Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилось майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS]. Позивач, відповідно до діючого законодавства, прийняв спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок нотаріус відмовив, так як відсутній правовстановлюючий документ на об'єкт нерухомого майна. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві вказав, що позов визнає, не заперечує стосовно його задоволення, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін та на підставі зібраних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної та спадкової справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Судом установлено, що покійна [PERSON] заповіту не залишила. Отже, в такому випадку настає спадкування за законом. Згідно із ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, що доведено свідоцтвом про народження, в якому матір'ю записана [PERSON]. Спадщину протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, Позивач прийняв у відповідності до ст. 1269 ЦК України, шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. До складу спадкового майна, поміж іншого майна, увійшов цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Факт належності об'єкта нерухомого майна спадкодавцеві підтверджено: технічним паспортом виготовленим КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» виданого 26.11.2012 року, де зазначено власника житлового будинку за вищевказаною адресою - [PERSON]; Свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, що видане 28 березня 1991 року Лукашівською сільською радою народних депутатів Липовецького району на підставі рішення Липовецької районної ради народних депутатів за №131 від 30.05.1985 року та рішення виконкому Лукашівської сільської ради народних депутатів №2 від 17.02.1990 року, в силу якого цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір головою якого є [PERSON]; довідками виданими виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради від 26.09.2012 року за №677, №678, відповідно до яких констатовано, що частка [PERSON] на будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] складає 100% та вона є єдиним його власником та єдиним членом колгоспного двору і його головою. Відповідно до матеріалів спадкової справи №02-31/1569, заведеної державним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу до майна померлої [INFO] року [PERSON], інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендували на майно спадкодавця, немає. На частину спадкового майна позивачеві було видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом. Проте постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 11.09.2012 року позивачеві було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, в зв'язку з тим, що такий об'єкт нерухомості належить колгоспному двору головою якого є [PERSON], відтак таке майно є спільною сумісною власністю, а із поданих заявником документів не можливо визначити, яка частка належала померлій. Згідно правил ч.4 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (1296 ЦК України). За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із здобутих у справі доказів судом було встановлено, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння було видано спадкодавцеві за його життя, де головою колгоспного двору зазначено [PERSON], тобто вона набула правомірно своє право власності та цього права вона не втратила на день смерті, інших членів колгоспного двору відповідно до матеріалів справи не встановлено, відтак [PERSON] є єдиним власником, який входив до суспільної групи - колгоспний двір. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Судом встановлено, що позивач спадщину прийняв відповідно до норм чинного законодавства, інших спадкоємців на майно [PERSON] не встановлено, на частину майна позивачеві видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте на житловий будинок, який входив до суспільної групи колгоспний двір було відмовлено. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже він, як спадкоємець за законом, має право на майно померлої матері, інших спадкоємців згідно матеріалів Спадкової справи не має, оформити свої спадкові права в установленому законом порядку через нотаріальну контору позивач позбавлений можливості. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на об'єкт нерухомості. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234,, 1241, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved