Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

11.04.2012 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. У процесі судового розгляду до участі у справі були залучені [PERSON], [PERSON], ПП "Будконструкція", в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У позовній заяві позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] 62 464,00 грн., як безпідставно набуте майно (грошові кошти). Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на те, що між сторонами існувала домовленість про виконання ремонтно-будівельних робіт приватного двоповерхового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідачем була встановлена вартість названих робіт у розмірі 290 534,00 грн. Для виконання робіт на вимогу відповідача позивач авансом видала йому кошти на загальну суму 290 534,00 грн. Проте, виконаний об'єм робіт та якість виконаних робіт викликали у замовника сумніви у їх відповідності названій вартості. Для встановлення дійсної вартості виконаних робіт у Львівському НДІСЕ була проведена будівельно-технічна експертиза, згідно з висновком якої (№ 943 від 05.05.2009 року) вартість складає 228 070,00 грн. Позивач була змушена звертатися до суду, оскільки відповідач добровільно не повернув позивачеві різницю між виданими коштами та реальною вартістю виконаних робіт. До спірних правовідносин позивач вважає необхідним застосувати вимоги ст. 526 ЦК України в частині виконання робіт належним чином та ст. 1212 ЦК України в частині повернення грошових коштів, як безпідставно набутого майна. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] у процесі судового розгляду справи будучи допитаною в якості свідка пояснила суду, що її дочка придбала незавершений житловий будинок в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області. Через знайомих вона (позивач) познайомилася із [PERSON], який погодився завершити будівництво вказаного будинку. На звернення позивача відповідач [PERSON] не дав остаточного кошторису вартості його робіт. Роботи в будинку по [ADDRESS] були розпочаті, приблизно в червні 2007 року та тривали до вересня 2007 року. [PERSON] привіз до незавершеного будівництва робітників, які були схожими на «бомжів», постійно випивали, були не кваліфікованими, сусіди викликали позивача не одноразово у зв'язку із гулянками робітників. [PERSON] отримував від позивача грошові кошти відповідно до розписки, що наявна в матеріалах справи. Кінцева ціна будівельних робіт погодженою не була. У зв'язку із наведеним позивач була змушена звернутися до експертної установи для проведення експертизи, так як якість будівельних робіт вочевидь не відповідала їхній вартості за розрахунками відповідача. Акти виконаних робіт позивач не підписувала, про існування таких вона (позивач) дізналася у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача та третьої особи [PERSON] [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві, з підстав визначених ст. 1212 ЦК України позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, прибув його представник [PERSON], який заявлені позивачем позовні вимоги не визнав, та пояснив суду, що підстав для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, ст. 1212 ЦК України немає. Крім того, представник відповідача заявив усне клопотання та просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача, у зв'язку із чим у позові просив відмовити. Треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору [PERSON], представник ПП "Будконструкція" у судове засідання не з'явилися, не повідомили суд про причину своєї неявки. Враховуючи, що явка у судове засідання є правом третіх осіб, суд постановив здійснювати судовий розгляд без участі таких. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], будучи допитаним в якості свідка пояснення дав аналогічні поясненням позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що проживає в с. Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області, у 2007 році, як і на теперішній час працював кошторисником, має будівельну освіту. Він (свідок) особисто знайомий з [PERSON], якому у 2007 році допомагав оцінити вартість реконструкції будівництва в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області. Свідок вказав, що оцінивши будівництво про яке йдеться він (свідок) прийшов до висновку про доцільність демонтажу такого та вважав необхідним розпочати будову з «нуля». Так, коли свідок разом із відповідачем у 2007 році приїхав в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області на будову, стан останньої був не задовільним, а саме будівництво не було законсервованим, останні десять рокі на ньому нічого не робили, що призвело до частково руйнування внаслідок погодних умов. Він (свідок) на оцінював вартість робіт на будівництві. Оцінку було важко зробити, оскільки частину матеріалів купляв замовник, а частину [PERSON] У свідка претензій до якості робіт не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знайомий [PERSON], який є родичем [PERSON] [PERSON] є його (свідка) знайомим. На прохання [PERSON] він (свідок) познайомив останнього з [PERSON] з метою виконання останнім будівельних робіт на незавершеному будівництві в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області. Підготувавши проект реконструкції при якій [PERSON] виступав замовником, а [PERSON] підрядником, вирішили здійснювати будівельні роботи силами [PERSON] за рахунок замовника. В свою чергу він (свідок) повинен був контролювати будівництво, оскільки часто буває в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області. Так як, володіє в цьому селі дачним будинком. Роботи були розпочатими у літку 2007 року та виконувалися належним чином, свідок здійснював контроль. За погодженими актами виконаних робіт здійснювалася оплата їхньої вартості. На третьому етапі будівництва у замовника закінчилися кошти. У зв'язку із тим, що без консервації будівництва такому загрожувало знищення, було вирішено здійснювати роботи та завершити будівництво за рахунок підрядника. В подальшому замовники мали намір повернути кошти за рахунок продажу їхньої власності. Коли стало зрозуміло, що у замовника коштів, як немає так і не буде, [PERSON] припинив будівництво. На час проведення будівництва претензій до [PERSON] не було. Експерт [PERSON] у судовому засіданні підтримав Висновок № 943 будівельно - технічного дослідження від 05.05. 2009 року та вказав, що у згаданому висновку повною мірою розкрито питання, які ставилися на експертизу, тому додати йому нічого. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 року, яка набрала законної сили, у справі 2а-2713/10/1370 за позовом ДПІ в Залізничному районі м. Львова до [PERSON] про стягнення коштів за нікчемним договором (а.с. 230 - 231), яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 року (а.с. 232-233) встановлено наступні обставини, які згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказування не потребують. Згідно Договірних умов при проведенні реконструкції будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], підписані між [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Підрядник). Підрядник протягом червня-жовтня 2007 року залученими силами і засобами виконано роботи з реконструкції будинку замовника на загальну суму 403 030,00 грн., про що складене підрядником акти виконаних робіт. Згідно договірних умов, оплата за виконані роботи повинна була проводитись після погодження акта виконаних робіт. Строки, види та виконання робіт, їх якість та вартість контролювалися як самим замовником, так і його дружиною. З поданих позивачем письмових доказів: розписок, актів приймання виконання підрядних робіт, підсумкових відомостей ресурсів (витрати - по факту), переліків придбані матеріалів, письмових пояснень [PERSON], дають суду можливість дійти висновку, що 244 692,00 грн., отримані [PERSON] згідно Договірних умов на виконання реконструкції будинку, повернуті замовнику у вигляді виконаних робіт по реконструкції будинку замовника та не є доходом відповідача, який би мав бути об'єктом оподаткування згідно Закону №889. Відповідно до п.п. 1 п. 3 Договірних умов, аванс на придбання матеріалів, оплата вартості машин-механізмів визначається за домовленістю. Згідно письмових доказів, поданих ДПІ, наявних в матеріалах справи, перелік матеріалів, використаних на об'єкті за вересень 2007 року на суму 25 423,41 грн. та перелік сантехнічних матеріалів, придбаних для системи опалення на суму 47 614,15 грн., спростовує твердження позивача про отримання [PERSON] доходу в сумі 244 692,00 грн. Вказані вище обставини підтверджують факт виникнення між сторонами договірних правовідносин по виконанні робіт з реконструкції будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], цей факт сторонами не оспорюється. Зазначеною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 року, яка набрала законної сили, у справі 2а-2713/10/1370, також встановлено розмір грошових коштів отриманих відповідачем від позивача, і така сума становить 244 692,00 грн. Висновком № 943 будівельно - технічного дослідження від 05.05.2009 року (а.с. 3-4) встановлено, що Договірні умови (договір) на проведення реконструкції будинку по [ADDRESS] не відповідають вимогам чинного законодавства України, а саме ДБН Д.1.1-1-2000 „Правила визначення вартості будівництва" п.п. 1.3.4.2., 3.3.5.; загальна кошторисна вартість ремонтно-будівельних робіт необхідних для проведення реконструкції із завершенням незакінченого будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], у відповідності до ескізного проекту, виконаного ФОП - [PERSON] з роботами, які виконані ПП „Будконструкція" становить 301 189,00 грн. (триста одну тисячу сто вісімдесят дев'ять грн. 00 коп.), акти виконаних робіт форми № КБ-2в за період червня 2007 року жовтня 2007 року в кількості 11-ти Актів в 3-ох варіантах складених ПП „Будконструкція" - директор [PERSON], по проведенню реконструкції із завершенням незакінченого будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], не відповідають фактично виконаним роботам, згідно поданих документів; якість виконаних робіт зазначених в Актах виконаних робіт та вартості зазначені в цих Актах ПП „Будконструкція" - директор [PERSON], не відповідають вимогам державних будівельних норм; реальна вартість фактично виконаних (кошторисна вартість) ремонтно-будівельних робіт проведених ПП „Будконструкція" - директор [PERSON], по проведенню реконструкції із завершенням незакінченого будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], у відповідності до ескізного проекту, виконаного ФОП - [PERSON], становить 228 070,00 (двісті двадцять вісім тисяч сімдесят грн. 00 коп.) грн., в тому числі: вартість матеріалів і конструкцій - 123 376,00 (сто двадцять три тисячі триста сімдесят шість грн. 00 коп.) грн., загальновиробничі витрати - 35 314,00 (тридцять п'ять тисяч триста чотирнадцять грн. 00 коп.) грн., заробітна плата - 62 176,00 (шістдесят дві тисячі сто сімдесят шість грн. 00 коп.), вартість експлуатації машин і механізмів - 72 004, 00 (сім тисяч двісті чотири грн. 00 коп.) грн. Оцінюючи як доказ Висновок № 943 будівельно - технічного дослідження від 05.05.2009 року (а.с. 3-4) суд виходить із такого: в силу вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; за змістом ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач та її представник право на звернення до суду із клопотання про призначення експертизи з метою визнання вартості реконструкції та інших питань, що стосуються визначення такої вартості та відповідності реконструкції вимогам закону не реалізували. Вказаних клопотань позивач та її представник не заявляли. Експертне дослідження за результатом, якого складено Висновок № 943 будівельно - технічного дослідження від 05.05.2009 року проводилося не в межах цієї цивільної справи та не є належним доказом в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України, тих обставин, що досліджувалися експертом. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, крім іншого, відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В Україні діє принцип свободи договору, так в силу вимог ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із системного аналізу змісту вказаних норм матеріального права слідує висновок, що сторони договору вправі самостійно встановлювати ціну договору. Питання розкриті у Висновку № 943 будівельно - технічного дослідження від 05.05.2009 року не можуть однозначно свідчити про виконання чи не виконання відповідачем договірних зобов'язань перед позивачем, оскільки такі визначають, крім іншого, вартість реконструкції без урахуванням вказаних вище норм закону, принципу свободи договору, умов здійснення підприємницької діяльності. При оцінюванні пояснень свідків суд виходить із того, що жодним свідком допитаними у процесі судового розгляду справи не надана інформація про майнові відносини між сторонами у справі та їх вартість. Пояснення позивача надані нею як свідком в повній мірі узгоджуються із пояснення викладеними у позовні заяві та не дають чітких відомостей про розмір грошової суми, що передана позивачем відповідачеві. Крім того, пояснення позивача, як свідка суперечать обставинам встановленим рішення Львівського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, в частині розміру грошових коштів переданих відповідачеві позивачем. За змістом ст. 1212 ЦК України, яку позивач вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Саме з такого розуміння вказаної норми закону виходив Верховний Суд України у постанові від 24.09.2014 року справа № 6-122цс14. У правовому висновку викладеному у постанові від 2 березня 2016 року у справі 6-3090цс15 Верховний Суд України висловив таку думку: згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання. Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов'язання виникає за наявності умов набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Враховуючи той факт, що між сторонами існували договірні правовідносини, правовий механізм захисту права встановлений главою 83 ЦК України застосуванню до спірних правовідносин не підлягає, тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. У п. 11 Постанови № 14 від 18.12. 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум ВСУ роз'яснив, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Беручи до уваги зазначене вище та те, що позов у цій справі не обґрунтований, клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог задоволенню не підлягає. Документально підтвердженні понесені позивачем судові витрати компенсації за рахунок відповідача, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦК України, не підлягають.

Outcome: dismissed