Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання незаконними дій нотаріуса та зобовязання вчинити дії. Позов мотивовано тим, що [PERSON], для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] 07 квітня 2016 року, звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON]. Для оформлення спадщини [PERSON] було подано Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯМ №907409. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] 20жовтня 2016 року Приватним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №130/02-31.Підставами для відмови відповідач вважав невизначеність часток позивача у спадковому майні та неможливість з'ясування домовленості між співвласниками. Вищезазначена земельна ділянка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №907409 належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (без визначення часток) кожного співвласник. Оскільки один із співвласників даної земельної ділянки помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності не можливо, тому що немає можливості з'ясувати домовленість між співвласника. А відтак, приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не міг визначити склад спадкового майна та на яку частку земельної ділянки необхідно видати свідоцтво. Вважає постанову приватного нотаріуса [PERSON] №130/02-31 від 20.10.16 про відмову у вчиненні нотаріальних дій незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В наслідок незаконних дій нотаріуса щодо винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивач фактично був позбавлений права на отримання земельної ділянки у спадок від умерлої матері. Просить визнати незаконною постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.10.2016 №130/02-31, винесену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зобов'язати приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] вчинити нотаріальні дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за адресою вул.1905 pokv 49 у м. Вінниця, кадастровий номер 0510100000:03:029:0259, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№907409, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №051010001004409 14 грудня 2012 року, зареєстровану на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00грн та витрати на судовий збір. Ухвалою суду від 03.02.2017 року позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу та витрат по сплаті судового збору залишено без розгляду. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно державного акту серія ЯМ 3907409 виданого 14.12.2012 року співвласниками земельної ділянки площею 0,0500га по вул. 1905 року, 49 в м. Вінниці є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10,11). Згідно свідоцтва про смерть 07.04.2016 року [PERSON] померла. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2016 року [PERSON] відмолено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку (51 (49), кадастровий номер 0510100000:03:029:0259, площею 0,0500га, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. 1905 року, яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Оскільки один із співвласників помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, тому що немає можливості зясувати домовленість між співвласниками. (а.с.8). Відповідно до ст.370,372 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 39 Закону України "Про нотаріат" визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим ,Законом та іншими актами законодавства України. Пунктом 3 ч.1 ст.34 Закону України "Про нотаріат" зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину. Частиною 2 ст.372 ЦК України, вказано, що у разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановленого домовленостями між ними або законом. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України викладених у ч.2 п.23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, позивач був і є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON], а земельна ділянка, на яку останній намагався отримати свідоцтво про право на спадщину є спільною сумісною власністю вказаних осіб, частки яких у праві спільної сумісної власності є рівними в силу закону, оскільки жодної іншої домовленості між співвласниками не існувало. Згідно із п. 12 вказаної вище Постанови ВСУ від 30 травня 2008 року за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370,ч.2 ст.372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. В силу норм п.9 ч. 1 ст.4 9 Закону України «Про нотаріат» підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії можуть встановлюватись тільки цим законом. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належить: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо. Таким чином, дія положень ст. ст. 370, 372 ЦК України розповсюджується і на правовідносини щодо поділу майна, що є у спільній сумісній власності позивача та померлої [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №907409, тобто на земельну ділянку, яка стала обєктом спадкування після смерті [PERSON] та прийняттям спадщини її сином. Відповідно до норм ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, в силу норм ч.2 ст.372 ЦК України земельна ділянка, відповідно до державного акту на землю ЯМ №907409, належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто в рівних частках. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.08 визначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири частки кожного із співвласників у праві спільної власності рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. (ч.2 ст.37 0 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Виходячи з вище викладеного та диспозиції ч.4 ст.25 ЦК України, з якої випливає, що з моменту смерті особа перестає бути учасником будь-яких правовідносин, зміна розміру частки у спільній сумісній власності після смерті особи є незаконною, необґрунтованою та безпідставною. Дана позиція суду касаційної інстанції викладена в ухвалі ВССУ від 23.12.15 (копія ухвали додається). З огляду на викладене, вважаємо, що законодавство України встановлює загальний принцип співвідношення часток у спільній сумісній власності - частки вважають рівними, якщо не встановлено інше. В даному випадку, сторони за життя спадкодавця - [PERSON], виходили з принципу рівності своїх часток у праві спільної сумісної власності, інших обставин, що змінювали співвідношення часток між власниками земельної ділянки не існує. А відтак, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом [PERSON] було винесено неправомірну постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та запропоновано [PERSON] звернутися до суду з позовом про виділ частки у спільному майні, всупереч положенням ст.ст.370,372 ЦК України. Так, за змістом ч.2 ст.1226ЦК України та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусам України учасник спільної сумісної власності має право заповідати свою частку до її визначення та виділу, а після смерті учасника спільної сумісної власності свідоцтво на право спадщини видається лише після виділу або визначення частки померлого у спільному майні. Проте, визначення частки та виділення її в натурі є різними за юридичними наслідками юридичними діями. Визначення частки передбачає встановлення ідеальної (арифметичної) частки у праві на спільне майно, в той час, як виділ передбачає отримання учасником, який виділяється, певного майна із складу спільного, у натурі або грошової компенсації і тягне за собою припинення права спільної власності для того учасника, який виділився. А відтак, цілком зрозуміло, що заповідач має право розпорядитися своєю часткою до її виділу, оскільки після здійснення виділу він перестає бути співвласником і розпоряджається майном вже не як часткою у спільному майні, а за правилами про розпорядження індивідуальною власністю. Так само недоцільно вести мову про необхідність виділу частки для видачі свідоцтва, оскільки, виділ відбувається або на підставі договору, укладеного між всіма співвласниками, не залежно від того, чи є вони водночас спадкоємцями, або на підставі судового рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі смерті одного із учасників права спільної сумісної власності за наявності двох або більше учасників спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування. При і цьому, у випадку наявності двох з учасників спільної сумісної власності за умови відсутності інших спадкоємців, визначення частки іншого співвласника у спільному майні є недоцільним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо необхідності встановлення частки на земельну ділянку, яка є об'єктом спільної сумісної власності після смерті одного із учасників є безпідставними та необґрунтованими, а тому постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.10.2016 №130/02-31, винесену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] слід визнати незаконною та зобов'язати приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] вчинити нотаріальні дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за адресою вул.1905 pokv 49 у м. Вінниця, кадастровий номер 0510100000:03:029:0259, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№907409, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №051010001004409 14 грудня 2012 року, зареєстровану на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного згідно ст. ст. 370, 372, 1216, 1218, 1225, 1226, 1297 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України викладених у ч.2 п.23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved