Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, посилаючись на те, щов своїй власності вона мала корову породи "Симентальська" червоно-рябої масті за кличкою "Мар"яна". Між власниками ВРХ, які проживають на територвї бригади № 2 СТОВ "Росія" в м. Новоукраїнка Кіровоградської області існує усна домовленість про почерговий випас великої рогатої худоби у череді. 13.10.2017 року позивач вигнала корову до череди та передала її [PERSON], який згідно черги в цей день здійснював випас череди. Тогож дня в вечірній час [PERSON] телефоном повідомив про те, що корова позивачки захворіла. Тому вона, негайно викликала ветеринарного лікаря [PERSON], який надав її корові першу допомогу та дійшов висновку, що тварина отруїлася кукурудзяними початками. Проте, корова не видужала, на ноги не встала. З ранку 14 жовтня ветеренар знову оглянув корову та рекомендував вимушений забій. Перед проведенням забою корову було зважено, її жива вага склала 420 кг., вага обробленої туші 152 кг. Оброблену тушу було здано заготівельникові Кіровоградського м"ясокомбінату [PERSON] на загальну суму 6080,00 грн. В звязку з протиправними, на її думку, діями відповідача, що призвели до вимушеного забою її корови, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. 29.01.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до судового розгляду на 26.02.2018 року. 20.02.2018 року через канцелярію суду надійшов письмовий відзив відповідача у справі [PERSON] на цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, зі змісту якого вбачається, що відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги позивача не визнає; також вважає, що ідентифікувати корову та її стан здоров"я у даній справі за належними та допустимими доказами не є можливим, оскільки позивачем до матеріалів справи не додано паспорт та ветеренарну картку корови. Відповідачем також було вжито усіх заходів щодо врятування життя даної корови, оскільки на своїй зміні помітивши ознаки нездорової поведінки корови невідкладно проінформував про це позивача. Крім того в акті ветеренарного дослідження позивач сама повідомила у момент огляду корови про те, що випас корів на кукурудзяному полі здійснювався вже декілька днів поспіль (а.с. 52-58). 26.02.2018 року до суду найшла відповідь на відзив в якому позивач зазначає, що вважає, судження відповідача помилковим, оскільки домовленість про випасання ВРХ по черзі власниками і є договором про надання послуг за плату де і є платою безпосередня участь власника худоби в її випасі. Факт належності корови саме позивачкі не оспорює та визнає сам віджповідач, а паспорт на ВРХ не виготовила попередня власниця за браком коштів, а сама позивачка не встигла в зв'язку з даними подіями. Також акт депутатської перевірки підтверджує саме факт наявності у позивачки корови. Розрахункова квитанція виписана заготвальником [PERSON] має серію та номер, є документом строгої звітності її заповнення відповідають даним щодо туші, отриманої в результаті вимушеного забою, який задокументовано актом забою. Акт ветеринарного обстеження складено ветеринарним лікарем СТОВ «Росія» який за усною домовленостю обслуговує ВРХ населення, що проживає на території господарства. Акт на вибуття поточноих біологічних активів твариництва (забій, прирізка та падіж) встановленої форми №ПБАСТ-6, використовується в господарствах, на фермах, а не при двірному забої тварин. Також відповідно інформаційної довідки, якщо тварина з'їла занадто багато дробленого зерна, ознаки порушень роботи ШКТ з'являються дуже швидко. Перші клінічні ознаки у ВРХ з'являються через 12-18 годинпісля пасіння по кукурудзі у фазі молочно-воскової стиглості зерна або через 4-6 годин після пасіння по отаві. У важких випадках смерть може наступити протягом доби. Хронічне отруєння у ВРХ супроводжкється діареєю, що у випадку корови позивачки було відсутнє, а тому думка відповідача про причетність інших пастухів до події, є хибною, тому вина відповідача в заподіяні позивачці матеріальних збитків доведена та просить задовольнити позов (а.с. 64-69). 26.02.2018 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області винесено ухвалу про задоволення клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідка та продовжено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 12.03.2018 року. В судовому засіданні 12.03.2018 року позивач заявлені позовні вимоги підтримала, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, що викладені в позовній заяві, пояснивши, що відповідач [PERSON] випасав корів на свіжоскошеному полі кукурудзи. Від надміру з'їденої кукурудзи в корів забився живіт та відбулось здуття. Вона втратила корову та понесла матеріальні збиткі і моральні страждання. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача, заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог та підтримала доводи, які викладені в письмовому відзиві на вищевказаний позов, пояснивши, що відповідач [PERSON] дійсно проводив випас ВРХ за графіком, як власник. Серед власників корів була усна домовленість про встановлення такого графіку, випас корів проводився безоплатно. Тобто у відповідності ст. 906 ЦК України, відшкодування завданих збитків не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів громадян. До матеріалів позовної заяви не надано паспорт ВРХ та ветеринарну кртку, що є обов'язковим при реєстрації великої рогатої худоби та куди проводяться відмітки про причини утилізації та стан худоби, її інвентарний номер, інше. Стосовно акту забою та акту ветеринарного обстеження вони є неналежними доказами, оскільки в такому випадку складається акт на вибуття поточних біологічних активів твариництва (забій, прирізка та падіж) встановленої форми №ПБАСТ-6, що не було зроблено в даному випадку. Розрахункова квитанція взагалі не зрозуміло ким видана та на чиє ім'я і відносно якої голови ВРХ складена. Взагалі не має жодного доказу, що дана кукурудза потрапила до шлунку корови саме того дня коли проводив випас корів [PERSON], а не раніше на день чи декілька днів, а тому вважає, що докази у справі надані позивачем є недостовірними та недопустимими, а в задоволенні позову необхідно відмовити. Свідок [PERSON], яка доводиться невісткою позивачці, в судовому засіданні пояснила, їй відомо зі слів матері, що того дня зателефонував пастух та повідомив, що захворіла корова. Батько пішов забрати корову з череди вона погано йшла, постійно падала. Зі слів матері, їй відомо, що череду того дня пас [PERSON] після того як корову зарізали на пустирі, з'ясувалось, що в неї було здуття через забиття кендюху кукурудзою. Свідок [PERSON], пенсіонер, в судовому засідання пояснив, що доводиться сусідом позивачці, йому відомо що в [PERSON] була червоно-ряба корова. В жовтні 2017 року [PERSON] попросили його допомогти погрузити корову на автомобіль. З їх слів йому відомо, що корова прийшла з череди з вздутим животом, і вони попрохали її зарізати. Хто саме різав корову він не знає, відомо лише, що зарізали корову не вдома, на пустирі навпроти дому. Хто був там присутній не знає бачив двох чоловіків. Бачив, як вся сім'я сусідів тужила за втратою корови, сусідка плакала. До пояснень додав, що чув того періоду багато корів у людей загинуло. Свідок [PERSON] в судовому засідані пояснив, що з 2012 року працює закупівельником тваринного м'яса, худоби. Не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, співпрацює з Кірвооградським м'ясокомбінатом на основі усної домовленості. В літку 2017 року йому зателефонувала [PERSON] і повідомила про їх проблему. Приїхавши до них додому він побачив, що в корови здутий живіт. Вирішили зарізати корову, так як могли б не довезти до м. Кіровограда. Під час забою йому допомагав помічник, також були присутні [PERSON] її невістка та юрист [PERSON]. Після розрізу виявили в черевній порожнині корови кукурудзу. М'ясо худоби він здав в м.Кропивницькому на приватну фірму,їх ветлікар дав заколючення, видав [PERSON] квитанцію через 3-4 дні та привіз гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює головним ветеринарним лікарем в СТОВ "Росія". Сім'я [PERSON] доводиться йому родичами, а саме чоловік позивачки його брат. В п'ятницю вечором 13 жовтня 2017 року до нього зателефонував брат та повідомив, що захворіла корова. Корова червоної масті. Корова дійсно була дуже хвора, з критичною температурою, здутим животом, він надав їй необхідну ветеринарну допомогу, а вже вранці наступного дня в корови був зовсім поганий стан і він порадив братові її здати, оскільки лікувати не було сенсу і за добу або півтори доби корова могла здохнути. Зі слів брата йому відомо, що корова прийшла з череди з надутим животом і що пастух її випасав на полі кукурудзи. Під час забою корови присутній не був. Акт складав не 14.10.2017 року, а вже пізніше. Йому відомо, що в той період захворіли 4 чи 5 корів. Особисто він ніякого відношення до корів з приватного сектору не має, лише до корів СТОВ "Росія", але завжди готовий прийти та надати посильну допомогу, вважає все що залежало від нього, як іветлікаря зробив необхідне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в жовтні 2017 року вже трава на пасовищах була зовсім суха, не було де пасти череду. [PERSON] не весь час пас корів, до нього неділі зо дві пасли череду інші, по черзі. Дійсно того дня коли [PERSON] пас череду, корови прийшли наче п'яні, їх хитало. В неї також захворіла корова, вона її лікувала, але не вилікувала тому продала забійникам, через 2 дні отримала гроші. [PERSON] їй говорила, що будуть знімки, на яких буде видно, що корова була хвора. Особисто вона не була присутня при забої корови, всі обставини їй відомі зі слів [PERSON] До пояснень додала, що консультувалась в ветеринарних лікарів, які пояснили, що за одинь день здутися черево в корови не може. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, показання свідків, ухвалив проведення судового засідання 11.05.2018 року за згодою позивачки у відсутність її представника, яка не подала доказів неявки в судове засідання 11.05.2018 року та у відсутність відповідача та представника, яким подано заяву про розгляд у їх відсутність, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі письмові докази,відзив на позовну заяву, заперечення на відзив, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] була власником корови породи "Симентальська" червоно-рябої масті за кличкою "Мар"яна". Також, в судовому засіданні було встановлено, що за усною домовленістю між власниками корів бригади № 2 СТОВ "Росія" в м. Новоукраїнка Кіровоградської здійснювався почерговий випас великої рогатої худоби. Відповідно до встановленої черговості відповідач [PERSON] здійснював випас худоби 13 жовтня 2017 року. В своєму позові позивачка зазначає, що випасаючи корови відповідач неналежно виконував свої обовязки, внаслідок чого її корова наїлася кукурудзи, від чого захворіла та як наслідок довелося її дорізати, чим заподіяної їй матеріальні збитки. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають не лише з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а і з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права і обовязки. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку всі сторони цього усного договору про випас корів власники корів бригади № 2 СТОВ "Росія" в м. Новоукраїнка Кіровоградської області - дійшли згоди по його умовах, а тому набули цивільних прав і обовязків і ці правовідносини регулюються нормами зобов'язального права, зокрема статтями 509, 526, 614 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання визначені законом або можуть бути встановлені договором, як це передбачено ст. 611 ЦК України, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність з наявності її вину (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідно встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо повязано з наявністю чи відсутністю вищевказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення. При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобовязання, натоміть на нього покладено обовязок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного звязку між порушенням зобов'язання та завданими збитками. Наявність порушення зобов'язань сама по собі не є підставою для застосування цивільно правової відповідальності за відсутності чи недоведеності причино наслідкового зв'язку між таким порушенням та завданням збитків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір. Крім цього, за загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 180 ЦК України, тварини є особливим обєктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. При цьому, відповідно до розяснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Посилання позивачки на те, що захворювання, реалізація, а в подальшому і дорізання її корови сталося з вини відповідача [PERSON], що ніби - то корова з його недогляду з'їла початки кукурудзи, що і призвело до її захворювання, є припущенням, і не може бути судом прийняте як доказ, оскільки допустимим доказом діагнозу і його причин є офіційний висновок органів ветеринарної медицини. Адже, відповідно до ч. 7 п.п. 17-19 ст. 7 Закону України «Про ветеринарну медицину»до повноважень державних ветеринарних органів та їх посадових осіб входить здійснення державного ветеринарно-санітарного нагляду за збором, утилізацією та знищенням загиблих тварин і відходів тваринного походження; аналіз причин виникнення хвороб, недугів тварин та їх загибелі, розроблення рекомендацій щодо їх профілактики; а також видача органам страхування висновків щодо захворювання тварин, вимушено забитих, загиблих або знищених. Статтею 37 Закону України «Про ветеринарну медицину»визначено обовязки осіб, які утримують тварин. Зокрема, пунктом 3 вказаної статті Закону зобовязано власників негайно інформувати державного інспектора ветеринарної медицини, уповноваженого лікаря ветеринарної медицини або посадових осіб державних органів ветеринарної медицини про раптову загибель тварин, підозру на захворювання або виявлення хвороби, що підлягає повідомленню, або поведінку тварин, яка їм невластива. Проте, доказів, як вимагає зазначена норма матеріального права, позивачка не надали. Позивачкою зазначені дії не були виконані, а з її згоди після дорізання м'ясо вагою 152 кг, від належної їй корови було реалізоване за 6080 грн. без відповідних дозволів заготівельнику, який не є суб'єктом підприємницької діяльності та не перебуває у будь-яких відносинах з Кіровоградським м"ясокомбінатом [PERSON], що підтверджується як поясненнями самої позивача, свідка [PERSON] та актом забою корови, який складений заготівельником [PERSON] (а.с. 12). Тобто, як встановлено в ході судового розгляду, в порушення вищезазначених норм ветеринарного законодавства розтин трупа тварини не проводився, та як відсутній акт, відповідно не встановлювалась причина хвороби, що призвела до вимушеного забою, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст.ст. 12, 81ЦПК України не надано необхідних доказів про встановлення вини відповідачки у хворобі вказаної вище корови, викликаної неналежним виконанням нею своїх обов'язків пастуха згідно усної домовленості. Таким чином, в ході судового розгляду позивачкою належними та допустимими доказами не доведені як факт невиконання чи неналежного виконання зобов'язання по випасу худоби відповідачем [PERSON] та у чому саме він полягав; так і причини хвороби корови, оскільки позивачкою, на яку покладено тягар доказування своїх позовних вимог належними і допустимими доказами, доказів з приводу встановленої причини захворювання тварини та її загибелі (вимушеного дорізання), не надано. Крім того, нею не доведений прямий причинний звязок між порушенням зобов'язання відповідачем [PERSON] його виною та завданими збитками. Позивачка зазначених доказів суду не надала, обмежившись лише поясненням причини вимушеного дорізування корови, якою явилося поїдання нею початків кукурудзи, що сталось внаслідок неналежного, на думку позивачки, випасу череди корів відповідачем. Хоча зобов"язана була після настання її смерті звернутися до державного інспектора ветеринарної медицини, уповноваженого лікаря ветеринарної медицини або посадових осіб державних органів ветеринарної медицини та отримати протокол розтину ВРХ задля встановлення причини захворювання тварини. В судовому засіданні позивачкою не доведено які саме дії чи бездіяльність відповідача спричинили шкоду (хворобу) корови, а також позивачем не доведено наявність причинного звязку між діянням відповідача та завданою шкодою. Крім того встановлено, що випас худоби здійснюється на підставі звичаю та не ґрунтується на будь- яких договірних відносинах, а отже сторонами не регламентовано права та обов'язки, щодо здійснення випасу худоби. Наказом Міністерства аграрної політики України від 17 вересня 2003 року N 342, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 жовтня 2003 р. за N 909/8230 передбачено, що починаючи з 1 січня 2006 року переміщення великої рогатої худоби з господарства в господарство, реалізація молока та забій тварин на м'ясо здійснюються за умови, що тварина ідентифікована двома вушними бирками встановленого зразка, за наявності паспорта великої рогатої худоби і ветеринарної картки до паспорта. Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 17.09.2003 року №342, ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Згідно з п. 1.5. Положення паспорт великої рогатої худоби - це документ, що містить дані стосовно тварини, її переміщення, власників/утримувачів, місцезнаходження, засвідчує дані стосовно ветеринарно-санітарного стану господарства, де перебуває тварина, факт проведення вакцинацій, діагностичних досліджень і профілактичних обробок та є супровідним документом при будь-якому переміщенні тварини. Отже, Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженимнаказом Міністерства аграрної політики України від 17.09.2003 року №342, п.1.3. ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Пунктом 1.4. даного Положення передбачено, що ідентифікація і реєстрація великої рогатої худоби запроваджується з метою в тому числі для підтвердження права власності на тварин. Позивачем в порушення вимог даного наказу не надано суду відомостей щодо наявності у корови, бирок з ідентифікаційним номером, паспорта великої рогатої худоби та ветеринарної картки до паспорта. За умови відсутності по справі належних доказів конкретних причин хвороби та вимушеного дорізування корови, порушення зобов'язання відповідачем та існування між ними і шкодою безпосереднього причинного зв'язку, у суду немає підстав вважати, що загибель корови позивачки сталась саме через дії чи бездіяльність відповідача по даній справі щодо випасу корів, а не внаслідок інших причин, тому відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування матеріальних збитків.

Outcome: dismissed