Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів присуджених йому за рішенням суду на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 47 473,49грн, стягнення з відповідача на її користь суму трьох відсотків річних в загальній сумі 289грн та суму інфляційних втрат 583,25грн, нарахованих за прострочення сплати додаткових витрат присуджених йому за рішенням суду на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 2011 року по 2014 рік, проте, на даний час шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання мають неповнолітню дитину, батьком якої є відповідач - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2014 по справі №130/1837/14-ц , шлюб між ними розірвано і з відповідача на її користь на утримання дитини стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше як 30% прожиткового мінімуму, а також, стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, до досягнення дитиною трьохрічного віку. В зв`язку з тим, що дитина стоїть на диспансерному обліку з приводу захворювання нирки і по цій причині потребує регулярного обстеження та лікування, то за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.03.2018р. по справі №130/2840/17 з відповідача на її користь стягнуті додаткові витрати на дитину в розмірі 150,00грн, щомісячно. Відповідач ухиляється від виконання вищевказаних рішень суду та згідно виданих Томашпільським районним відділом ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) розрахунків заборгованості по аліментам, слідує, що його борг по аліментам на утримання дитини станом на липень 2021 року становить 47 473,49грн, а борг по додатковим витратам на дитину становить 5790грн. Позивачка зазначає, що дана заборгованість виникла саме з вини боржника, оскільки він свідомо ухилявся від виконання рішення суду в повному обсязі, тому й допустив виникнення заборгованості по аліментам. Жодних непереборюваних обставин, які б перешкоджали йому сплачувати аліменти не має. Тому, вимушена звернутися з даним позовом про стягнення з нього пені за прострочення по сплаті аліментів, а також про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за невиконання рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 02.08.2021 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті на 01.09.2021 із викликом сторін. 20.08.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що копії розрахунків заборгованості по аліментах та додатковим витратам надані позивачкою є недопустимими доказами. Суд, розглянувши вищевказаний відзив прийшов до наступного висновку. Згідно ч.2 ст. 178 ЦПК України відзив підписується відповідачем або його представником. Згідно п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідачем, в порушення норм ст. 178 УПК України, відзив не підписано та не додано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, що підтверджується актом №3 від 20.08.2021, складеним працівниками апарату Літинського районного суду Вінницької області, а тому зазначений вище відзив, суд не бере до уваги. Однак, 30.08.2021 від представника позивачки-адвоката Зубаня О.О. надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що позивач вважає, що даний відзив не підлягає до задоволення, адже документи видавалися державним органом та скріплений його печаткою. Тобто, дійсність розрахунків заборгованості підтверджується наявністю на них відтисків печаток як юридичної особи. Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. При цьому відповідачем не доведено фактів протиправності використання печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів того, що в зв`язку з проведенням реформи органів ДВС дана печатка втратила чинність і була замінена на іншу. Важливими є висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 24.02.2021 у справі № 926/2308/19. У зв`язку з твердженнями відповідача щодо недопустимості розрахунку заборгованості по аліментам, наданого органом ДВС, представник позивачки-адвокат Зубань О.О. подав до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 01.09.2021 клопотання представника позивачки-адвоката Зубаня О.О. про виребування доказів задоволено та відкладено розгляд справи на 01.10.2021 у зв`язку з витребуванням від Томашпільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчих проваджень по примусовому виконанню рішень Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2014 по справі №130/1837/14-ц та 13.03.2018 по справі №130/2840/17, та розрахунків заборгованості боржника по даних виконавчих провадженнях. На виконання вказаної вищевказаної ухвали від 01.09.2021 Томашпільським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області надано суду запитувані копії документів 17.09.2021. Позивачка та її представник в судове засідання 01.10.2021 не з`явились, натомість представник позивачки-адвокат Зубань О.О. подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі позивачки та її представника, позов підтримує та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. З урахуванням норм ст. 178 УПК України відзив на позов не подав. Враховуючи одночасне існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області 15.08.2012 (а.с.14). Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2014 по справі №130/1837/14-ц, шлюб між сторонами розірвано і з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, стягнуті аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, починаючи з 18.06.2014 і до досягнення дитиною трьохрічного віку (а.с.18-19). Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.03.2018 по справі №130/2840/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на дитину [PERSON] в розмірі 150грн, щомісячно, починаючи з 30.11.2017 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16). Виконавчий лист за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.03.2018 по справі №130/2840/17 видано 05.08.2018 (а.с.20). Згідно виданих Томашпільським районним відділом ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) розрахунків заборгованості по виплаті аліментів боржником [PERSON] , видно, що його борг по аліментам на утримання дитини станом на 07.07.2021 становить 47473,49грн., а борг по додатковим витратам на дитину становить 5790грн (а.с.21-24). Згідно відповідей Відділу статистики у Томашпільському районі Головного управління статистики у Вінницькій області та Головного управління статистики у Вінницькій області надавалась інформація про розмір середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника по Томашпільському району Вінницької області, зі змісту яких видно: I квартал 2019 року - 7888грн, II квартал 2019 року - 8881грн, III квартал 2019 року - 9090, IV квартал 2019 року - 9563, I квартал 2020 року - 8589грн, II квартал 2020 року - 9548грн, III квартал 2020 року - 9565, IV квартал 2020 року - 10384. (а.с.25,26,27,28). У розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних, зробленого позивачем, загальний розмір 3% річних становить 289грн, інфляційні нарахування - 583,25грн (а.с.7-8). Згідно розрахунку пені за прострочення по сплаті аліментів, зробленого позивачем, розмір заборгованості по пені становить - 244 768,75грн. Зазначено, так як заборгованість по аліментам становить - 47 473,49грн, то загальний розмір пені на стягнення якого має право позивач теж становить - 47 473,49грн, тобто є рівний розміру заборгованості (а.с.9-11). Згідно наданих Томашпільським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження №50228245 від 17.02.2016 та №58862242 від 11.04.2019 (зведене виконавче провадження № 66091153), видно, що борг [PERSON] по аліментам на утримання дитини станом на 26.07.2021 становить 46879,40грн, а борг по додатковим витратам на дитину станом на 15.09.2021 становить 6090,00грн. Крім того, відповідно до постанови державного виконавця від 07.07.2021, за ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" накладено на боржника [PERSON] штраф на користь стягувачки у розмірі 3964,63 грн. (а.с.62-172). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою-другою статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На підставі частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року по справі №362/4462/16-ц, відповідно до якого, оскільки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами Сімейного кодексу України. Судом встановлений факт неналежного виконання [PERSON] аліментних зобов`язань за період з вересня 2016 року по липень 2021 року, оскільки відповідачем сплата аліментів за спірний період здійснювалась не у повному обсязі та з простроченням строків сплати. Відповідачем відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведено, оскільки жодні обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими у справі доказами, не встановлені. Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, тому наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] неустойки (пені), передбаченої статтею 196 Сімейного кодексу України. Разом з тим, відповідно до положень частини дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами суд виходить із положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Розрахунок пені представлений позивачкою (а.с.9-11) здійснений з розрахунку одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. Пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, її обрахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Розрахунок здійснюється за формулою(А1х1%хQ1)+ (А2х1%хQ2)+ (Аnх1%хQn), де А1, А2, Аn-нарахована сума аліментів помісячно, Q1, Q2,Qn-кількість прострочених днів по сплаті аліментів помісячно. Згідно розрахунку позивачки, станом на 26.07.2021, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2016 року до червня 2021 року включно становить 244 768,75грн. Проте, судом перераховано період з 01 січня 2021 року, так як в копії матеріалів виконавчого провадження №50228245 міститься розрахунок заборгованості проведений державним виконавцем Томашпільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Ющишеним В.В., у якому перераховані суми нарахувань за 2021 рік, які залежали від розміру доходу (середньої заробітної плати) працівника для місцевості, а тому, станом на 26.07.2021, борг складав 46879,40 грн (а.с. 84-85). Розмір заборгованості по аліментах, проведеної державним виконавцем Ющишеним В.В. сторонами виконавчого провадження не оспорено. В той же час законодавством передбачено обмеження розміру неустойки 100 відсотками заборгованості(ст.196 СК України) зменшеної на розмір застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч.14 ст. 71 закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Як встановлено судом, відповідно до постанови державного виконавця від 07.07.2021, до відповідача застосовувались заходи примусового виконання, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: накладено на боржника [PERSON] штраф на користь стягувачки у розмірі 3964,63 грн. (а.с.91). З врахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивачки про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів підлягають частковому задоволенню в сумі 42914,77 грн. (46879,40 грн.(розмір заборгованості станом на 26.07.2021 (а.с. 84-84) - 3964,63 грн.(штраф згідно постанови державного виконавця від 07.07.2021, а.с. 91) = 42914,77 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд приходить до наступних висновків. Частиною четвертою статті 196 Сімейного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Згідно розрахунку позивачки, станом на 26.07.2021, за період з квітня 2018 року по червень 2021 року сума 3 % річних становить 289,00грн, за період з квітня 2018 року по березень 2021 року інфляційні нарахування на суму боргу становлять 583,25грн. Згідно здійснених судом розрахунків, за вказані позивачкою періоди, сума 3 % річних складає 284,07грн, яка підлягає задоволенню. Згідно здійснених судом розрахунків, за вказані позивачкою періоди,інфляційні нарахування на суму боргу становлять 689,44грн. Проте, позивачем заявлено суму інфляційних втрат 583,25грн, яка є меншою від вирахуваної судом суми, а тому з відповідача може стягуватись лише сума, яка не перевищує позовних вимог позивачки - 583,25грн. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 822,29 грн, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial