Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Тульчинської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який йому належав на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. Даний будинок з господарськими будівлями відносився до колгоспних дворів. У вказаному будинку залишилася проживати [PERSON], яка проживала та вела спільне господарство в незареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, однак належним чином в правах спадкоємця щодо будинку не оформилася. За життя остання 20.06.1995 склала заповіт на неї. Відповідно до даного заповіту вона є єдиним спадкоємцем померлої. Одразу після смерті [PERSON] вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме, тимчасово проживала в будинку за адресою: [ADDRESS], доглядала за ним та утримувала його в належному стані. Вона звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини і на частину спадкового майна, яке належало [PERSON], а саме на: земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Світанок» с.Заозерне та грошові збереження з відповідними нарахуваннями та компенсаціями, які зберігалися в філії відділення Ощадного банку № 203/029.14.03.2002, отримала свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину на будинок вона не отримала, оскільки [PERSON] під час життя належним чином в правах спадкоємця щодо будинку не оформилась. Тульчинська державна нотаріальна контора повідомила їй, що в зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують факт проживання як подружжя без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] оформити спадкове майно неможливо. В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить встановити факт постійного проживання [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO], жителів [ADDRESS] як подружжя без реєстрації шлюбу та визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] яка померла [INFO], право власності на домоволодіння [ADDRESS], в яке входить житловий будинок "А", літня кухня "Б", ганок "б", сарай "В", погріб "В/п", убиральня "У", благоустрій 1-4. В судове засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просять позов задовольнити, судові витрати залишити за позивачем. Відповідач - представник Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої останній просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Третя особа - представник Тульчинської державної нотаріальної конторив судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить справу слухати у її відсутність. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали в незареєстрованому шлюбі в [ADDRESS] з 1967 року по день смерті [PERSON], дітей у них не було. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, при розгляді справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.10.1998 [NUMBER] (а.с.7). Згідно копії дублікату заповіту від 20.06.1995 (а.с.14) [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно з чого воно не складалось і де б воно не було і на що вона за законом матиме право. Після смерті [PERSON]відкрилась спадщина за заповітом. Позивач звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини і на частину спадкового майна, яке належало [PERSON], а саме на: земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Світанок» с.Заозерне, Тульчинського рйаону, Вінницької області, розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі та грошові збереження з відповідними нарахуваннями та компенсаціями, які зберігалися в філії відділення Ощадного банку № 203/029.14.03.2002, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією даного свідоцтва від 14.03.2002 (а.с.13) та копією спадкової справи №168/2002 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 89-98). Згідно повідомлення Тульчинської державної нотаріальної контори від 22.11.2017 №1117/01-16 (а.с.132), після смерті [PERSON] залишився будинок під [ADDRESS] на який остання належним чином не оформила своїх прав. Як вбачається з копії свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 25.05.1990 (а.с.15), житловий будинок в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14.10.1991 [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до повідомлення з Державного нотаріального архіву Вінницької області від 15.09.2017 №2288/01-18 (а.с.72), згідно даних Алфавітної книги обліку спадкових справ Тульчинської державної нотаріальної контори за 1991-2006 роки, яка знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] , даною конторою не заводилась. Згідно довідки виконкому Заозерненської сільської ради Тульчинського району від 15.02.2017 (а.с.8), будинок, який знаходиться за адресою: в [ADDRESS] згідно погосподарської книги №4, особовий рахунок №175, належить до колгоспному двору і станом на 1991 рік в ньому проживали: [PERSON], [INFO]- власник та [PERSON], [INFO]-дружина. Згідно довідки виконкому Заозерненської сільської ради Тульчинського району від 01.03.2017 №111 (а.с.11), [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство з 1958 по 1991 за адресою: [ADDRESS] Відповідно до повідомлення Тульчинського відділу РАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.18) факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за період з 01.01.1945 по [INFO] роки відсутній. Згідно довідки виконкому Заозерненської сільської ради Тульчинського району від 03.03.2017 №115 (а.с.12), після смерті [PERSON] залишився житловий будинок, яким почала користуватися, підтримувати в належному стані та проживати в ньому [PERSON] Оскільки позивач не може оформити належним чином свої спадкові права на вищевказаний будинок, тому звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні знайшов своє підтверджений факт перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.5 ст.273 ЦПК України в редакції від 18.07.1963, чинної на час виникнення правовідносин, суд розглядає справи про встановлення перебування у фактичних шлюбних відносинах у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах запису актів громадського стану не може бути зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним встановити факт перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON], а не встановити факт їх постійного проживання як подружжя без реєстрації шлюбу, оскільки даний факт можливо встановити за нормами ЦПК України (станом зі змінами на 15.12.2017), а в даному випадку розглядається факт за нормами ЦПК України в редакції від 18.07.1963. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, судом встановлено наступне. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.). Згідно із вимогами ч.1 ст.524 України (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР України (1963) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт на імя' позивача, тому спадкування у даному випадку здійнюється за заповітом і позивач як спадкоємець померлої, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, ввважається такою, що прийняла спадщину. В свою чергу, своє право власності на успадковане майно після смерті [PERSON], на яке мала право [PERSON] у встановленому порядку вона не оформила, оскільки згідно ст.560 ЦК УРСР 1963 року, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов'язком спадкоємця. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить до колгоспного двору, членами якого були [PERSON] та [PERSON], тому їм належали відповідно по 1/2 частині від даного будинку. Враховуючи те, що після смерті [PERSON], [PERSON] залишилась проживати у вищевказаному будинку, тому фактично вона стала одноособним власником колгоспного двору, а саме житлового будинку [ADDRESS]. В зв'язку з чим, після її смерті відкрилася спадщина на все майно колгоспного двору. Як роз'яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Таким чином, з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд прийшов до висновку що позивач, прийнявши спадщину після смерті [PERSON], набула право власності на спадкове майно за заповітом, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] на законних підставах. Однак, як видно з матеріалів справи, з часу прийняття спадщини, всупереч вимогам ст. 561 ЦК УРСР 1963 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом не одержала, у зв'язку з чим, не в змозі реалізовувати своє право власності на спадкове майно. Оскільки позивач фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, проте не може нотаріально оформити право на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Одним із способів захисту цивільних прав ЦК УРСР 1963 року визначає визнання права. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до 6 ЦК УРСР 1963 року, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію представника відповідача щодо визнання позовних вимог, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно її заяви, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved