Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка в особі представника звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 16.04.2009 року працювала в ПАТ «Капустянський граніт» на посаді секретаря-друкарки. ПАТ "Капустянський граніт" тривалий час не виплачувало заробітну плату, тому 01.08.2014 року позивачка звільнилася за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. На день звільнення відповідач заборгував позивачці 7432,40 грн. заробітної плати. Лише 16 січня 2015 року, на підставі судового наказу, позивачці було перераховано заборгованість по заробітній платі. Оскільки відповідачем було проведено розрахунок по заробітній платі з порушенням норм чинного законодавства, позивачка звернулася до суду з даним позовом про про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку до суду повернулися поштові повідомлення з підписом про отримання судової повістки. Своїх пояснень та заперечень суду не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 116, 117, 221, 237-1 КЗпП України, п.32 ППВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 ППВС від 13.03.1995 року № 4 із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено слідуюче. Згідно відомостей трудової книжки позивачки, вона працювала з 16.04.2009 року по 01.08.2014 рік секретаре-друкаркою в ПАТ»Капустянський граніт» (а.с.9). Даний факт також підтверджується наказом про прийняття на роботу №72к від 16.04.2009 року (а.с.6) та наказом про звільнення №57к від 01.08.2014 року (а.с.7). Згідно довідки ПАТ «Капустянський граніт» від 22.10.2014 року № 53 на момент звільнення позивачки з роботи, заборгованість по заробітній платі склала 7432 грн. 40 коп. (а.с.11). Як зазначає в позові позивачка, заборгованість по заробітній платі була їй виплачена 16 січня 2015 року, на підставі судового наказу виданого 20.11.2014 року Новоукраїнським районним судом (а.с.10). У відповідності ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним работодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо работодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у работодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Середньоденна заробітна плата позивачки становила 90 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою №129 виданою 01.04.2015 року ПАТ "Капустянський граніт" (а.с.8), тому розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні складається з наступного: період з 01.08.2014 року (день звільнення позивачки) по 16.01.2015 року (день фактичного розрахунку) складає 117 робочих днів, які необхідно помножити на 90 грн. 90 коп. (середньоденна заробітна плата) дорівнює 10635 грн. 30 коп., які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як було з'ясовано в ході розгляду справи, затримка з виплатою середнього заробітку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з вини відповідача склала 117 робочих днів. Посилання позивачки в обґрунтування нанесеної йому моральної шкоди на понесення нею душевних страждань, хвилювання, психологічної болі, внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні суд вважає непереконливими, оскільки доданих доказів на підтвердження даного факту до матеріалів справи не надано. Враховуючи характер порушення трудових прав позивачки, їх тривалість, глибину душевних страждань, яких вона зазнала в зв'язку з неповним розрахунком в день його звільнення, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та жодним доказом недоведені. Оскільки позивачку, згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, згідно ч.2 ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 116, 117, 221, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про Практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", та

Outcome: partial