Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про захист честі та гідності та ділової репутації до [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 квітня 2016 року відповідачем на VII сесії Херсонської міської ради VII скликання в присутності депутатів, а також громадян, представників громадськості та журналістів, Херсонській міський голова [PERSON] під час засідання Херсонської міської ради поширив недостовірну інформацію стосовно позивача, а саме зазначив наступне: «Вас визнано судом як злочинець», «Тому Ви знаєте, будь ласка, знаєте є така поговірка шо повія ніколи не стане прачкою, шахрай також, [PERSON], ніколи не стане порядною людиною …». В той же день зазначена інформація була поширена у вільному доступі у мережі Інтернет. Позивач вказує, що оцінка його як «шахрая» ґрунтується на недостовірних фактах відносно позивача, є образливою, умисно спрямована на дискредитацію [PERSON], наносить шкоду діловій репутації позивача, оскільки він на сьогодні є депутатом Херсонської міської ради. Позивач посилається на статтю 28 Закону України «Про інформацію», статтю 201 та частину 1 статті 277 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем 28 квітня 2016 року відповідачем на VII сесії Херсонської міської ради, а саме: «Вас визнано судом як злочинець», «Тому Ви знаєте, будь ласка, знаєте є така поговірка шо повія ніколи не стане прачкою, шахрай також, [PERSON], ніколи не стане порядною людиною …», зобовязати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом оголошення рішення суду на найближчій сесії Херсонської міської ради VII скликання з дня набрання рішення суду законної сили. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених в запереченнях. Суд, вислухавши доводи учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки на підставі наявних у справі доказів встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 3,10 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей. Разом з тим ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Крім того суд враховував положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя, у якій зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Так, у статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Відповідно до копії вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 04.06.2002 року, витребуваного судом за клопотанням представника відповідача, позивача [PERSON] визнано винним за статтею 222 частина 2 Кримінального кодексу України за шахрайство з фінансовими ресурсами, але звільнено від відбуття покарання. Таким чином, інформація, яка на думку позивача є недостовірною та принижує його честь і гідність ґрунтується на обєктивних даних які відповідач отримав у вільному доступі, містить суб'єктивну думку і погляд відповідача на особисті якості позивача. На думку суду, ця інформація не підлягає доведенню і спростуванню, оскільки носить характер оціночних суджень, і є вираженням суб'єктивної думки. Вимоги про відшкодування моральної шкоди за висловлення субєктивної думки в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивачем не заявлялося, тому суд такі обставини не досліджував та оцінки їм не надає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed