Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" в особі філії - Харківського обласного управління АТ "Державний Ощадний банк України" (надалі - Позивач) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 64948,21 грн. та судових витрат у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.06.2019 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до умов якого відповідач приєдналася, підписавши заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту). Підписав цю заяву відповідач погодилася на одержання (збільшення) Кредиту та умови користування ним. В результаті укладення кредитного договору банк надав відповідачу відновлювальну кредитну лінію на її картковий рахунок з бажаним розміром кредиту 56000,00 грн. (в межах максимального розміру) на строк 60 місяців з процентною ставкою 0,001 % річних за користування кредитними коштами. [PERSON] отримані кредитні кошти використала, проте, умови, встановлені договором, не виконала, у зв`язку з чим за відповідачем станом на 08.12.2020 утворилася заборгованість на загальну суму 64948,21 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом (кредитом) 55964,62 грн.; сума заборгованості за процентами за користування кредитом 8889,28 грн., розмір 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму простроченого кредиту - 55,49 грн.; розмір 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму нарахованих та несплачених процентів - 38,82 грн. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 13.01.2021 відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про те, що АТ «Ощадбанк» позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник також просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомила, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надала, відзиву на позов не направила. Відповідно до ухвали суду від 22.04.2021 на підставі статті 281 ЦПК України прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зокрема, приписами ст.634 ЦК України передбачена можливість сторін укласти договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 11.06.2019 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі Договір) , до умов якого відповідач приєдналася підписавши заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії, якою вона погодилася на одержання Кредиту та його умови, в результаті чого банк встановив клієнту відновлювальну лінію кредитну лінію у розмірі 56000,00 грн. на строк 60 місяців, з процентною ставкою 0,001 % річних на картковий рахунок з використанням платіжної картки. Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, суд дійшов висновку про те, що сторонами укладено договір споживчого кредиту, як один з продуктів банківського обслуговування. Так , в 1.3 розділу XXII (Загальні умови надання кредиту) визначено, що цей договір, в тому числі, заява про приєднання, заява про встановлення (збільшення) Кредиту (якщо така подається, відповідно до умов обслуговування, встановлених банком), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця сукупної вартості Кредиту та Умови користування кредитною лінією (Кредитом) є Кредитним договором, укладеним між банком та клієнтом. В п.3.1 Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) зазначено, що відповідач підписанням цієї заяви підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві (зокрема розміром кредиту) та Умовах користування кредитною лінією (кредитом). Таким чином, своїм підписом на вказаній заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з іншими документами, що зазначені в ній, складає між [PERSON] та банком кредитний договір. Відносини, пов`язані з укладанням та виконанням кредитного договору регулюються параграфом 2 (Кредит) глави 71 ЦК України. Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п. 1.17.1 п.1.17 Договору клієнт зобов`язується використати Кредит за цільовим призначенням і своєчасно та в повному обсязі повернути суму Кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені Кредитним договором. Згідно з п.п. 1.18.1 та 1.18.4 Договору за користування Кредитом клієнт зобов`язується сплачувати банку проценти в порядку та розмірах, визначених в Умовах користування кредитною лінією (Кредитом), що застосовується до відповідної категорії клієнтів. Клієнт зобов`язаний щомісячно (у терміни, визначені цим Договором та додатками, передбачені для сплати процентів) здійснювати часткове повернення Кредиту шляхом сплати суми обов`язкового щомісячного платежу, якщо це вимагається умовами надання Кредиту. Так, в п.3.4 Заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) зазначено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5 % від суми заборгованості за Кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу, в порядку та на умовах, передбачених Договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість згідно наданого позивачем розрахунку у розмірі 55 964,62 грн. за основним боргом (тілом кредиту) станом на 08.12.2020. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України перебачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, не забезпечила своєчасне повернення позивачеві запозичених коштів. Такі дії порушують права та законні інтереси позивача, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (основний борг) у розмірі 55964,62 грн. станом на 08.12.2020 року. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, то суд зазначає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами розмір такої заборгованості, яку просить стягнути позивач. В підтвердження своїх вимог в цій частині позивач надає лише розрахунок заборгованості за процентами, пенею та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів. З цього розрахунку вбачається: сума погашених процентів (колонка 4), яка складає за весь період 21 249,33 грн.; сума нарахованих процентів за користування кредитом (колонка 3), яка складає за весь період 126,08 грн. Таким чином, залишок заборгованості за процентами (колонка 5), який за весь період складає 8889,28 грн., арифметично не підтверджується в наданому розрахунку. Інших документів, які б обґрунтовували вказаний розмір заборгованості за процентами, позивачем не надано. Тому, в цій частині позовних вимог суд відмовляє в їх задоволенні. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей сирок (термін). Отже, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений строк. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із простроченням відповідачем зобов`язання по сплаті основного боргу за кредитним договором, що встановлено судом, у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу три процента річних, що є самостійним заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У пункті 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30 березня 2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснюється, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням вищевикладеного суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині нарахування 3% річних на суму заборгованості за основним боргом за період з 21.06.2019 року по 26.11.2020 року у розмірі 55,49 грн., тому вони підлягають задоволенню. Водночас, позивачем не доведено матеріалами справи наявність грошового зобов`язання відповідача у розмірі 8889,28 грн. по сплаті процентів за користування кредитними коштами, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, нарахованих на суму несплачених процентів, у розмірі 38,82 грн. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Проте, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого ухвалою суду строку. В матеріалах справи також відсутні докази неможливості подання відповідачем доказів з об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених в мотивувальній частині висновків, як і доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial