсти, обпирала, а після смерті [PERSON] саме [PERSON] взяла на себе всі обов'язки по похованню останньої та встановила на її могилі пам'ятник. Факт проживання сім'єю [PERSON] та [PERSON], крім пояснень свідків, також стверджується довідками виконавчого комітету Курашовецької сільської ради № 249 та № 250 від 10 квітня 2008 року (а.с. 7-8), а також накладною (а.с. 9) про купівлю пам'ятника. Допитана за клопотанням представника заінтересованої особи як свідок [PERSON] суду пояснила: Вона з 2003 року працює секретарем Курашовецької сільської ради. Не заперечуючи факту, що саме [PERSON] доглядала і допомагала [PERSON] в останні роки її життя, провела її поховання, стверджує, що жили ці особи кожна у своєму будинку. Представник заінтересованої особи - сільський голова Курашовецької сільської ради Гикавчук Василь Олексійович- у судовому засіданні пояснив, що йому добре відомо, що [PERSON] проживала одиноко. Певний час до неї навідувався із с. Курашівці її далекий родич [PERSON]. В останні роки життя [PERSON] доглядала [PERSON], але вони не жили разом. Вважає, що в судовому засіданні не доведено факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім'єю, але вирішення питання про задоволення чи відмову в задоволенні заяви поклав на розсуд суду. На ствердження таких своїх пояснень сільський голова Курашовецької сільської ради подав суду виписки з погосподарських книг (а.с. 16-17), з яких слідує, що [PERSON] та [PERSON] завжди були зареєстровані за різними адресами. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, суд прийшов до висновку, що пояснення в судовому засіданні сільського голови та секретаря Курашовецької сільської ради про те, що [PERSON] та [PERSON] завжди проживали за різними адресами, ніяким чином не спростовують доводи сторони заявника щодо факту, який [PERSON] просила встановити, а її вимога, навпаки, є доведеною, а тому заяву слід задовольнити. Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги може належати не лише жінка або чоловік, які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, а також й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") визначив, що обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Судом достеменно встановлено, що [PERSON] з власної волі здійснювала догляд за пристарілою сусідкою [PERSON], а коли та зовсім занемогла, - замінила їй родину: обходила її, піклувалася про її здоров'я, харчування, побут, а для цього використовувала і її, і свої кошти, доглядала будинок і присадибну земельну ділянку, а після смерті здійснила поховання, поминки, встановила пам'ятник на могилі. Отже, [PERSON] мала не лише право на отримання, наприклад, недоотриманої пенсії чи допомоги на поховання (а.с. 10), а й відчувала обов'язок перед покійною похоронити її за всіма традиціями (а.с. 9). З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заявник довела суду, що померла [INFO] (а.с. 4) [PERSON] проживала з нею однією сім'єю понад п'ять років з 2002 року до дня смерті. Свідоцтвом про смерть (а.с. 6), своїми поясненнями та поясненнями свідків у судовому засіданні заявник довела, що встановлення факту їй необхідно для оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON].

Outcome: approved