Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі п.1 рішення №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність гр. [PERSON]М.», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON], площею 0,2745 га, цільове призначення якої 01.03 для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: Чернівецька область Глибоцький район с. Луковиця по вул. Першотравневій. Пунктом 2 цього ж рішення надано [PERSON] у власність земельну ділянку кадастровий номер 7321083600:01:001:0999 площею 0,2745 га цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Чернівецька область Глибоцький район с. Луковиця вул. Першотравнева. Відповідно до п.3 рішення №104-7/16 від 22.07.2016 року зобовязано [PERSON] здійснити державну реєстрацію права приватної власності. Позивач вважає, що рішення №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області є незаконним, порушує її права, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Земельна ділянка, яка в порушення вимог закону, передана у приватну власність відповідачу [PERSON] знаходиться в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області біля житлового будинку по вул. Першотравневій №10. Відповідно до довідки №196 від 11.03.2013 року виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області земельна ділянка біля житлового будинку по вул. Першотравневій №10 перебувала у користуванні [PERSON] Розмір земельної ділянки складає 0,32 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Як зазначено у довідці земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства [PERSON] користується з 1994 року. [PERSON] є його рідною матірю. [PERSON] родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-УР №549006 від 07.08.1961 року, в якому [PERSON] записана матірю позивача. На підставі рішення ХVІ сесії ХХІ скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30.03.1994 року «Про приватизацію земельних ділянок» п/п 325 його матері, [PERSON], було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,50 га в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області. Земельна ділянка площею 0,50 га, на яку надано дозвіл на приватизацію перебувала у користуванні його матері [PERSON], що достовірно підтверджується архівною довідкою №2 від 09.03.2017 року архівного відділу Глибоцької РДА Чернівецької області. 14.03.2013 року його матір [PERSON] померла. [PERSON] її смерті зареєстровано виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 15.03.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-МИ №116061 від 15.03.2013 року. Відповідно до заповіту від 20.03.2008 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області за реєстровим №131, його матір [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «все моє майно, що буде належати мені на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON]М.» 17.06.2013 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], згідно заяви про прийняття спадщини, яка подана позивачем, [PERSON] заведено спадкову справу після смерті [PERSON] Під час подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері позивач [PERSON], повідомив про те, що відсутні спадкоємці, які в силу положень ст.1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині, тобто на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] відсутні малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тому, враховуючи наявність заповіту від 20.03.2008 року та відкриту за його заявою від 17.06.2013 року спадкову справу після смерті його матері [PERSON], він є єдиним спадкоємцем померлої 14.03.2013 року [PERSON], який прийняв спадщину після її смерті, а відповідач [PERSON] не є особою, яка має право на спадкування після смерті [PERSON] Таким чином, враховуючи рішення про надання дозволу його матері, [PERSON] на приватизацію земельної ділянки у с. Луковиця по вул. Першотравневій №10, тобто земельної ділянки, якою вона користувалась постійно, [PERSON], як спадкоємиць який в установленому законом порядку прийняв спадщину після її смерті, має право завершити приватизацію цієї земельної ділянки. Однак, рішення органу місцевого самоврядування №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області порушує його право як, спадкоємця померлої [PERSON] та не надає можливості після смерті матері оформити право на земельну ділянку, якою матір користувалася та розпочала процедуру приватизації. Оскаржуване рішення прийнято органом місцевого самоврядування у порушення положень ч.2 ст.19 ЗК України. Земельна ділянка біля житлового будинку №10 по вул. Першотравневій в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області на момент прийняття оскаржуваного рішення не була вільною земельною ділянкою, тобто такою земельною ділянкою, яка в передбаченому законом порядку нікому не передавалась та перебувала у запасі. Відповідно до абзацу 6 п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" вказано: якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на імя спадкоємця. Передача у власність спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON] позбавляє позивача, як спадкоємця, можливості завершити приватизацію земельної ділянки, якою користувалась його мама та розпочала за свого життя процедуру її приватизації. У відповідності до положень ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з часу її відкриття незалежно від часу її прийняття. Таким чином з моменту відкриття спадщини після смерті його матері [PERSON] 14.03.2013 року, позивач [PERSON], як її спадкоємиць, має право завершити приватизацію земельної ділянки по вул. Першотравневій №10 у с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області. Дізнавшись про рішення №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області вважає, що воно порушує його права, як спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON] та суперечить актам цивільного законодавства. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Як визначено ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, оскаржуване рішення №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області підлягає скасуванню, як незаконне, оскільки порушує його [PERSON], право, як спадкоємця померлої 14.03.2013 року [PERSON] та суперечить актам цивільного законодавства. Оскільки на підставі зазначеного вище рішення зареєстровано право власності відповідача [PERSON], на земельну ділянку кадастровий номер 7321083600:01:001:0999, площею 0,2745 га цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Чернівецька область Глибоцький район с. Луковиця вул. Першотравнева, то підлягає скасуванню запис про реєстрацію права власності на його імя. Як визначено ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тому просить суд, визнати незаконним і скасувати рішення №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про "затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність громадянина [PERSON]". Скасувати запис про державну реєстрацію права приватної власності на імя [PERSON] ([NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на земельну ділянку кадастровий номер 7321083600:01:001:0999 площею 0,2745 га цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Чернівецька область Глибоцький район с. Луковиця вул. Першотравнева. 24 січня 2018 року [PERSON] подав до суду заяву про відвід судді Цуренка В.А. і передачу справи на розгляд іншому судді. 24 січня 2018 року Ухвалою Глибоцького районний суд Чернівецької області відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про відвід судді Цуренка В.А. 06 лютого 2018 року адвокат позивача [PERSON] подав до суду клопотання про забезпечення доказів. 06 лютого 2018 року Глибоцький районний суд Чернівецької області виніс Ухвалу про забезпечення доказів за заявою адвоката [PERSON] 26 лютого 2018 року [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення доказів. 26 лютого 2018 року Глибоцький районний суд Чернівецької області виніс Ухвалу про забезпечення доказів за заявою [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позові, просили суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представники відповідачів [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в своїх поясненнях посилалися на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог і просили суд відмовити у задоволені позовних вимог повністю, в звязку із безпідставністю позовних вимог та у звязку із спливом строку позовної давності. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, матір позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] померла 14 березня 2013 року в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ № 116061. Згідно заповіту від 20 березня 2008 року, посвідченого секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та зареєстрованого за № 131 [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON]. Як вбачається з копії спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] № 60/2013 спадщину після смерті матері прийняв позивач [PERSON]. Як вбачається з рішення [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області ХVI сесії ХХI скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 31 березня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок» дозволено громадянам с. Луковиця та Кут Глибоцького району Чернівецької області приватизувати їх земельні ділянки, у тому числі [PERSON] розміром 0,50 га. Також судом встановлено, що господарство по вул. Першотавневій, 10 в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області належало до категорії колгоспних дворів і членом вказаного колгоспного двору був [PERSON], що встановлено Рішеннями Апеляційного суду Чернівецької області від 20 лютого 2014 року та від 13 серпня 2014 року, тому згідно вимог частини 4 ст.82 ЦПК України дані обставини вважаються такими, що мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи, а тому відповідач [PERSON] отримав право на частку майна вказаного колгоспного двору, у тому числі і на частку земельної ділянки. Рішенням №104-7/16 від 22.07.2016 року VII сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність гр. [PERSON]М.», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON], площею 0,2745 га, цільове призначення якої 01.03 для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: Чернівецька область Глибоцький район с. Луковиця по вул. Першотравневій. Надано [PERSON] у власність земельну ділянку кадастровий номер 7321083600:01:001:0999 площею 0,2745 га цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Чернівецька область Глибоцький район с. Луковиця вул. Першотравнева. Зобовязано [PERSON] здійснити державну реєстрацію права приватної власності. На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування відповідач [PERSON] зареєстрував своє право власності на земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Тобто судом встановлено, що відповідач отримав у власність не всю земельну ділянку в розмірі 0,50 га, а тільки її частину в розмірі 0,2745 га. Згідно ст. 22 ЗК України (в редакції 1992 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (ні місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до п. 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що спірною земельною ділянкою користувався після смерті матері відповідач [PERSON] та члени його сімї, а позивач та члени його сімї не користувалися спірною земельною ділянкою. Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 07 лютого 2018 року № 111 сільрадою не приймалося рішення щодо поділу земельної ділянки площею 0,50 га на дві ділянки: 1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 2 для ведення особистого селянського господарства. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за життя не зверталася до землевпорядних організацій для встановлення меж земельної ділянки в натурі, не отримувала державного акту на спірну земельну ділянку. А розпорядження земельними ділянками, що перебувають на території відповідного села відноситься до виключної компетенції відповідного орану місцевого самоврядування і в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що при прийнятті рішень органом місцевого самоврядування були допущені порушення. Окрім цього, відповідно до рішення [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 31.03.2014 року №56-25/14, позивачу відмовлено у переоформленні на його імя, земельної ділянки, якою користувалась його матір [PERSON] площею 0,50 га. Про дане рішення позивачу було відомо, оскільки на дане рішення він посилався у позовній заяві, поданій до суду 12 травня 2014 року і додав його до позовної заяви. Вказане рішення є чинним, позивач його не оскаржував. Також позивачем в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено фактичний розмір земельної ділянки, яка відносилась до господарства по вул. Першотравневій,10 в с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області. Після розяснення судом сторонам права на заявлення відповідного клопотання про призначення судової експертизи, сторони не скористалися своїм правом і клопотання про призначення судової експертизи не заявили. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого обґрунтування при розгляді справи і у їх задоволенні слід відмовити повністю. Суд відхиляє доводи представників відповідачів про сплив строку позовної давності, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування від 22 липня 2016 року та вчинений на підставі вказаного рішення запис про реєстрацію права власності, тому загальний трирічний строк позовної давності станом на 06 грудня 2017 року (на час звернення позивача в суд з позовом) не закінчився. На підставі викладеного, ст.. 55 КК України, ч.1 ст. 393 ЦК України, ст.. 22 ЗК України (в редакції 1992 року), ст. 152 ЗК України,

Outcome: dismissed