Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначає, що 20.02.2010 в с.Яблучне В.Писарівського району Сумської області помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка сільськогосподарського призначення розміром 3,4258 га, кадастровий номер 5921285800:07:002:0055, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 035443 від 19.03.2001. За життя [PERSON] посвідчив заповіт на користь [PERSON], однак позивач являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] як така, що має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, проте оформити спадкові права на частину земельної ділянки в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки втрачений правовстановлювальний документ на імя спадкодавця. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач присутньою не була. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просить суд його задовольнити. Відповідач, будучи завчасно та належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, заперечення проти позову та заяви про розгляд справи без його участі не подав, у звязку з чим суд вирішує справу відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання також не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20 лютого 2010 року в с.Яблучне В.Писарівського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 145448 (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка сільськогосподарського призначення розміром 3,4258 га, кадастровий номер 5921285800:07:002:0055, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 035443 від 19.03.2001 (а.с.16-17). З довідки Кириківської селищної ради (а.с.11) вбачається, що від імені [PERSON] посвідчувався заповіт за №94 від 09.02.2010, який не змінювався та не відмінявся, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48028048 від 12.06.2017 (а.с.41). З повідомлення завідувача [PERSON] ДНК [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 20.02.2010, за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] відкрита спадкова справа №161 від 06.07.2010, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №48028053 від 12.06.2017 (а.с.39,40). [PERSON]Писарівського районного суду від 26.04.2017 (а.с.14-15) за спадкоємцем за заповітом [PERSON] з урахуванням положень ст.1241 ЦК України визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 20.02.2010 в с.Яблучне В.Писарівського району Сумської області, на ? частину земельної ділянки загальною площею 3,43 га відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 035443 від 19.03.2001. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки Кириківської селищної ради (а.с.11) вбачається, що на день відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON] проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], [INFO], їх родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.12), яка в порядку ст.1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту має право на обовязкову частку у спадщині та прийняла її в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки протягом строку, передбаченого для прийняття спадщини, не заявила про відмову від неї. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З повідомлення завідувача [PERSON] ДНК [PERSON] (а.с.10) вбачається, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено через відсутність правовстановлювального документа на спадкове майно. Втрата Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 035443 від 19.03.2001 на імя [PERSON] підтверджується оголошенням у місцевій газеті «Ворскла» № 13 від 15.02.2017, що мається в матеріалах справи (а.с.19-20). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини (обовязкової частки) після смерті чоловіка [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved