Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.03.2018 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, посилалась на наступні обставини: [INFO] померла її баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 12.12.2002 року [PERSON] склала заповіт, яким вказаний житловий будинок заповіла позивачці [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачці було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS], як за спадкоємицею за заповітом після померлої [INFO] баби [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність. Проти позову не заперечують. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, вказавши, що проти позову не заперечує (а.с.39). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], свідоцтв про одруження серії [NUMBER], серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є бабою позивачки [PERSON] (а.с.5, 7, 8). [PERSON] згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Попівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, померла [INFO]. За життя [PERSON] складено заповіт, що посвідчений 12.12.2002 року секретарем Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, відповідно до якого спадкодавець, належний їй житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS], заповів [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), вказаний заповіт є чинним (а.с.51). Згідно Інфоромаційної довідки зі Спадкового реєстру після померлої [PERSON] заведена спадкова справа №36/2015 від 16.02.2015 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON], [PERSON]. 29.02.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] на приватизовану земельну ділянку площею 4,9378 га (а.с.49-50). Згідно з положеннями ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.49). На час смерті, згідно довідки Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №02-30/100 від 11.05.2018 року, [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS], одна (а.с. 34). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не заперечує проти позову [PERSON] (а.с.39). Таким чином, позивач є єдиними спадкоємцем, який прийняв спадщину. Позивач звернувся до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: с.Попове, вул.Садова, буд. 23, Новосанжарського району Полтавської області. 25.07.2017 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок (а.с.17). За життя [PERSON] мала на праві власності: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 18 від 22.01.2018 року - погосподарська книга №12, особовий рахунок [NUMBER] (а.с.9). Реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в Приватному підприємстві «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» не проводилась (а.с.16). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул.Садова, 23, с.Попове, Новосанжарського району, Полтавської області рік його побудови є 1983 (а.с.11 - 15). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що право власності на спірний будинок було набуте спадкодавцем [PERSON] на законних підставах, оскільки підтверджується записом у погосподарській книзі, а момент виникнення права власності на нього не пов'язане з його державною реєстрацією, оскільки будинок збудований до 2004 року, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно в органах БТІ не позбавляє спадкоємця права на спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання права власності позивача на житловий будинок з господарськими будівлями. На підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України та

Outcome: approved