Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про скасування реєстрації речових прав, права власності на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна квартира, об`єкт житлової нерухомості, адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2015216346101, власник: Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», код ЄДРПОУ: 23494714 на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3528, виданий 31.07.2007, видавник: видавник: Пелех О.З., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 7900823454828, виданий 06.11.2019 р., видавник: УКРПОШТА, повідомлення, серія та номер: 22429 виданий 28.10.2019, видавник; АТ «АЛЬФА-БАНК», Державна реєстрація проведена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівська обл., Барбуляк Христина Миколаївна, номер запису про право власності 35183602, дата та час державної реєстрації 24.01.2020 13:29:27, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50808225 від 24.01.2020 17:29:45; поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт житлової нерухомості що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2015216346101 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3527 від 31.07.2007 р. від 23 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 лютого 2020 року представниками АТ «Альфа-Банк» була здійснена спроба увірватися в мою квартиру за адресою: [ADDRESS] ., де в цей час перебувала моя теща з двома моїми неповнолітніми дітьми, з вимогою негайно її звільнити та передати ключі від квартири, посилаючись на те, що вищенаведена квартира є власністю АТ «Альфа-Банк». Негайно прибувши в квартиру та за участю викликаної нею поліції представники АТ «Альфа-Банк» надали поліції документ, а саме «Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. На вимогу поліції представники ПАТ «Альфа- Банк» надали мені копію цього документа (копія додається) та направились в поліцейську дільницю для складання Акта про недопуск мною до власності АТ «Альфа-Банк». При цьому мені в присутності свідків представниками ПАТ «Альфа- Банк» було заявлено, якщо я негайно не звільню квартиру та не передам ключі від неї, або не розрахуюсь з банком, вони пропишуть у цю квартиру 20 осіб ромської національності, або невідкладно продадуть, а потім ще перепродадуть квартиру третім особам. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна 24.01.2020 року здійснила перехід права власності на квартиру на Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК». При цьому підставою виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер: 3528, виданий 31.07.2007 року, видавник: Пелех О.3., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, рекомендоване відправлення, серія та номер 7900823454828, виданий 06.11.2019 року, видавник УКРПОШТА, повідомлення серія та номер 22429 виданий 28.10.2019 року, видавник АТ «АЛЬФА-БАНК». З наведеного вбачається, що перехід права власності на нерухоме майно здійснений приватним нотаріусом на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», при цьому АТ «АЛЬФА-БАНК» приховав, а нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності судового рішення, що набрало законної сили, яким ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (правонаступник АТ «АЛЬФА-БАНК») відмовлено в позові до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] . Вважає рішення приватного нотаріуса Барбуляк Хрисини Миколаївни (індексний номер 50808225 від 24.01.2020) про перехід права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» та дії самого банку незаконними з наступних підстав. Обставини справи: 31.07.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № №1304/0707/71- 00 (копія додається). Згідно п.1.1. вищезазначеного договору банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 108 000, 00 доларів СІНА на строк з 31 липня 2007 року по 30 липня 2032 року включно на умовах, передбачених у цьому договорі. Згідно п.1.2. Договору кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь [PERSON] в оплату за Договором купівлі-продажу, зазначеному в п. 1.4 договору, згідно якого кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між Позичальником та [PERSON] з метою придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . В якості забезпечення основного зобов`язання між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір (копія додається). В подальшому кредитний договір та договір забезпечення (іпотеки) за декількома послідовними операціями купівлі-продажу кредитного портфелю переходили до інших банківських та фінансових структур та в кінцевому випадку знаходяться на обслуговуванні АТ «АЛЬФА-БАНК». Відповідно до пунктів 12, 12.1, 12.2, 12.3, 12.3.1 іпотечного договору за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В квітні 2014 року у зв`язку з тим, що, на думку банку, позичальник [PERSON] неналежно виконує умови кредитного договору, ПАТ «АЛЬФА-БАНК» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки до Личаківського районного суду м. Львова. Рішенням Личаківського районного суду від 25 вересня 2015 року у справі № 463/1673/14-ц позов ПАТ «АЛЬФА- БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1304/0707/71-001 від 31.07.2007 року задоволено. Додатковим Рішенням Личаківського районного суду від 27 листопада 2015 року у цій справі здійснені уточнення щодо основного рішення. Не погодившись з даним рішенням [PERSON] оскаржив його в апеляційній інстанції. Рішенням колегії суддів палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року у справі № 463/1673/14 Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року у частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та Додаткового рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Касаційна скарга на Рішення суду апеляційної інстанції від 11 квітня 2016 року не подавалась. Рішення набуло законної сили. Крім того, 31.07.2015 року ПАТ «АЛЬФА-БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1304/0707/71-001 від 31.07.2007 р. Рішенням Шевченківського районного суду від 10 серпня 2016 року у справі №466/5883/15-ц у задоволенні позову ПАТ «АЛЬФА- БАНК» до [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за недоведеністю. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року у справі №466/5883/15-ц рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 р. залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 466/5883/15-ц справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, та на даний момент рішення Шевченківського районного суду м. Львова ще не прийнято. Вище наведене свідчить про те, що між сторонами існує спір про заборгованість, рішення щодо якої на даний час в судовому порядку судом не визначено. Крім того, слід зазначити, що позивачем була надана відповідь на вимогу банку, в якій позивач звертає увагу банку, що питання стягнення на предмет іпотеки вже було вирішено в судовому порядку з зазначенням рішення суду, яким банку було відмовлено в зверненні стягнення на предмет іпотеки. Попри те, дана відповідь банком проігнорована. За даних обставин, позивач вважає, що мало місце незаконне заволодіння чужим майном, зокрема квартирою. Нормативне обґрунтування позовних вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст. 26 Закону № 1952-ІУ записи до Державного реєстру речових прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис. Згідно ч.4 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як передбачено статтею 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Приймаючи рішення про перехід права власності приватний нотаріус не врахував, а Банком приховано той факт, що ПАТ «АЛЬФА-БАНК» вже було обрано судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже за наявності судового рішення, яким банку було відмовлено та яке набрало законної сили, він не мав правових підстав для використання позасудового порядку врегулювання. Вищенаведені обставини свідчать про те, що були відсутні правові підстави для прийняття рішення індексний номер 50808225 від 24.01.2020 року 17:29:45 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно: об`єкт нерухомого майна, квартира, об`єкт житлової нерухомості, адреса: [ADDRESS] за АТ «АЛЬФА-БАНК». Відповідно до часини 2 стаття 22. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. На підставі аналізу вищезазначених норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, слід прийти до висновку, що оскаржуване рішення прийняте без належного дотримання норм чинного законодавства, а отже, заявлені за позовом вимоги підлягають задоволенню. Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. подала відзив на позов. У відзиві посилається на те, що згідно з п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акту, вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Тобто нотаріус/реєстратор при оскарженні таких дій стягувача не є відповідачем, відповідальність покладається на стягувана. Нотаріус у цьому провадженні виступає як третя особа. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав, умови, підстави та процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 1125 грудня 2015 р. № 1127. 24.01.2020 року нею, як державним реєстратором, здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2015216346101), згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та пп. 11,12 Іпотечного договору від 31.07.2007 року, посвідченого Пелех О.З., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області за реєстр. № 3528. Від АТ «АЛЬФА-БАНК» для вищевказаної реєстрації мною отримані такі документи: Заява про державну реєстрацію права власності; Іпотечний договір, реєстр, номер: 3528, виданий Пелех О.З., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу; Довіреність, посвідчена Розсоха С.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу за реєстр. № 141; висновок про вартість майна, серія та номер: бн, видавник: ТОВ "НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ"; повідомлення, Серія та номер: 22429, видавник: АТ "АЛЬФА-БАНК"; копія статуту ПАТ "СВЕДБАНК", серія та номер: 1838, видавник: Голубнича О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Банківська ліцензія, серія та номер: 61, видавник: Національний банк України; витяг з ДРЮО, ФОП та ГФ, серія та номер: 25009061, видавник: Розсоха С.С.; копія договору, серія та номер: 937, видавник: Мироник О.В.., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; копія договору, серія та номер: 1306,1307, видавник: Шевченко О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 7900823454828, видавник: УКРПОШТА. Згідно п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127: «Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотеко держателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку»: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід прав оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку». Окрім того, відповідно до п. 8 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі; - згідно абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна; - згідно ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюється виключно за рішенням суду. Зважаючи на вищевикладене вважає, що усі нотаріальні та реєстраційні дії вчиняються нею виключно на підставі чинного законодавства України. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» подав відзив на позов, у якому посилається на те, що АТ «Альфа-Банк» з позовними вимогами не погоджується з таких підстав. 1.Щодо твердження позивача відносно того, що позивач вже обрав судовий спосіб Захисту в межах справи № 463/1673/14, інформуємо, що цей спосіб захисту не є реалізований, оскільки як зазначив сам позивач в задоволенні позову було відмовлено та відповідне рішення суду набрало законної сили. 1.1.Щодо справи № 466/5883/15-ц та зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним, то Верховний Суд в цій справі у своїй постанові від 16.05.2018 року зазначив: «…на підтвердження права вимоги за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001 ПАТ «Альфа-банк» було надано витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, відповідно до якого до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001. Вважаючи вказаний витяг неналежним доказом переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором, суди не мотивували, якими доказами спростовується така інформація…." Це і була підстава скасування рішень (негативних для банку) двох інстанцій та скерування справи на новий розгляд. Тобто Верховний Суд чітко зазначив що правонаступництво є належним. В подальшому Шевченківський районний суд м. Львова виніс ухвалу суду від «11» червня 2019 року якою ухвалив: цивільну справу №466/5883/15-ц в частині зустрічного позову до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 1304/0707/71-001 від 31.07.2007 року провадженням закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили. Таким чином кредитний договір не є припинений не є визнано не дійсним станом на момент реєстраційних дії, рішення про це не було. Станом на момент реєстраційної дії рішення суду про визнання недійсним договору факторингу чи договору відступлення прав за іпотечними договорами не було та не буде очевидно. Оскільки, як зазначив позивач, із 25.09.2015 року йому відомо про факторинг, а позовна давність встановлена законом сплила ще 26.09.2018 року то і оскаржити ці правочини позивач зможе хіба безрезультатно, а до оскаржуваної реєстраційної дії в справі вже не встиг. Також, зазначає, що вимоги про скасування зазначених вище правочинів не заявлено. 2. Так скерування відповіді на вимогу в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» це добре, але - виконання даної вимоги не відбулось. 3. Додатково інформуємо суд, що дані правовідносини чітко регулюються п.61 "Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та порушень даного порядку при вчиненні даної оскаржуваної реєстраційної дії не відбулось. 4. Неналежний вид захисту: Згідно висновків наведених у постанові Великої палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) "71 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що власник з дотриманням вимог статтей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, якщо воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника". Вказаний висновок Великої палати Верховного Суду 30.10.2019 року у справі № 1686/7635/) (Провадження № 61-3799св19) Верховний Суд у складі колеги суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду застосував до правовідносин, аналогічних відносинам у даній справі. А також у висновку Великої Палати Верховного Суду (Постанова від 12.02.2020 року по справі П/811/1640/17. Тобто позивач мав звертатися до суду із вимогою про витребування майна, однак цього не зробив. Зазначає: «5. До слова окремою тезою хочемо зазначити є таке крилате визначення (стала синтенція) з відомого фільму ( вор должен сідєть в тюрмє) в даному випадку вважаємо, що якщо людна взяла кошти ще в далекому 31.07.2007 році, то має їх повернти і уже не має значення банку чи не банку чи простій фізичній особі чи будь кому, чи проста позика між фізичними особами, взяв то ПОВЕРНИ, весь світ так живе. Тому і запроваджено право в Україні на застосування ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». До речі Позивач не заперечує що кошти ВЗЯВ!» Представник позивача подав відповідь на відзив відповідача АТ «Альфа-Банк». У відповіді на відзив посилається на те, у відзиві відповідач, не заперечуючи фактичні обставини справи, викладені в позовній заяві, зводить свою позицію, викладену в пунктах 1, 3, 4. відзиву, до наступного, зокрема інформує суд, що обраний АТ «Альфа-Банк» судовий спосіб захисту в межах справи № 463/1673/14 не є реалізованим, оскільки рішенням Апеляційного суду у Львівській області від 11 квітня 2016 року у справі № 463/1673/14 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено за недоведеністю вимог. Відтак, АТ «Альфа-Банк» за наявності рішення суду, яке набрало законної сили та яким відмовлено в зверненні стягненні на предмет іпотеки за недоведеністю вимог, вважає правомірним обрання іншого, а саме позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки з поданням реєстратору відповідних документів на здійснення перереєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відповідач стверджує, що така перереєстрація проведена в порядку та в відповідності до п. 61 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та порушень даного порядку при вчиненні даної оскаржуваної реєстраційної дії не відбулось. Пунктом 4. відзиву представник АТ «Альфа-Банк» зазначає, що позивачем ( [PERSON] ) вибраний неналежний спосіб захисту, зокрема вважає представник «Альфа-Банк», що позивач ( [PERSON] ) мав звертатися до суду із вимогою про витребування майна. Позивач вважає дії відповідача неправомірними та такими, що не відповідають вимогам закону, а твердження, наведені в відзиві помилковими з наступних підстав. Відповідно до пунктів 12, 12.1., 12.2., 12.3., 12.3.1. Іпотечного договору від 01 липня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 закону). З огляду на вказане, закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 закону): 1) передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі- продажу у порядку, встановленому статтею 38 закону. ПАТ «Альфа-Банк» (в подальшому АТ) в квітні 2014 року звернулось до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. В контексті вибору способу звернення стягнення на іпотечне майно, як способу захисту порушеного права є висновок, викладений в рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 яким визначено, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Питання вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки досліджено також Верховним Судом України у Постанові від 13.03.2017 у справі № 6-224цс, в якій викладено наступну правову позицію: "Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року у справі № 463/1673/14 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за недоведеністю позовних вимог, зокрема, щодо розміру вимоги, умов передачі кредитного договору за договорами факторінгу між банківськими установами та передачі на обслуговування кредитного договору від ТОВ «Кредитні ініціативи». Натомість судом встановлено, що заявлена позивачем станом на 01.03.2014 року сума простроченої заборгованості по кредиту (тіло кредиту) в сумі 58615,22 дол. США виникає у відповідача в відповідності до графіка погашення кредиту (Додаток № 1 до кредитного договору) із спливом терміну 20.03.2019 року, тобто через п`ять років. На дату звернення до суду [PERSON] не мав боргу, розмір якого відповідав би узгодженим сторонами умовам оплати кредиту, які викладені в Додатку № 1 до кредитного договору, а мав переплату у розмірі 18279,91 дол. США. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Статтею 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами Неможливість позасудового способу звернення на предмет іпотеки за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та яким відмовлено в зверненні стягнення на предмет іпотеки ґрунтується на правових наслідках дії законної сили саме судового рішення. Отже, викладений представником АТ «Альфа-Банк» висновок про якби існуючу відповідальність іпотекодавця (позивача) перед іпотекодержателем (відповідачем), незалежно від рішення СУДУ, яке набрало законної сили, та яким відмовлено в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, суперечить п.9 ч.3 ст.129, ет.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України, згідно яких рішення суду є обов`язковим до виконання, а невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. В даному випадку АТ «Альфа-Банк» не був позбавлений права під час судового процесу про звернення стягнення на іпотечне майно до прийняття судом рішення, або, у випадку коли б таке рішення було ухвалено на користь іпотекодержателя одночасно застосувати позасудовий спосіб захисту. Прикладом того, як судами оцінюється наявність судового процесу про звернення стягнення на іпотечне майно та одночасне застосування позасудового способу, є, зокрема, справа № 916/1816/14. Так, у вказаній справі кредитор спочатку звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, а під час розгляду справи реалізував позасудовий спосіб звернення стягнення на такий предмет іпотеки шляхом набуття його у власність, що для суду апеляційної інстанції стало підставою для припинення провадження в частині позовних вимог кредитора до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки (відповідна постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін судом касаційної інстанції). Відповідно до частин першої, другої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Отже, заявник, подаючи документи приватному нотаріусу на перереєстрацію права власності на предмет іпотеки, приховав факт рішення суду та лист іпотекодавця, надісланий на адресу АТ «Альфа-Банк» в відповідь на повідомлення АТ «Альфа-Банк» (вих. № 22429 від 28.10.2019 р.) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням здійснив неправомірні та незаконні дії, що полягають в невиконанні відповідачем рішення Апеляційного суду Львівської області у справі № № 463/1673/14 від II квітня 2016 року, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, та яке, в силу приписів п.9 ч.3 ст.129,129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання. Щодо твердження відповідача про неналежний, як зазначає відповідач, вид захисту, то таке твердження спростовується наступним. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим (пункт 57 постанови ВП ВС від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18). Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (п. 58 постанови ВП ВС від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора, який вчинив їх за заявою третьої особи, тобто дії стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором та іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна. Цей спір повинен розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, за своєю природою він є приватноправовим спором. (Висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17 (провадження № 14-331 цс 18). Посилання відповідача на висновки Великої палати Верховного Суду, викладені відповідачем в відзиві щодо неналежності вибраного способу захисту є помилковими, оскільки предметом розгляду у цих справах були інші підстави. Виходячи з вищенаведеного, вважає, що відзивом на позовну заяву відповідачем позовні вимоги позивача не спростовані, відтак прошу суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається із позову, позивач обґрунтовує вимоги тим, що на його думку перехід права власності на нерухоме майно здійснений приватним нотаріусом на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» незаконно, оскільки при цьому АТ «АЛЬФА-БАНК» приховав, а нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності судового рішення, що набрало законної сили, яким ПАТ «АЛЬФА- БАНК» (правонаступник АТ «АЛЬФА-БАНК») відмовлено в позові до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , а отже за наявності судового рішення, яким банку було відмовлено в зверненні стягнення на предмет іпотеки та яке набрало законної сили, він не мав правових підстав для використання позасудового порядку врегулювання. Вищенаведені обставини свідчать про те, що були відсутні правові підстави для прийняття рішення (індексний номер 50808225 від 24.01.2020 року 17:29:45 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно: об`єкт нерухомого майна, квартира, об`єкт житлової нерухомості, адреса: [ADDRESS] за АТ «АЛЬФА-БАНК». Разом з тим, суд з такими доводами позивача не погоджується виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» та [PERSON] 31.07.2007 року було укладено кредитний договір № 1304/0707/71-001, згідно якого позивач отримав кредит у сумі 108 000 доларів США. Окрім того, Іпотечним договором від 31.07.2007 року було забезпечене належне виконання позивачем своїх зобов`язань по кредитному договору і них передано у іпотеку квартиру [ADDRESS] . Згідно пункту 12 цього договору Іпотеки (а.с.16) звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку, може бути здійснено у один із наведених договором способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя , викладене у п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору. Згідно п.12.3.1 договору визначено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпунктіп.12.3Договору, договір про задоволення вимог іпотеко держателя , укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою реєстрації права власності Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способом звернення стягнення на Предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. З оглянутої у судовому засіданні реєстраційної справи № 2015216346101 сформованої шляхом друку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що державний реєстратор приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна 24.01.2020 року здійснила перехід права власності на об`єкт житлової нерухомості що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК». При цьому підстава виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер: 3528,виданий 31.07.2007 року , видавник: Пелех О.3., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, рекомендоване відправлення, серія та номер 7900823454828, виданий 06.11.2019 року, видавник УКРПОШТА, повідомлення серія та номер 22429 виданий 28.10.2019 року, видавник АТ «АЛЬФА-БАНК». При цьому реєстраційна справа містить повідомлення [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 28.10.2019 року вих. № 22429, у якому боржнику пропонується сплатити борг згідно розрахунку у розмірі 104 449,13 доларів США, та попередження про те, що у випадку несплати борг та виконання вимоги протягом 30 днів АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», дані про його вручення 06.11.2019 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону №898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У цьому випадку умовами іпотечного договору п. 12.3 передбачено, що іпотекодержатель має право, доки він залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому пунктом 12.3.1. цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані. Згідно з пунктом 12.3.1 договору іпотеки, який кореспондується зі статтею 35 Закону № 898-IV, у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Як установлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивачу банком 30.10.2019 року було направлено повідомлення про усунення порушень від 28 жовтня 2019 року № 22429, яке він отримав і надав відповідь від 28.11.2019 року, однак вимогу не виконав. Таким чином, на підставі наведено, суд вважає, що банк вправі був звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки боржник свої зобов`язання не виконав по кредитному договору і вимогу погасити борг проігнорував, а нотаріус на законних підставах здійснив реєстрацію переходу права власності на нерухоме майно за банком. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про безпідставність вимоги банку та незаконність дій нотаріуса по перереєстрації права власності на спірне майно через те, що судовим рішенням від 11 квітня 2016 року у справі № 463/1673/14 апеляційний суд Львівської області скасував рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року у частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та Додаткового рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому банком не доведено наявність боргу перед позивачем, оскільки із аналізу вказаного рішення суду (а.с.25) вбачається, що підставою прийняття даного рішення було те, що банк на той час надав розрахунок заборгованості лише з 2012 року, що позбавило суд перевірити правильність нарахування такої заборгованості. Разом з тим, в той час заборгованість була нарахована станом на 2014 рік, а у повідомленні про усунення порушень від 28 жовтня 2019 року № 22429 заборгованість по кредиту нарахована станом на 28.10.2019 року і становила 104 449,13 доларів США. При цьому суд також погоджується із доводами представника банку про те, що позивачем не заявлено вимоги про визнання реєстрації права власності за банком в порушення порядку оцінки майна та порушення мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому Закон України №1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не надано доказів на підтвердження цих підстав вимог, а тому суд не вправі виходити за межі заявлених вимог і перевіряти законність дій банку та нотаріуса з цих підстав, оскільки це може бути предметом іншого спору. Отже, виходячи з наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: approved