Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

В вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Сальницької сільської рада Хмільницького району Вінницької області, третя особа: Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області про зобов"язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку. Позивач в своїй позовній заяві посилається на наступне: Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26.12.2018 року за нею було визнано право на земельну частку (пай) розміром 1,5491 га в умовних кадастрових гектарах в КСП «Сальницьке» с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області, яке належало її матері [PERSON] як співвласнику колективної власності КСП «Сальницьке» с.Сальниця Хмільницького району Вінницької області. Тобто вона, як спадкоємець після смерті матері набула право на земельну частку (пай), та маючи намір реалізувати надане право, звернулася до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Проте, рішенням 30 сесії 7 скликання Сальницької сільської ради № 284 від 24.04.2019 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на даний час вільних земель комунальної власності на території сільської ради немає. Усно їй було запропоновано звернутись до Хмільницької районної державної адміністрації з даним питанням. Листом Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області №01-01-13-1406 від 16.07.2019 року, позивачу було запропоновано знову звернутися до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка їй на той момент відмовила рішенням сесії, про що Хмільницькій райдержадміністрації було достеменно відомо. Також, вказаним листом райдержадміністрація повідомила, що немає змоги видати їй сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26.12.2018 року, оскільки бланки сертифікатів відсутні та тому, що дане рішення суду є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) поряд із сертифікатом. Надалі позивач звернулася до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про виділенняїй земельної ділянки із земель резервного фонду державної власності на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26.12.2018 року. Листом головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № Ш-536/0-1384/6-19 від 22.08.2019 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, так як дане питання не відноситься до компетенції головного управління. Вказаним листом їй знову було запропоновано звернутися до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області для вирішення вказаного питання по суті. При неможливості надати позивачу земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі їй відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Тобто, навіть якщо усі землі КСП Сальницьке в частині ріллі вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), на її думку, вона має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу). Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) і таку ж силу, згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Право особи на власність не може ставитися в залежність від визначення законодавчого органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права. ЇЇ неодноразові звернення до органів влади та органів місцевого самоврядування щодо виділення їй земельної ділянки на підставі рішення суду, залишені без задоволення. Позивач вважає, що така бездіяльність Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області та головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області є незаконною та грубо порушує її права, а тому вимушена за захистом своїх прав та інтересів звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11 жовтня 2019 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони по справі не з`явились. Позивачка надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області надав суду заяву, в якій повідомив, що Сальницькою сільською радою погоджено надання земельної частки(паю) [PERSON] із земель держаної власності сільськогосподарського призначення, однак Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не погодило надання даної земельної ділянки, оскільки вказана земельна ділянка являється державною власністю, а не комунальною сільської ради. Вільних земель комунальної власності на території сільської ради не має. Просить справу розглянути в його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з"явився. 11 жовтня 2019 року надіслав відзив на позовну заяву, просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю та розгляд справи провести без його участі. Свою позицію обґрунтовує наступним:позивач маючи намір виділити в натурі земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) повинен був би взвернутися із відповідною заявою до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області або Хмільницької райдержадміністрації у Вінницькій області щодо виділення земельної ділянки за рахунок земель резервного фонду. Відтак можна вважати, що позивачем не дотримано законом встановленої процедури. Тому визначаючи субєктний склад, позивач не обґрунтовує, які саме майнові права порушено безпосередньо управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, оскільки сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів. Що стосується позовної вимоги зобов"язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) зазначили наступне: суд вправі зобов"язати відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обовязків, проте не може вказувати, яке конкретне рішення (дії) необхідно приймати (вчиняти) відповідачу. Враховуючи вищевикладене, просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов`язання говловного управління Держгеокадастру у Вінницькій області виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) відмовити повністю. Представник третьої особи Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з"явився, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, заяв та клопотань від нього до суду ненадходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 149/3275/18 від 26 грудня 2018 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом було визнано право на земельну частку (пай), розміром 1,5491 в умовних кадастрових гектарах в КСП "Сальницьке" с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області, яке до дня смерті належало [PERSON] як співвласнику колективної власності КСП "Сальницьке". (а.с. 7-9) Рішенням 30 сесії 7 скликання № 284 від 24 квітня 2019 року Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) на території Сальницької сільської ради, згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду від 26 грудня 2018 року № 149/3275/18, в зв"язку з тим, що вільних земель комунальної власності на території Сальницької сільської ради не має.(а.с.10) Листом Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області №01-01-13-1406 від 16.07.2019 року, позивачу запропоновано знову звернутися до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та повідомлено, що не має змоги видати їй сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26.12.2018 року, оскільки бланки сертифікатів відсутні та дане рішення суду є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) поряд із сертифікатом.(а.с.11) Повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № Ш-536/0-1384/6-19 від 22.08.2019 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні її заяви щодо виділення земельної ділянки на території Сальницької сільської ради Хмільницького району, посилаючись на те, що дане питання не відноситься до компетенції Головного управління та запропоновано знову звернутися до Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області для вирішення вказаного питання по суті.(а.с. 20) Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. На підставі викладеного судом, з метою справедливого розгляду та ефективного захисту оспорюваних прав, впродовж всього розгляду справи приймалися до розгляду докази, які надавалися відповідачами в обґрунтування своїх заперечень і які судом застосовуються при вирішенні даної справи. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року (яким внесено зміни до Земельного кодексу України, які набрали чинності з 1 січня 2013 року) райдержадміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Вінницької області дані функції передано Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області. Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення є головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Відповідно до ст.ст. 2 та 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, хоча сертифікат на право на земельну частку (пай), на підставі рішення суду [PERSON] видано не було, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26.12.2018 року про визнання за нею права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, така земельна ділянка, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) і таку ж силу, згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Право [PERSON] на земельну частку (пай) встановлено рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3275/18 від 26.12.2018 року, яке в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації її права на земельну ділянку частку (пай) в силу вимог частини четвертої статті 122 ЗК України із земель резервного фонду покладені на ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 323/323/17. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити повністю, оскільки матеріалами справи доведено, що право позивача на земельну частку (пай) встановлено рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 149/3275/18 від 26 грудня 2018 року має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації її права на земельну ділянку частку (пай) в силу вимог частини четвертої статті 122 ЗК України із земель резервного фонду покладені саме на головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. За правилами статті 141 ЦПК України з головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у сумі 768 гривні 40 копійок.

Outcome: approved