Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації. В лютому 2021 року до суду надійшла уточнена (заява про збільшення) позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Апостроф ТВ», [PERSON] , ТОВ «Європейська Медіа Група» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації, яка протокольною ухвалою суду від 26.05.2021 року була долучена до матеріалів справи та прийнята до розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф», власником якого є ТОВ "Європейська медіа група" за відповідним посиланням: [ADDRESS] розміщено інформаційний матеріал (статтю) під назвою «[INFO]», опублікованій [INFO] року о 09 год. 25 хв. із відповідним посиланням, а саме по тексту: «Там відкрив компанію і вів угоди з [PERSON] його товариш з кримінального світу [PERSON] на прізвисько [PERSON]. Зараз він знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС». У вказаній статті розміщена інформація щодо позивача в негативному форматі, де вказано про його розшук за шахрайство, важкі злочини без належного документального підтвердження цих обставин, оскільки на запити уповноважені органи держави повідомили про не перебування позивача в розшуку Інтерполу чи його фігурування в кримінальних процесах в Україні та за кордоном. Вказана негативна щодо позивача інформація була доведена до великого кола осіб, оскільки була оприлюднена в мережі Інтернет, вона є фактичним твердженням та підлягає спростуванню. Поширення вказаної інформації впливає на зниження цінності особи позивача в очах оточуючих, в очах суспільства, тощо. Відповідач 2 створив умови для розміщення вказаної інформації в мережі Інтернет. Позивач вважає, що ця інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди його честі і гідності і діловій репутації. Недостовірна інформація була поширена відповідачами шляхом доведення її до відома необмеженого кола осіб, стосується позивача і порушує його право на недоторканність ділової репутації. Відтак, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує права позивачів на повагу гідності, честі та недоторканності ділової репутації інформацію розміщену та поширену відповідачем на сайті відповідача 1 по тексту, а також зобов`язати відповідачів спростувати вказану недостовірну інформацію, поширену відносно позивача, шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» резолютивної частини рішення суду під заголовком «Спростування». У відзиві на позов представником відповідача 3 - ТОВ «Європейська медіа група" було зазначено, що на сайті «Апостроф» було поширено спірну інформацію, але відповідач не був першоджерелом її поширення, а це були інші інтернет-сайти. Відтак, треба встановити автора спріної статті. Відтак, підстав для задовлення позову немає. У відповіді на відзив позивач зазначив, що спірна інформація поширена в мережі Інтернет на сайті відповідача та на інших сайтах, що підтверджено висновком експерта. Між тим, доменні імена, за якими зареєстровано вказані Веб-сайти не належать до українського сегменту мережі Інтернет. Більше того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2021 року за іншим позовом [PERSON] було встановлено факт поширення недоствірної інформації щодо позивача на таких інших сайтах. Відповідальність за поширення спірної інформації по цьому позову несе саме відповідач 3 як власник веб-сайту. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовльнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились та свого представника не направили, хоча про дату і час розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За умовами ч.1 ст.211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. З вархуванням наявності відзиву та повідомлення відповідачів належним чином, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутністю осіб, що не з`явились. Ухвалою суду від 26.08.2020 року у справі було відкрито провадження та прозначено її до розгляду у загальному позовному провадженні за участю сторін. Ухвалою суду від 22.10.2020 року у цій справі було витребовано докази власника Веб-сайта. Протокольною ухвалою суду від 19.01.2021 року до участі у вказаній справі в якості співвідповідача було залучено ТОВ «Європейська медіагрупа». Ухвалою сууд від 08.02.2021 року призначено розгляд справи в режимі відеоконференції за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою суду від 26.05.2021 року було долучено уточнену позовну заяву, долучено відзив та відповідь на відзив, відмовлено в задовленні клопотання відповідача про витребування доказів, закрито підготовче судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що даний позов слід задовольнити частково з огляду на таке. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розглядаючи справу в межах позовних вимог судом встановлено, що дійсно у мережі Інтернет [INFO] року на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф», власником якого є ТОВ "Європейська медіа група" за відповідним посиланням: [ADDRESS] розміщено інформаційний матеріал (статтю) під назвою «На Волині митника [PERSON] звинувачують в шахрайстві - ЗМІ», а саме інформацію наступного змісту: «Там відкрив компанію і вів угоди з [PERSON] його товариш з кримінального світу [PERSON] на прізвисько [PERSON]. Зараз він знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС» (надалі по тексту - спірна інформація). Саме вказану інформацію просить спростувати позивач як таку, що не відповідає дійсності, порочить його честь і гідність. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. За змістом ч.1 ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до п.15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як на передумову для звернення до суду з даним позовом позивач [PERSON] зазначив, що спірна інформація по тексту впливає на зниження цінності особи позивача в очах оточуючих, в очах суспільства, тощо. Судом встановлено і не заперечувалось відповідачем ТОВ «Європейська медіа група" розповсюдження саме вказаної - спірної інформації по змісту на сайті інтернет-видання «Апостроф» із зазначеним у позові посиланням: [ADDRESS]. Вказана інформація доведена до відома великої колу осіб - користувачів мережі Інтернет, що є доведеним та така спірна інформація з огляду на її зміст безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачів. Обставини розповсюдення спірної інформації підтверджується експертним висновоком за результатами проведеної фіксації і дослідженя змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 08.04.2020 року із роздруківкою спірної статті із відповідним текстом щодо позивача (а.с.27-35). Зважаючи на те, що розповсюдження такої інформації із відповідно розміщеним змістом не заперечувалось стороною відповідача, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як встановлено судом, то спірна інформації по тексту частково є фактичним твердженням, оскільки вона може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів і вона є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань стороною відповідача суду надано не було. Крім того, згідно відповідей на запити адвоката від 09.04.2020 року Держприкордон служби, то жодних судових рішень про тимчасове обмеження у виїзді за кордон, інших обмежень щодо особи позивача [PERSON] немає (а.с.46). За відповідями Національного центрального бюро Інтерполу в Україні від 02.07.2020 року, то в інформаційній системі Інтерполу відсутні зареєстровані дані щодо позивача, а за довідкою від 22.05.2020 року МВС України останній до кримінальної відповідальності не притягується, судимостей немає та в розшуку не перебуває (а.с.48,50). Відтак, відповідачами не доведено, що позивач знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС. При цьому, розповсюджена інформація в цій частині є негативною, стосується безпосередньо позивача, не носить оціночний характер, так як викладена у формі тверджень. У даному випадку, поширена недостовірна інформація принижує статус позивача як громадянина в очах суспільства, в колі друзів, знайомих, тощо, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачем у його поведінці та веденні бізнесу вимог законів України та загальноприйнятих норм моралі. Також, судом враховано, що у відповідності до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2021 року, що набрало законної сили, встановлено факт недостовірності та спростовано саме опорювану у цій справі інформацію щодо позивача [PERSON] , але на іншому веб-сайті. Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, з урахуванням недоведенності достовірності спірної інформації в цій частині жодним належним і допустими доказом, суд приходить до висновку про можливість визнання недостовірною інформацію виключно в частині, яка стосується тільки позивача із зазначенням його прізвищ по змісту спірних висловлювань (без висловлювань, де згадуються прізвища іншої особи, що ніби-то вела бізнес із позивачем), оскільки кожна особа вправі звернутись за захистом лише свого порушеного права. Відтак, слід визнати недостовірною інформацію, розміщену та поширену [INFO] о 09 год. 25 хв. на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» за посиланням: [ADDRESS] а саме інформацію наступного змісту: « [PERSON] знаходиться в розшуку Інтерполу за контрабанду, а також фігурує в кримінальних процесах за шахрайство, тяжкі злочини на території ЄС». Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає доведеними обставини, на які посилався позивач у цій частині недостовірності оприлюдненої відповідачем 3 на власному веб-сайті інформації стосовно позивача, й законними підстави вважати її такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. В даному випадку в діях відповідача наявні усі обов`язкові ознаки правопорушення юридичного складу. В іншій частині спірна інформація із згадуванням прізвища іншої особи по тексту і ведення ним бізнесу хоч і з позивачем не порушує права останнього, оскільки висловлювання «відкрив компанію та вів угоди» жодним чином не несе негативного змісту щодо позивача та не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Зворотнього стороною позивача в суді доведено не було, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, така інформація фактично по змісту є оціночними судженнями та розповіддю про бізнес і компанції без конкретизації їх назв та діяльності. За умовами абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відтак, суд приходить до висновку про можливість спростування такої поширеної інформації про позивача у спосіб найбільш наближений до її поширення шляхом зобов`язання саме відповідача 3 - ТОВ "Європейська медіа група" як власника відповідного веб-сайту (підтвердження лист від 03.11.2020 року ТОВ «Інтернет Інвест») спростувати інформацію шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» резолютивної частини вказаного рішення суду під заголовком «Спростування» протягом одного місяця з дня вступу рішенняу законну силу. Позовні вимоги в частині зобов`язання спростувати спірну інформацію інших відповідачів 1 і 2 задовленню не підлягають, зважаючи на те, що відповідач 3 є власником і замовником послуги на реєстрацію зазначеного веб-сайту. Згідно з положеннями частини 1 ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача 3 підлягає стягненню сума понесених і документально підтверджених судових витрат у розмірі - 1680 грн. 00 коп. У відповідності до вимог п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial