Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , Страхова компанія ТДВІ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Позовнівимоги обґрунтовані тим, що вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 12 жовтня 2018 року 2018 року у відношенні [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України , в частині вирішеного цивільного позову потерпілої [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, скасовано та призначено новий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства. Цим злочином позивачу спричинено матеріальну шкоду в розмірі 18906,88 грн. та моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. 14.08.2019 року позивач надала уточнену позовну заяву в якій зазначила, що 05.02.2019 року Страхова компанія ТДВІ СК «Альфа-Гарант» здійснила їй страхову виплату у розмірі 11500 грн. Станом на теперішній час не має жодних фінансових або будь яких інших претензій, щодо виплат. Вважає, що між нею та ТДВІ СК «Альфа-Гарант» відсутній предмет спору. У зв`язку з вищенаведеним просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 18906,88 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. Ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду від 05 лютого 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. 04.06.2019 року відповідач [PERSON] надав відзив на позов в якому просив відмовити у позові в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 18906,38 грн., у зв`язку недоведеністю. Відносно моральної шкоди застосувати ст.1188 ЦК України та урахувати, що ним відшкодована шкода у розмірі 5000 грн., та СК ТДВ «Альфа-Гарант» у розмірі 11500 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково з підстав викладених у відзиву наданому на позовну заяву, а саме в розмірі 50% моральної шкоди, також просив справу розглядати за його відсутності та відсутності його представника. Представник СК ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 березня 2017 року приблизно о 14-24 годин [PERSON] , керуючи належним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] технічно справним автомобілем «ВАЗ-2107», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по вул. Козацька в м. Синельникове Дніпропетровської області, з боку вул. Тупа в напрямку вул. Гоголя. У ході руху водій [PERSON] , проявляючи злочинну недбалість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, перед початком виконання маневру розворот ліворуч, не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу мопеду «Lifan LF 50Q-2», без реєстраційного номеру, під керуванням водія [PERSON] , що рухався позаду нього у попутному із ним напрямку та виконував маневр його обгону. В ході виконання маневру розвороту ліворуч на вул. Дружби [PERSON] виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення лівою боковою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ-2107», реєстраційний номер [NUMBER] , передньою частиною мопеду «Lifan LF 50Q-2» без реєстраційного номеру. Своїми діями [PERSON] грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України. Смерть [PERSON] настала внаслідок сукупної тупої травми тіла, що супроводжувалася закритою внутрішньочеревною травмою з крововиливами під оболонки та у шлуночки головного мозку, численними переломи ребер, забоями легень, розривом селезінки та масивною внутрішньою кровотечею, що у сукупності ускладнилося розвитком шоку, який і з`явився безпосередньою причиною смерті. Комплекс всіх тілесних ушкоджень, встановлених під час експертизи трупу [PERSON] , за своїм характером відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18906 грн.88 коп. і моральної шкоди завданої злочином у розмірі 60000 грн., задоволено у повному обсязі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2018 року вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року, ухвалений стосовно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовано, призначено в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Зі змісту ухвали Дніпропетровського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року вбачається, що вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року, ухвалений стосовно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано, призначено в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки встановлені вироком суду, який набрав законної сили. У результаті вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивачу [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди. В силу ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 даного Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 18906 грн. 80 коп., суд зазначає наступне. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Однак, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди, а саме: витрат на заходи поховання в розмірі 1194,88 грн., та витрат на ритуальні послуги в розмірі 7236 грн., не підтверджені матеріалами справи, оскільки копій чеків, наданих позивачем на підтвердження цих вимог, надані на ім`я іншої особи, в зв`язку з чим вони не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази. Будь-якого іншого документального підтвердження вказаних витрат позивачем надано не було, тобто є недоведеними та задоволенню не підлягають. Всупереч вказаним положенням, позивачем не додано накладних, фіскальних чеків, квитанцій на підтвердження позовних вимог в частині понесення похоронних витрат в зазначеному вище розмірі. Кошти які були витрачені позивачем на поминальний обід у розмірі 1606 грн., та встановлення пам`ятника у розмірі 4270 грн., задоволенню підлягають, оскільки підтверджується чеками, які є в матеріалах справи. Також, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача витрат пов`язаних з вартістю розбитого мопеду в розмірі 4600 грн., позивачем недоведені, оскільки документального підтвердження вказаних витрат позивачем не надано. В копії товарного чеку №107 від 08.09.2010 р., який є в матеріалах справи, чітко не зазначено який це транспортний засіб, ким саме був придбав вищезазначений мопед, тому не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ. Так, розмір збитків, заподіяних в результаті злочину, визначається шляхом подання документів, які підтверджують вартість понесених витрат та розрахункові документи про оплату товарів та послуг. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином є обґрунтованою частково та підлягає частковому задоволенню і з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, яка спричинена кримінальним правопорушенням, доведена під час судового розгляду цивільної справи, в розмірі 5876,00 грн. Також позивач зазначила, що 05.02.2019 року страхова компанія ТДВ СК «Альфа -Гарант», здійснила їй виплату страхового відшкодування в сумі 11500 гривень 00 коп., за ДТП, що сталося 14.03.2017р. За змістом частини першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Судом встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] його дочка [PERSON] зазнала душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної людини. Суд вважає, що внаслідок ДТП, в якій загинув [PERSON] , відповідачем була завдана позивачу моральна шкода, оскільки вона понесла моральні (душевні) страждання внаслідок втрати члена сім`ї, були порушені їхні нормальні життєві (сімейні) зв`язки та усталений образ життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями, 1167, 1168,1177 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Сам факт заподіяння шкоди здоров`ю спричиняє моральну шкоду, що узгоджується з положеннями ст. 23 ЦПК та не викликає сумніву. Враховуючи настання тяжких наслідків в результаті ДТП (втрата потерпілою батька), тяжкість вимушених змін у її житті, понесені позивачем цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їй людини, та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. Суд не приймає доводи відповідача, про те, що ним відшкодована шкода позивачу [PERSON] , в розмірі 5000 гривень, оскільки з розписки яка є в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] 10.05.2017 року надавав грошові кошти в розмірі 5000 грн., на лікування [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог . Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача матеріальна шкода у сумі 5876 гривень та 60 000 гривень моральної шкоди. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Outcome: partial