Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі №60, що знаходяться по вулиці Лісова в селі Глибочок Коростишівського району Житомирської області як за спадкоємцем першої черги. В обґрунтування позову вказує, що 27 грудня 2014 року помер її батько [PERSON], який володів вищевказаним майном. Інші спадкоємці померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] добровільно відмовилися від своєї частки в спадщині. У червні 2015 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки право власності на вищевказаний будинок не зареєстровано. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині визначення права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, заяви сторін, визнання позову відповідачем, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 27 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). 10 жовтня 2016 року між спадкоємцями за законом, дітьми спадкодавця, які прийняли спадщину, було укладено договір про поділ спадкового майна, згідно якого житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в селі Глибочок Коростишівського району Житомирської області, вулиця Лісова, 60,переходить у результаті спадкування у власність позивачу. 11 жовтня 2016 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно. Позивачу було відмовлено, оскільки відсутністю зареєстрованого права власності на зазначений житловий будинок. Це підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 жовтня 2016 року (а.с.11). Відповідно до пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна №436 від 12 вересня 2016 року згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №78 станом на 31 грудня 2012 року за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Глибочок, вулиця Лісова, 60, право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.5). Відповідно до довідок №850 та №851 від 02 листопада 2016 року, виданих виконавчим комітетом Харитонівської сільської ради, житловий будинок та господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: село Глибочок, вулиця Лісова, 60, рахується за [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі Харитонівської сільської ради. Також за [PERSON] рахуються земельні ділянки, а саме: 0,25га для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд за вищевказаною адресою та 0,25га для ведення особистого селянського господарства згідно запису в погосподарській книзі Харитонівської сільської ради (а.с.10). Згідно із положеннями статей 182 та 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статей 1297, 1278 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як роз'яснено у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом також встановлено, що право власності на вказаний будинок належним чином не оформлено. Позивач вправі вимагати визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно після смерті батька, яке останній не зареєстрував. Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав передбачений законом і відповідає йому. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими суду доказами, тому, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved