Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

В вересні 2015 року позивачі звернулись в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Ковельської районної державної адміністрації Волинської області, [PERSON] про визнання недійсними розпоряджень голови Ковельської районної державної адміністрації Волинської області, наказів Головного управління Держземагенства у Волинській області, державних актів на право власності на земельні ділянки. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що відповідно до п.п. "А", "Б", "Г" ст. 2А Статуту Об'єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу, благочинна організація утворена з метою просвітництва та запобігання дискримінації осіб єврейської національності через віросповідання та національність; визначення поняття "благочинні цілі" наведено у п.п. іі ст. 4А Статуту, та вказано, що це: релігійні, благочинні, наукові, літературні та просвітницькі цілі. В силу приписів ст. 6 Закону України "Про національні меншини в Україні", держава гарантує всім національним меншинам права на національно-культурну автономію: користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови через національні культурні товариства, розвиток національних культурних традицій, використання національної символіки, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, задоволення потреб у літературі, мистецтві, засобах масової інформації, створення національних культурних і навчальних закладів та будь-яку іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Пам'ятки історії і культури національних меншин на території України охороняються законом. Окрім цього, права громадських організацій на участь в охороні культурної спадщини гарантовані ст. 11 Закону України "Про охорону культурної спадщини". Реалізовуючи статутні цілі, в межах визначених законодавством України та міжнародними угодами, на протязі кількох років Представництвом Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу замовлялись роботи із документальних досліджень археологічної спадщини - давніх поховань єврейського кладовища в с. Тойкут Ковельського району як нововиявленої пам'ятки історії місцевого значення та її державної реєстрації. В ході проведення досліджень наявність давніх поховань знайшла своє підтвердження, у зв'язку із чим позивачі звертались до компетентних органів про вжиття заходів з метою збереження об'єкта культурної спадщини. Територіальні органи держземагенства та Ковельська РДА повідомляли про необхідність проведення археологічних досліджень для встановлення чітких меж місць поховань і їх охоронних зон та повідомили, що питання використання даної території знаходиться на постійному контролі, наголосивши при цьому про необхідність дотримання вимог ст. 28 ЗУ "Про поховання та похоронну справу", а саме - про неможливість відчуження будь-яких речових прав на землі, на яких розташовані місця поховань. Так, Представництву Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу надано дозвіл на збір матеріалів для упорядкування території давнього Єврейського кладовища в с. Тойкут. На підставі рішення сесії Тойкутської сільської ради 2003 року про встановлення пам'ятного знака на місці масового захоронення євреїв, розстріляних фашистами в 1942 року, на території кладовища у 1987 році була збудована капличка, а у 2005 році - встановлений пам'ятний знак євреям, загиблим у часи Голокосту. Зважаючи на те, що в національних культурних традиціях єврейського народу велике значення надається місцям поховань, кладовищам, а померлим - велика пошана, використання земель, на яких розташовані давні поховання, впливає на права та охоронювані законом інтереси позивачів, в тому числі й на реалізацію статутних цілей, зокрема проведення діяльності, спрямованої на захист релігійних, наукових та просвітницьких цінностей національної меншини. Отже, позивачі зацікавлені у тому, щоб місце масових поховань - давнє кладовище на означеній земельній ділянці, було віднесено до переліку об'єктів археологічної спадщини, а земельна ділянка залишалась у державній власності, з цільовим призначенням "землі історико-культурного призначення", оскільки лише таким чином буде забезпечене право національної меншини на збереження національних культурних традицій єврейського народу, вшанування пам'яті загиблих, а також забезпечення прав громадських організацій на участь в охороні культурної спадщини. Території давнього Єврейського кладовища та давніх поховань були предметом вивчення та дослідження позивачами. З цією метою вивчалися архівні документи, що зберігаються як у вітчизняних, так і в зарубіжних архівах. Дані документи опрацьовувались фахівцями у сфері археології, геодезії, картографії, тощо. В подальшому ці документи стали підставою для виготовлення паспорта об'єкта культурної спадщини "Єврейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань". Після тривалої та наполегливої переписки, органи Держземагенства повідомили позивачів про те, що на землях, на яких встановлено наявність давніх поховань, розташована деревообробна дільниця, що належить приватному підприємцю [PERSON], для обслуговування якої Ковельською РДА передано земельну ділянку в користування на умовах оренди. Про перехід прав на зазначені землі до інших осіб, - не повідомлено. У зв'язку із викладеним, позивачі оскаржили розпорядження та договір оренди в судовому порядку. В ході розгляду справи апеляційним господарським судом, на підставі поданих відповідачем - Ковельською РДА та ПП [PERSON] документів, а також даних Публічної кадастрової карти України, встановлено, що речові права на іншу частину земель давніх поховань Ковельською РДА та Головним управлінням Держкомзему у Волинській області також відчужено. За даними публічної кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим № 0722182800:06:002:0001 має площу 0,2789 га, є у приватній власності, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, входить у склад земельної ділянки кадастровий № 0722182800:06:002:0657, та є у державній власності, призначена для комерційного використання. Земельна ділянка кадастровий № 0722182800:06:002:0738 має площу 1,3 га, є у приватній власності та передана у власність для ведення особистого селянського господарства. Оскільки зазначені землі розташовані в межах давніх поховань єврейського кладовища та масових розстрілів років Другої Світової війни, відповідачі не мали правових підстав для відчуження прав на них без проведення археологічних досліджень та отримання позитивних висновків компетентних органів. Тобто, відповідачі, приймаючи спірні рішення, не лише порушили вимоги земельного законодавства, але й вийшли за межі визначених законом повноважень та розпорядилися землями історико-культурного призначення. Спірні рішення та правочини порушують права та інтереси позивачів - Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, вимоги земельного та цивільного законодавства, а також вимоги міжнародного права з огляду на наступне. Україна є учасницею Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16 листопада 1972 року, Європейської конвенції про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року. На виконання своїх міжнародних зобов'язань прийнято Закони України "Про охорону культурної спадщини" від 8 червня 2000 року, "Про охорону археологічної спадщини" від 18 березня 2004 року, Загальнодержавну програму збереження та використання об'єктів культурної спадщини на 2004 - 2010 роки, затверджену Законом України від 20 квітня 2004 року, тощо. Об'єктом культурної спадщини Закон визнає місце, споруду, комплекс (ансамбль), їх частини, пов'язані з ними території, інші природні, природні упорядковані чи створені людиною об'єкти, незалежно від стану схоронності, що донесли до нашого часу цінність з антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, наукової та ін. точки зору, і зберегли свою автентичність. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ "Про охорону культурної спадщини", до історичних об'єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів. Розпорядженням КМУ від 20 липня 1998 р. № 604-р органи місцевого самоврядування та державної влади зобов'язано: взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення; провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин; продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження; не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ. Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованою Законом України № 1369 від 10.12.2003 року, держави - учасниці зобов'язані при плануванні та забудові сільських територій виконувати адміністративні, наукові та наглядові процедури з метою визначення необхідності врахування потреб охорони археологічної спадщини. Міжнародні правові акти, ратифіковані Україною, мають вищу юридичну силу. Отже, на думку позивачів, Головне управління Держкомзему у Волинській області та Ковельська РДА, перед прийняттям рішень про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, зобов'язані були замовити проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних пам'яток, обстежити та вивчити земельну ділянку, що планувалася для передачі у власність для потреб, не визначених ст. 54 ЗК України. Однак, вказані відповідачі зазначених вимог не виконали, чим порушили права та охоронювані законом інтереси позивачів у справі, як представників національної меншини в Україні. Не виконавши згаданих вимог міжнародного права, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, відповідачі прийняли рішення про передачу земельних ділянок у власність, покликаючись на те, що об'єкт культурної спадщини не занесений до Реєстру об'єктів культурної спадщини. Викладене свідчить про порушення вказаними відповідачами вимог земельного та цивільного законодавства, а також вимог міжнародного права, при прийнятті спірних рішень та надання земельних ділянок у власність, що відповідно до вимог ст. 211 ЗКУ, ч. 1 ст. 215 ЦК України, є безумовною підставою для визнання недійсними та скасування рішень відповідачів, що стали підставою для передачі земельних ділянок з кадастровим № 0722182800:06:002:0001 та кадастровим № 0722182800:06:002:0738 у власність. Враховуючи наведене, покликаючись на норми чинного та міжнародного законодавства, позивачі просили суд: визнати недійсним розпорядження голови Ковельської РДА, що стали підставою для передачі у власність земельної ділянки з кадастровим № 0722182800:06:002:0001; визнати недійсними накази Головного управління Держкомзему у Волинській області від 16.07.2014 № 3-209/15-14-СГ та від 12.09.2014 № 3-580/15-14-СГ; визнати недійсними свідоцтва про право власності на земельні ділянки кадастровий №0722182800:06:002:0001, кадастровий № 0722182800:06:002:0738 /т. 1 а.с. 2-7/. Ухвалою суду від 16.10.2015 року, в зв'язку з утворенням територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів, уточнено відповідача в даній справі та визнано, що відповідачем в даній справі є Головне управління Держцемагенства у Волинській області, а не Головне управління Держкомзему у Волинській області /т. 1 а.с. 117/. В січні 2016 року позивачами подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, з підстав, зазначених вище та в зв'язку з відчуженням спірної земельної ділянки з кадастровим № 0722182800:06:002:0738 відповідачем [PERSON] [PERSON], просили суд: визнати недійсними накази Головного управління Держкомзему у Волинській області від 16.07.2014 № 3-209/15-14-СГ та від 12.09.2014 № 3-580/15-14-СГ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 18.09.2014 року, інд. № 27004789, видане на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір (реєстраційний № 2406) купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим № 0722182800:06:002:0738, укладений 01.10.2015 року між [PERSON] і [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим № 0722182800:06:002:0738, видане на ім'я [PERSON] /т. 2 а.с. 19-27, 34-38/. Крім цього, в січні 2016 року позивачі подали заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду /т. 2 а.с. 28-29, 32-33/. В лютому 2016 року позивачами подано заяву про доповнення підстав позову, в якій додатково вказували, що Управлінням Держземагенства у Волинській області не виконано жодних обов'язків щодо проведення робіт із землеустрою на спірній земельній ділянці та порушено порядок встановлення цільового призначення земельної ділянки, що, в свою чергу, тягне за собою визнання недійсним рішень органів державної влади про надання земельних ділянок громадянам, а також визнання недійсними угод щодо відповідних земельних ділянок /т. 2 а.с. 52-57, 72-74/. Ухвалою суду від 22.02.2016 року позовна заява позивачів в частині позовної вимоги до Ковельської райдержадміністрації Волинської області про визнання недійсним розпорядження голови Ковельської РДА, що стали підставою для передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером 0722182800:06:002:0001 та позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку з цим же кадастровим номером залишена без розгляду /т. 2 а.с. 58/. В березні 2016 року позивачами подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказали належного відповідача Управління Держгеокадастру у Волинській області, як правонаступника Управління Держземагенства у Волинській області, та з урахуванням підстав первісної позовної заяви, заяви про доповнення підстав позову, ухвали суду про залишення частини позовних вимог без розгляду, просили суд: визнати недійсними накази Головного управління Держкомзему у Волинській області від 16.07.2014 № 3-209/15-14-СГ та від 12.09.2014 № 3-580/15-14-СГ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 18.09.2014 року, інд. № 27004789, видане на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір (реєстраційний № 2406) купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим № 0722182800:06:002:0738, укладений 01.10.2015 року між [PERSON] і [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим № 0722182800:06:002:0738, видане на ім'я [PERSON] /т. 2 а.с. 84-98, 111-117/. Ухвалою суду від 28.03.2016 року до участі в даній справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] /т. 2 а.с. 124-125/. В подальшому, в зв'язку з відчуженням відповідачем [PERSON] спірної земельної ділянки [PERSON] та в зв'язку з укладенням договору оренди спірної земельної ділянки між [PERSON] та ВКПП "Агропромтехцентр", ухвалою суду від 03.06.2016 року до участі в справі було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів [PERSON] та ВКПП "Агропромтехцентр" /т. 2 а.с. 255-256/. Таким чином, після всіх доповнень, уточнень позовних вимог позивачів та залучення до участі в справі всіх осіб, остаточними позовними вимогами позивачів є: 1)визнати недійсними накази Головного управління Держкомзему у Волинській області від 16.07.2014 № 3-209/15-14-СГ та від 12.09.2014 № 3-580/15-14-СГ; 2)визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 18.09.2014 року, інд. № 27004789, видане на ім'я [PERSON]; 3)визнати недійсним договір (реєстраційний № 2406) купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим № 0722182800:06:002:0738, укладений 01.10.2015 року між [PERSON] і [PERSON]; 4)визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим № 0722182800:06:002:0738, видане на ім'я [PERSON] В судових засіданнях по розгляду даної справи представники позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та доповненнях до неї, а також в письмових поясненнях представника позивачів [PERSON] /т. 2 а.с. 177-179, т. 3 а.с. 216-219, 231-235, т. 4 а.с.8-11, т. 4 а.с. 20-24, т. 4 а.с. 81-83/. Додатково вказували на обставини, встановлені постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.03.2017 року, відповідно до якої визнано протиправною бездіяльність Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р "Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України, в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань "Єврейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань", що знаходяться на території Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області; зобов'язано Волинську обласну державну адміністрацію виконати вимоги вказаного розпорядження. Стверджували, поміж іншого, що оскільки на момент видачі оспорюваних позивачами наказів Волинська обласна державна адміністрація допустила вказану бездіяльність, то ці накази є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню. Просили позов задовольнити в повному об'ємі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Тойкутської сільської ради Ковельського району - в судові засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. В своїх письмових поясненнях від 27.02.2017 року голова Тойкутської сільської ради [PERSON] звернув увагу суду на те, що рішення Тойкутської сільської ради № 11/2 від 05.11.2004 року про надання дозволу позивачам на збір матеріалів для упорядкування території давнього Єврейського кладовища в с. Тойкут, на яке позивачі покликаються в позовній заяві та доповненнях до неї, на даний час в архівах не виявлено. Таким чином підтвердити той факт, чи надавався вказаний дозвіл позивачам, на даний час не можливо. Просив врахувати ці пояснення при прийнятті рішення по справі /т. 4 а.с. 154-157/. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Управління культури Волинської обласної державної адміністрації в судові засідання не з'явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. 15.10.2015 року вказаною особою було подано заяву про розгляд справи без участі представника управління, оскільки предмет спору не відноситься до його компетенції /т. 1 а.с. 111/. В подальшому 11.04.2016 року вказаним управлінням подано письмові пояснення по справі з проханням проводити розгляд справи у відсутності представників управління. У вказаних письмових поясненнях звернуто увагу суду на порядок занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Зокрема, п. 3.1 Порядку обліку обєктів культурної спадщини передбачає, що облікова картка обєкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану обєкта (памятки) культурної спадщини подаються за місцезнаходженням таких обєктів на розгляд консультативних рад органів охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій, які оцінюють відповідність кожного обєкта критеріям, зазначеним у пунктах 10 і 11 Порядку визначення категорій памяток для занесення обєктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України.Згідно п. 3.2, за результатами оцінки виявлених обєктів культурної спадщини, оформлюється протокол, в якому зазначається, яким саме критеріям відповідає (не відповідає) кожен обєкт культурної спадщини. Протокол є підставою для занесення (незанесення) обєкта культурної спадщини до Переліку обєктів культурної спадщини (далі - Перелік). Органи охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій на підставі висновків, викладених в протоколі консультативної ради, приймають рішення про занесення (незанесення) обєктів культурної спадщини до Переліку. Перелік затверджується органами охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій. 21 жовтня 2014 року за участі Представництва американського обєднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу відбувся розгляд Консультативною радою з питань охорони культурної спадщини при управлінні культури облдержадміністрації питання щодо рекомендації по включенню єврейського кладовища поблизу с.Тойкут Ковельського району до Державного реєстру нерухомих памяток України для подальшого направлення відповідної документації у Міністерство культури України. За результатами розгляду члени ради висловили зауваження щодо недостатності джерельної бази облікової документації (базованої виключно на картографічних матеріалах та матеріалах німецької аерофотозйомки 1944 року, на основі яких ДП „Поліськгеодезкартографія у 2007 році було розроблено так званий „кадастровий план з позначенням меж кладовища) та рекомендували кроки щодо її доопрацювання з залученням підтверджуючих архівних і наукових матеріалів, які б дозволили достовірно локалізувати місця поховань (археологічні дослідження на місцевості). Розуміючи певні обмеження, повязані з релігійними переконаннями, які не дозволяють провести повноцінні дослідження, було запропоновано розглянути питання про використання неруйнівних методів (сканування території георадаром тощо). В протоколі Консультативної ради № 5 від 21 жовтня 2015р. також зафіксовано, що члени ради зазначили відповідність обєкта лише одному з критеріїв, зазначених у пунктах 10 і 11 Порядку визначення категорій памяток для занесення обєктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1760 - належність до культурної спадщини національних меншин. При цьому базовий (обовязковий) критерій - критерій автентичності - відсутній, оскільки втрачені всі зовнішні ознаки кладовища. 27 січня 2015 року Консультативною радою з питань охорони культурної спадщини при управлінні культури облдержадміністрації, за поданням відділу культури Ковельської райдержадміністрацїї розглядалось питання про занесення виявлених обєктів культурної спадщини Ковельського району до Переліку обєктів культурної спадщини, в тому числі "Памятного комплексу розстріляним євреям у с. Тойкут". Рада рекомендувала Ковельській районній державній адміністрації визначити загальну територію обєкта (зазначивши розміри ділянки на планово-картографічному матеріалі), обєднати території двох споруд - каплички-огела та памятного знаку на місці розстрілу єврейського населення містечка Несухоїже.24 листопада 2015 року Консультативною радою було розглянуто додаткові матеріали, надані Представництвом американського обєднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (копії роздруківок німецької аерофотозйомки 1944 року на 2-х аркушах) з позначеними заявниками обрисами території поблизу с. Тойкут. Члени ради визнали матеріали такими, що не підтверджують достовірно інформацію щодо розташування кладовища на позначених Представництвом ділянках та рекомендували провести додаткові консультації зі спеціалістами з картографії /т. 2 а.с. 147-148, 160-161, т. 3 а.с. 1-2, 54-55/. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області [PERSON] в судових засіданнях позов не визнала повністю та заперечувала проти його задоволення з підстав, алогічних тим, що викладені в письмових запереченнях проти позову. Вказувала на те, що на момент прийняття оспорюваних наказів на території спірної земельної ділянки не було зареєстровано та сформовано будь-якого об'єкта історико-культурної спадщини, а дослідження земельної ділянки на предмет наявності такого об'єкта не входить до компетенції Управління Держгеокадастру у Волинській області. Просила в позові відмовити. Як вбачається з письмового заперечення проти позову від 15.10.2015 року Головного управління Держземагенства у Волинській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, заперечуючи проти позову даний відповідач вказував на те, що позивачами жодним чином не доведено той факт, на підставі яких документів зазначена у позовній заяві земельна ділянка була віднесена до земель історико-культурного призначення, не представлено доказів віднесення вказаної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення в порядку, визначеному Законом України "Про охорону культурної спадщини", постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1760 "Порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України" та постановою Кабінету міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1094 "Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико- культурного призначення". Також позивачами у позовній заяві зазначено що Головним управлінням перед прийняттям рішення про надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не виконано зобов'язання щодо замовлення проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних пам'яток, обстеження та вивчення земельної ділянки. При цьому не зазначено, якими нормативно-правовими актами такий обов'язок Головного управлінні встановлений. Твердження позивачів про зобов'язання держави при плануванні та забудові сільських територій виконувати адміністративні, наукові та наглядові процедури з метою визначення необхідності врахування потреб охорони археологічної спадщини, відповідно до Європейскої конвенції про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованою Законом України № 1369 від 10.12.2003 року, не є коректним. Відповідно до зазначеної вище норми, Держави - члени [PERSON] Європи та інші держави - учасниці Європейської культурної конвенції, які підписали цю Конвенцію, у преамбулі документу лише декларують важливість запровадження, якщо вони ще не існують, відповідних адміністративних і наукових наглядових процедур і необхідність урахування потреб охорони археологічної спадщини у політиці планування забудови міських та сільських територій та культурного розвитку, що не носить зобов'язальний характер. Враховуючи викладене вище, відповідач вважає, що в позовній заяві не зазначено конкретних норм чинного законодавства та жодним чином не обґрунтовано порушення Головним управлінням Держземагентства у Волинській області при передачі у власність земельної ділянки громадянину [PERSON], в зв'язку з чим просить відмовити в задоволені позовних вимог повністю /т. 1 а.с. 113-114, 188/. В додаткових письмових поясненнях, поданих суду 17.01.2017 року, представник відповідача вказувала на те, що жодних земель історико-культурного призначення на картографічних матеріалах, що додані до проекту землеустрою, не було позначено, а право Держгеокадастру щодо розпорядження спірною земельною ділянкою на момент відведення є повністю правомірним, про що подала відповідні обґрунтування /т. 4 а.с. 116-118, 120-124/. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги позивачів не визнав повністю з підстав, викладених в його письмових запереченнях проти позову. Вважаючи позов необґрунтованим і безпідставним, просив відмовити в його задоволенні. В письмових запереченнях представник відповідача покликався на те, що позивачі обґрунтовують свою позицію щодо розміщення на спірних земельних ділянках єврейського цвинтаря (місць масових розстрілів і поховань) виключно з припущень, при цьому не посилаючись на конкретні докази, які мають підтверджувати ті чи інші обставини. Позивачами не надано доказів того, що "Єврейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань" внесено в "Список вновь выявленных объектов, представляющих историческую, научную, художественную или иную культурную ценность" та/або до "Переліку об'єктів культурної спадщини". Надані позивачами облікова картка та паспорт на обєкт культурної спадщини "Єрейський цвинтар. Місце масових розстрілів і поховань" такими доказами не являються, оскільки не відповідають вимогам Наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 р. № 295/104 "Про затвердження форм облікової картки та паспорта об'єкта культурної спадщини" та Методичних рекомендацій щодо заповнення облікової картки обєкта культурної спадщини та паспорта обєкта культурної спадщини. Відтак, вони не можуть вважатись допустимими доказами тих обставин, що "на території земельної ділянки, наданій [PERSON] знаходиться єврейський цвинтар, місце масових розстрілів та давніх єврейських поховань" і що ці місця відносяться до щойно виявлених обєктів культурної спадщини. Крім того, ні Паспорт, ні Облікова картка не затверджені керівником органу охорони культурної спадщини. Що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 0722182800:06:002:0738, то вважає, що вказана земельна ділянка була надана [PERSON] правомірно, на законних підставах та в межах повноважень, наданих законом. Жодних даних про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення немає і позивачі належних та допустимих доказів на підтвердження іншого не надали. Крім того, звертає увагу суду на те, що на даний момент немає жодних документів та доказів, які б встановлювали межі єврейського кладовища та взагалі підтверджували його існування, а також відсутня будь-яка документація, яка б встановлювала межі територій історико-культурного призначення, а саме - відсутній проект землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, розроблення якого передбачено Постановою КМУ від 25 серпня 2004 року № 1094. Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсними наказів Головного управління Держкомзему у Волинській області від 16.07.2014 року № 3-209/15-14-СГ та від 12.09.2014 року №3-580/15-14-СГ та визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельну ділянку кадастровий № 0722182800:06:002:0738 /т. 1 а.с. 118-126/. В додаткових письмових поясненнях до заперечення проти позову представник відповідача, навівши відповідні обґрунтування, вказував на те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 0722182800:06:002:0738 має у своєму складі усі необхідні документи, передбачені статтею 50 Закону України "Про землеустрій", а тому його було погоджено та затверджено у відповідності до вимог чинної на той час ч. 6 статті 186 та статті 186-1 Земельного кодексу України з урахуванням повноважень Головного управління Держземагенства у Волинській області (в той час), передбаченого статтями 15-1 та 122 Земельного кодексу України /т. 3 а.с. 3-7/. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відповідні письмові заперечення проти позову, згідно яких вважає позов повністю необґрунтованим у зв'язку з недоведеністю позивачами належними і допустимими доказами того факту, що спірна земельна ділянка є об'єктом охорони культурної спадщини. Крім того, позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу того, що на цій земельній ділянці знаходяться єврейські поховання, чи місце масових розстрілів часів Другої Світової війни. При цьому звертає увагу суду, що він придбав цю земельну ділянку в [PERSON] та на даний час він не є власником даної земельної ділянки, оскільки продав її [PERSON] Вимогу позивачів про скасування свідоцтва про право власності, виданого на його ім'я, вважає неправомірною, оскільки таке свідоцтво йому не видавалось, а правовстановлюючим документом був договір купівлі-продажу. Просив відмовити в задоволенні позову /т. 2 а.с. 222-223, т. 3 а.с. 49, 57, 73, 101/. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - [PERSON] в судові засідання не з'явилась, подала клопотання про розгляд у справі у її відсутності та письмові пояснення по справі, згідно яких 18.01.2016 року вона купила у [PERSON] спірну земельну ділянку, яка перебуває в оренді в ВКПП "Агропротехцентр". Щодо порядку надання у власність та відчуження спірної земельної ділянки вона не володіє жодною інформацією, крім тієї, про яку дізналась з позову. Не володіє також ніякою інформацією про можливість існування на її земельній ділянці будь-яких об'єктів культурної спадщини, на території земельної ділянки візуально немає ніяких ознак кладовища чи місць масових розстрілів часів Другої Світової війни. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду /т. 3 а.с. 43-44, 72, 99/. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Виробничо - комерційного приватного підприємства "Агропромтехцентр" в судові засідання не з'явився, подавши при цьому письмові пояснення по справі, згідно яких ВКПП "Агропромтехцентр" є орендарем спірної земельної ділянки, а її власником є [PERSON] Щодо суті спору, порядку надання у власність та відчуження спірної земельної ділянки нічого не відомо. Жодною інформацією про можливість існування об'єкта культурної спадщини на території земельної ділянки не володіють. Просили розгляд справи проводити у відсутності представника третьої особи /т. 3 а.с. 35-36/. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. При цьому судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Тойкутської сільської ради Ковельського району /т. 1 а.с. 128-162/, з метою використання свого права, передбаченого статтею 121 ЗК України щодо безоплатного отримання у власність із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі до 2 га, [PERSON],

Outcome: dismissed