Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги наступним. 25.10.1977 року вона із відповідачем зареєструвала шлюб у Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області (актовий запис № 3). Від подружнього життя у них народилося двоє дітей, а саме син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою. Після реєстрації шлюбу сторони проживали в господарстві матері позивачки. Прожили разом приблизно двадцяти років. На початку їхнє подружнє і сімейне життя проходило у взаємоповазі, любові та злагоді. Вже тривалий час, а це більше десяти років, як відповідач зловживає алкогольними напоями. Перебуваючи в нетверезому стані, вчиняє вдома дебоші та бійки, обзиває дітей різними нецензурними словами.. Позивачка намагалася його лікувати від алкоголю, але він цього не бажає. Два місяці пройшло як відповідач залишив їх та перейшов проживати до своєї матері. Зазначає, що їхня сім`я розпалась остаточно і примирення неможливе. Вказує, що відповідач, як батько неповнолітнього сина, не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, не надає жодних коштів. У зв`язку із чим вона звернулася до суду і просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дитину, а саме сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю, просить задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Інших клопотань не має. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. Інших клопотань не має. А тому, суд приходить до висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 25.10.1977 року у Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області (актовий запис № 3), що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". [PERSON] народився [INFO] і його батьками є позивачка та відповідач, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивачка стверджує, що дитина перебуває на її утриманні. Такі твердження відповідачем не заперечуються у поданій ним заяві. Суд враховує, що відповідач визнає позовні вимоги, а тому даний факт не підлягає доказуванню. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно норм ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що дитина є здоровою, проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні; позивач є здоровою; відповідач та платник аліментів є здоровим, працює, а від так має можливість виконувати обов`язки по утриманню дитини, як це передбачено чинним законодавством. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, а доказів про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання дитини немає, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. № 146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Враховуючи прожитковий мінімум на дитини відповідного віку, а також вимоги ст.182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок обох батьків на утримання дітей, роз`яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, а також те, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, згідний сплачувати аліменти в тому розмірі, в якому просить позивачка, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони його батька. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved