Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], яким просила стягнути з нього аліменти на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи судом по суті, позивач подала заяву, якою просила суд розглянути справу без її участі, на підставі доказів, які є у матеріалах справи. А відповідач подав заяву про безумовне і добровільне визнання позовних вимог в повному обсязі. Також зазначив, що правові наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх роз'яснення з боку суду не потребує, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору просив за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Позиція позивача полягала у тому, що у неї з відповідачем є спільна дитина, яка не досягла повноліття, а тому потребує утримання. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від її утримання у грошовій формі, у розмірі, який складається з 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, з нього слід стягнути аліменти (у вказаному розмірі) у примусовому порядку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач подав заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Відповідно до положень частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, за загальним правилом, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А згідно з частиною 1 статті 191 цього ж кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 23 лютого 2016 року) та до досягнення дитиною повноліття, і відповідач цей позов визнає, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" складає 551 гривень 20 копійок, то в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved