Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те що, з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.01.1996 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. 05.07.2012 року нею до Дніпровського районного суду м. Києва були подані позовні заяви про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. 19.10.2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За час подружнього життя було набуте наступне майно: квартира [ADDRESS], та грошовий вклад на суму 50 000,00 грн. в "Укргазбанк". Відповідач наполягає на тому, що грошовий вклад є власністю його батька, а тому кошти не підлягають поділу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі про поділ майна між нею та відповідачем було встановлено, що відповідач не надав достатніх доказів, що спірні кошти є власністю батька відповідача. Зазначила, що її колишній чоловік на час перебування в шлюбі не працював, не піклувався про дитину, пиячив, та не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, заощадження витрачав на шкоду інтересам сім'ї. Після розірвання шлюбу з відповідачем їх дитина проживає з нею, та потребує певного матеріального забезпечення. 25.12.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було постановлено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, але аліменти відповідач не сплачує. Грошовий вклад був знятий відповідачем, і витрачений без її згоди у власних інтересах. У зв'язку з чим вважає обґрунтованим поділ грошового вкладу, та стягнення на її користь з відповідача компенсації в розмірі 35 000,00 грн. В судовому засіданні позивач обставини, які викладені в позовній заяві, та заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що спірний вклад було відкрито в 2007 році, кошти збиралися на навчання доньки. На момент подачі позову про розірвання шлюбу до суду вклад був, сума становила 50 000,00 грн. Однак, на час винесення рішення щодо поділу майна відповідач кошти зняв. Вимоги щодо стягнення на її користь 35 000,00 грн. замість 25 000,00 грн. обґрунтувала ч. 2 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 70 СК України та індексом інфляції. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що ці кошти не є спільним майном подружжя, а є власністю його батька, однак доказів цього він не має. На момент розірвання шлюбу на рахунку було 40 000,00 грн., 10 000,00 грн. зняв та зробив ремонт в квартирі позивача. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали справи № 2604/15188/12 (2/755/329/13), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.01.1996 року. Мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2012 року шлюб розірвано. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлено, що 19.04.2012 року між [PERSON] та ПАТ "Укргазбанк" укладено депозитний договір (строковий банківський вклад) № 025/04/12/0038, згідно якого грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. розміщено на депозитний рахунок [NUMBER] на строк з 19.04.2012 року по 24.07.2012 року, зі сплатою 15,50 % річних. Даний вклад здійснено за час перебування сторін у шлюбі. Позивач наполягає, що спірні кошти були внесені на депозитний рахунок в період перебування в шлюбі, а тому кошти є спільним майном подружжя. Відповідач вважає дані кошти власним майно,оскільки їх надав йому його батько. Однак, доказів, які підтверджують заперечення та доводи відповідача ним суду не надано, що дає підстави вважати кошти в сумі 50 000,00 грн., які були внесені на депозитний рахунок за договором № 025/04/12/0038 від 19.04.2012 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ "Укргазбанк", спільним майном подружжя. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя позивачу було відмовлено у поділі коштів в сумі 50 000,00 грн. у зв'язку з тим, що депозитний рахунок на дану суму в банку закритий 11.01.2013 року. У зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення з відповідача компенсації. [PERSON] просить суд стягнути компенсацію за депозитом з відповідача в розмірі 35 000,00 грн., підставами своїх вимог зазначає ч. 2 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 70 СК України та індекс інфляції. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. По даній справі позивачем доказів щодо застосування ч. 2 ст. 70 СК України суду не надано. Не враховується і посилання позивача на індекс інфляції, оскільки до даних правовідносин він не застосовується. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. По даній справі було встановлено, що дитина сторін - донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? на утримання доньки. 16.05.2013 року відкрито виконавче провадження. З часу відкриття виконавчого провадження відповідач сплатив аліменти шість разів на загальну суму 5 900,00 грн., тоді як прожитковий мінімум на дитину 6-18 років на момент постановлення рішення складав 1 197 грн. на місяць. Дана обставина відповідачем не заперечувалася. Враховуючи те, що дитина сторін прозиває з позивачем, знаходиться на її утриманні, коштів, які відповідач сплачує на утримання дитини недостатньо для забезпечення потреб дитини, суд вважає за можливе збільшити частку позивача, та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 35 000,00 грн. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 350,00 грн., дані кошти підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved