Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що відповідач звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 11.01.2007 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому збільшився до 30000 грн. Крім того, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач в порушення умов кредитного договору не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором, в зв`язку з чим станом на 13.08.2020 року має заборгованість у розмірі 1000351,36 грн., з яких: 60691,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21204,99 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 18454,73 грн. - пеня. На підставі викладеного АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором від 11.01.2007 року в розмірі 100351,36 грн., а також судові витрати в сумі 2102 грн. Від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, покликаючись на їх безпідставність, оскільки факт отримання нею кредитних коштів був спростований в ході розгляду іншої справи №574/192/19 за її позовом до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів, стягнення коштів, пені та моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено, що надані ним витяги з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком, які нею не підписані, є складовою кредитного договору і саме ці Умови вона мала на увазі, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, в заяві від 11.01.2007 року процентна ставка не зазначена, а також у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Також, відповідач вважає, що банком при зверненні з позовом до суду пропущено строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України. Представником позивача [PERSON] було подано відповідь на відзив [PERSON] , в якому вона вказує, що з підписаної відповідачем заяви чітко вбачається, що сторонами при укладенні договору були обумовлені усі істотні умови, зокрема процентну ставку в розмірі 36% річних. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на його офіційному сайті. Із наданої банком виписки по картковому рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та остання користувалася кредитними коштами. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, укладений між сторонами договір ніким не оспорений, а тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості із відповідача. Також, вважає, що оскільки строк виданої відповідачу картки встановлено до червня 2022 року, то банк звернувся до суду з даним позовом 08.09.2020 року до спливу строку позовної давності. Позивач АТ КБ "Приватбанк" був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак його представник в судове засідання не з`явився, подавши разом із позовною заявою письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якій заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Міненко С.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому [PERSON] додатково пояснила, що 27.10.2018 року невстановлені особи незаконним шляхом отримали доступ до її карткового рахунку та заволоділи кредитними коштами, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів та з позовом до суду. Заборгованість в розмірі 798,53 грн., яка в неї існувала перед банком до заволодіння коштами з її рахунку невстановленими особами, нею повністю погашена. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності представника позивача. Заслухавши доводи відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 11.01.2007 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 14). Згідно вказаної заяви [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилася та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також виразила свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, у заяві містяться дані про номер отриманої відповідачем картки (№ [NUMBER] ), розмір кредитного ліміту (1300 грн.), базову процентну ставку (36% з розрахунку 360 днів у році) та строк дії кредитного ліміту (відповідає строку дії картки). На підставі підписаної відповідачем заяви позивач надав останній кредит у розмірі, встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 1300 грн., який в подальшому було збільшено до 30000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 13). Крім того, як слідує з довідки АТ КБ "Приватбанк" [PERSON] було видано ряд кредитних карток, в тому числі № [NUMBER] з терміном дії до 01/22 (а.с. 12). Відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами, що останньою не заперечується. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складову його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню. Так, згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 13.08.2020 року у [PERSON] наявна заборгованість перед банком у розмірі 1000351,36 грн., з яких: 60691,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21204,99 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 18454,73 грн. - пеня (а.с. 3-11). У підписаній відповідачем заяві від 11.01.2007 року встановлена базова процентна ставка, однак відсутні будь-які дані про розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. На підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви банком додано Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а Тарифів банку, які є складовою частиною, укладеного між сторонами договору, позивачем взагалі не надано. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 11.01.2007 року, а також те, що вони на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих Умах та Правилах надання банківських послуг, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.01.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, доданий до позовної заяви, Витяг з Умов та Правил, які не підписані відповідачем, не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 11.01.2007 року. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Буринського районного суду Сумської області від 15.11.2019 року у справі №574/192/19 позов [PERSON] до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, припинення стягнення заборгованості по кредитному договору, припинення кредитних зобов`язань, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір № 18102717241646 від 27.10.2018 року, укладений від імені [PERSON] з АТ КБ "Приватбанк", відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 17300 грн. та інші банківські платежі. Визнано недійсним кредитний договір № 18102717241640 від 27.10.2018 року, укладений від імені [PERSON] з АТ КБ "Приватбанк", відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 1920 грн. та інші банківські платежі. Визнано частково недійсним кредитний договір № SAMDN42000009073847 від 13.09.2006 року, укладений [PERSON] з АТ КБ "Приватбанк", в частині отримання нею кредитних коштів в сумі 24838 грн. 58 коп. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь [PERSON] безпідставно списані з її карткового рахунку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 3355 грн. 74 коп.; за період з 27.10.2018 року по 13.02.2019 року: пеню в сумі 539 грн. 64 коп., 3% річних в сумі 30 грн. 34 коп.; інфляційні збитки за період з 27.10.2018 року по 31.01.2019 року в сумі 74 грн. 11 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що: "13.09.2006 року між позивачкою та АТ КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір №SAMDN42000009073847 на обслуговування якого видана кредитна картка № [NUMBER] (універсальна картка). Крім цього, відповідачем також обслуговувався і зарплатний рахунок позивачки, згідно виданої їй банківської карти № [NUMBER] (картка для виплат). 27.10.2018 року невстановлена особа, за допомогою системи "Приват 24" від імені [PERSON] уклала з АТ КБ "Приватбанк" кредитні договори: №18102717241646 на отримання 17300 грн.; №1802717241640 на отримання 1920 грн. В подальшому, використовуючи систему переказів між вказаними банківським картками через IVR-меню (голосове меню) банку та систему "Приват 24", невстановлена особа неправомірно, 27.10.2018 року заволоділа вказаними коштами. Також, 27.10.2018 року невстановлена особа, використовуючи уже укладений між [PERSON] та АТ КБ "Приватбанк" кредитний договір №SAMDN42000009073847, на обслуговування якого видана кредитна карта № [NUMBER] , за допомогою IVR-меню (голосове меню) банку та системи "Приват 24", здійснила ряд переказів між рахунками позивачки та протиправно заволоділа кредитними грошовими коштами в сумі 24838 грн. 58 коп." Крім того, вищевказаним рішенням Буринського районного суду Сумської області від 15.11.2019 року встановлено, що 29.10.2018 року [PERSON] звернулася до Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу викрадення у неї грошових коштів з банківських рахунків, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження за №12018200140000275, дії невстановлених осіб кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України. З довідок по кримінальному провадженню №12018200140000275 від 29.10.2018 року видно, що потерпілою від злочину в даному кримінальному провадженні є [PERSON] , яка в ПАТ КБ "Приватбанк" мала рахунки, на обслуговування яких були видані дві банківські картки: № [NUMBER] та № [NUMBER] , по яким був встановлений фінансовий телефон - мобільний телефон [PERSON] номер [NUMBER] . Вказаний телефон має IMEI [NUMBER] і до 19 год. 27 хв. 27.10.2018 року він працював в межах базової станції ПрАТ "ВФ Україна", що розташована в с. Дяківка Буринського району Сумської області. Однак, вже о 20 год. 30 хв. цього ж дня, в телефоні номер [NUMBER] , був змінений IMEI на [NUMBER] і він почав працювати в межах базової станції ПрАТ "ВФ Україна", розташованої за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, пр. Металургів,28. Саме в цього періоді почалися перерахування коштів з рахунків [PERSON] . Частиною 4 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із наданої суду виписки по картці/рахунку [PERSON] № [NUMBER] слідує, що 27.10.2018 року о 21 год. 24 хв. з картки № [NUMBER] за допомогою IVR-меню було здійснено переказ в сумі 22002 грн. В подальшому цього ж дня із рахунку відповідача було здійснено три платежі по оплаті послуг через систему "Приват 24" на суми 9658 грн., 8957,55 грн. та 1246,55 грн., одержувачем яких зазначено ПАТ ПУМБ, а також здійснено ряд переказів між рахунками [PERSON] , після чого розмір її заборгованості перед банком склав 24838 грн. 58 коп. (а.с.91-94). Вказані обставини також підтверджуються випискою по картці/рахунку № [NUMBER] (а.с. 95). Таким чином, вищезазначені операції по карткових рахунках [PERSON] було здійснено через IVR-меню банку та систему "Приват 24" після зміни IMEI її номеру телефону. Відповідно до ч.1 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. За змістом ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 6 - 9 розділу VI положення "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", затвердженого постановою правління НБУ від 05.11.2014 року за № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13.09.2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20.11.2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18), від 17.06.2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21) та від 15.07.2021 року у справі № 597/1294/18 (провадження № 61-243св20). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано жодних доказів на спростування доводів [PERSON] про відсутність у неї волевиявлення на здійснення 27.10.2018 року будь-яких банківських операцій за своїм картковими рахунками та зняття з них коштів, а також доказів, що остання своїми діями чи бездіяльністю сприяла розголошенню своїх особистих даних, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому на відповідача не може бути покладено обов`язок сплаті заборгованості, яка виникла внаслідок здійснення таких операцій невстановленими особами. Згідно наданих банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 22.10.2018 року, тобто до вчинення 27.10.2018 року невстановленими особами вищевказаних операцій по карткових рахунках відповідача, складав 798,53 грн., що відповідачем не оспорюється. Разом з цим, 23.11.2018 року [PERSON] було здійснено поповнення свого карткового рахунку в терміналі самообслуговування на суму 1240 грн., що свідчить про повне погашення нею наявної заборгованості, а також відсотків за користування кредитними коштами за період з 22.10.2018 року по 23.11.2018 року за обумовленою сторонами при укладенні договору процентною ставкою 36 % річних. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 11.01.2007 року, позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed