Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

29 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , баба Позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 04.08.2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області. Родинні відносини Позивача та Спадкодавця підтверджуються: свідоцтвом про народження Позивача; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023038887 від 04.06.2019 р., яким підтверджується, що дошлюбне прізвище [PERSON] було - [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] , матері Позивача, серії [NUMBER] , яке було видано повторно 14.04.1977 р., яким підтверджується, що матір`ю [PERSON] була [PERSON] ; свідоцтвом про одруження [PERSON] , матері Позивача, серії [NUMBER] , яке було видано повторно 14.04.1977 р., яким підтверджується що дошлюбне прізвище [PERSON] було [PERSON] . Крім того, родинні відносини додатково підтверджуються Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.10.2003 року за номером у реєстрі 2002, яке було видане Позивачеві Луців І.П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, саме як онуці Спадкодавця. До спадкового майна, яке не було оформлено Свідоцтвом про право па спадщину, що залишилось після смерті Спадкодавця, належить земельна ділянка площею 1,3491 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,0068 га (рілля), та площею 0,3423 га (кормові угіддя), які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, правонаступником всіх прав та обов`язків якої є Радехівська міська рада. Вказана земельна ділянка Спадкодавця належала йому, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 089789, який було видано 16.03.2000 року Радехівською районною радою народних депутатів на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 7490. Як повноправний і законний спадкоємець всього майна Спадкодавця Позивач отримав право на все спадкове майно Спадкодавця, а саме: на земельну ділянку площею 0,35 га, що розташована в [ADDRESS] , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ЛВ № 263, виданим виконкомом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області 20.05.1996 р. та зареєстрованим у книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 5; на середню земельну частку (пай) площею 1,52 га в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства спілки селян "Колос" село Оглядів Радехівського району Львівської області згідно з Сертифікатом ЛВ № 0112301, виданим Радехівською райдержадміністрацією 27.09.1996 року за № 6013. Вищезазначене підтверджується заповітом Спадкодавця та вищезазначеним Свідоцтвом про право на спадщину. Однак, після отримання вищезазначеного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом Позивач виявив серед речей Спадкодавця копію Державного акту на землю, про який Спадкодавець Позивачеві нічого не повідомляв. Отримавши право на спадщину Спадкодавця, Позивач мав намір оформити свої права на земельну ділянку Спадкодавця у нотаріальному порядку у Радехівській державній нотаріальній конторі, проте не може цього виконати у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано на ім`я Спадкодавця після його смерті, а відтак державний нотаріус відмовив Позивачу у вчиненні нотаріальної дії, за загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендував звернутися з позовом до суду. Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт неможливо, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 р. (далі - "ЦК УРСР"), який діяв на дату смерті Спадкодавця, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Оскільки Позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа, питання визначення прав на це майно має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення цих прав. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 1,3491 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,0068 га та площею 0,3423 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-8). Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності (а.с.37). Представник Радехівської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про визнання позовних вимог та просив розглядати справу за їх відсутності (а.с.36). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався відповідач. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , баба позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 04.08.2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівської області (а.с.11). Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуються: свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] повторно виданого 19.07.1966 року; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023038887 від 04.06.2019 року; свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] повторно виданого 14.04.1977 року; свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] повторно виданого 14.04.1977 року (а.с.12-15). Крім того, родинні відносини додатково підтверджуються Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.10.2003 року за номером у реєстрі 2002, яке було видане Позивачеві Луців І. П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, саме як онуці Спадкодавця (а.с.16). До спадкового майна, яке не було оформлено Свідоцтвом про право па спадщину, що залишилось після смерті Спадкодавця, належить земельна ділянка площею 1,3491 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,0068 га (рілля), та площею 0,3423 га (кормові угіддя), які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та належала Спадкодавцю, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089789, який було видано 16.03.2000 року Радехівською районною радою народних депутатів на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 7490 (а.с.17) Позивач отримала право на все спадкове майно Спадкодавця, а саме: на земельну ділянку площею 0,35 га, що розташована в [ADDRESS] , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ЛВ № 263, виданим виконкомом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області 20.05.1996 р. та зареєстрованим у книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 5; на середню земельну частку (пай) площею 1,52 га в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства спілки селян "Колос" село Оглядів Радехівського району Львівської області згідно з Сертифікатом ЛВ № 0112301, виданим Радехівською райдержадміністрацією 27.09.1996 року за № 6013, що підтверджується заповітом Спадкодавця та вищезазначеним Свідоцтвом про право на спадщину (а.с.16,18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved