Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство ВіЕс Банк звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31 липня 2008 року між ПАТ "ВіЕс Банк (правонаступник ВАТ "Електрон Банк") та [PERSON] було укладено Кредитний договір № KF 51212 з додатками, згідно якого позивач надав грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізінше 28.08.2023 року під 13,5 % річних. Своїх договірних зобов"язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідач [PERSON] належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість 34389,44 доларів США, що дорівнює 904697,30 гривень (по курсу НБУ станом на 15.12.2016р. становить 1$ = 26,307416 грн.), з яких 17307,58 $, що дорівнює 455317,71 грн. - заборгованість по кредиту, 4762,92 $, що дорівнює 125300,12 гривень- заборгованість по відсотках, пеня станом на 15.12.2016 року становить 12318,94 $, що дорівнює 324079,48 гривень. З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між позивачем та [PERSON] 31.07.2008 року укладено іпотечний договір, згідно якого [PERSON] надала в заставу позивачу нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 103,5 м.кв., житловою площею 58,0 м.кв. що на плані значиться літерою "А", сарай під літерою "Е", сарай під літерою "Ж", сарай під літерою "З", сарай під літерою "З/", вбиральню під літерою "К", огорожу - поз. 1-2, замощення - поз. І, що знаходяться за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, с.Неліпино, вул. Головна, 271, який належить [PERSON] на пісдставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 травня 2005 року та Договору дарування 1/2 частини будинку. Пунтом 29 Іпотечного договру визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців, зареєстрованих в установленому порядку за місцемзнаходження нерухомого майна, що є предметом іпотеки по даному договору. Згідно даного пункту відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надіслано повідомлення вимоги про звільнення предмету іпотеки. Однак дані вимоги залишені без виконання. У зв"язку з цим просить звернути стягнення на предмет іпотеки\~житловий будинок з надвірними спорудами в с.Неліпино, вул. Головна, 271 Свалявського району Закарпатської області, закріпити за банком права управителя щодо цього нерухомого майна та виселити відповідачів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки кредит оформлювався споживчим, іншого житла відповідачі не мають. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2008 року між ПАТ "ВіЕс Банк" (правонаступник ВАТ "Електрон Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF 51212 з додатками, згідно якого остання отримала 30000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 28.08.2023 року під 13,5 % річних та зобовязалася погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та порядку, визначених договором. Крім цього встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору №KF 51212 року від 31.07.2008 року, чим допустила заборгованість, яка станом на 15.12.2016 року становить 34389,44 доларів США, що дорівнює 904697,30 (по курсу НБУ станом на 15.12.2016 року, становить 1$= 26,307416), з якої: 17307,58 доларів США, що дорівнює 455317,71 гривень - заборгованість по кредиту, 4762,92 дол. США, що дорівнює 125300,12 гривень - заборгованість по відсотках, 12318,94 дол. США, що дорівнює 324079,48 гривень - пеня. Також встановлено, що в забезпечення виконання вищевказаного договору між позивачем та [PERSON] 31.07.2008 року укладено іпотечний договір, згідно якого [PERSON] надала в заставу позивачу нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 103,5 м.кв., житловою площею 58,0 м.кв. що на плані значиться літерою "А", сарай під літерою "Е", сарай під літерою "Ж", сарай під літерою "З", сарай під літерою "З/", вбиральню під літерою "К", огорожу - поз. 1-2, замощення - поз. І, що знаходяться за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, с.Неліпино, вул. Головна, 271, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 травня 2005 року та договору дарування 1/2 частини будинку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Крім цього, відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п. 19 іпотечного договору від 27.12.2012 року право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя а) у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання б) у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов цього договору та вимог Закону "Про іпотеку". Право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно цього договору, належить іпотекодержателю. (п.23 Іпотечного договору). Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі N 6-1080цс15 (постанова Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року) слідує, що відповідно до частини першої\~ статті 33 Закону України "Про іпотеку" \~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до статті 34 Закону "Про іпотеку" \~після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та /або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті та за умов, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об"єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; Загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а саме: будинок № 271, загальною площею 103,5 м кв., житловою площею 58,0 м кв., який розташований по вул. Головній в с. Неліпино Свалявського району, належить [PERSON] Предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчуження без згоди власника), так як відповідає усім сукупним вимогам вищезазначеного Закону України від 03.06.2014 року №1304-VII та підлягає під дію мораторію, так як предмет іпотеки житловий будинок, переданий як забезпечення зобов"язання за кредитом наданим кредитною установою в іноземній валюті [PERSON], яка є громадянкою України, даний будинок використовується як місце її постійного проживання і в неї немає іншого нерухомого житлового майна. Таким чином, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпеченням кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов"язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки, вищезазначений Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов"язань, то не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього закону. Враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпеченням кредитів в іноземній валюті» суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "ВіЕс Банк" в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, проте на час дії вказаного закону виконання даного рішення слід відстрочити. Звертаючись з вимогою про закріплення за банком права управителя щодо переданого в іпотеку нерухомого майна позивач належним чином не обґрунтував свою вимогу та не вказав мету передачі предмета іпотеки в управління, а лише зазначив норму закону. Позов в цій частині є необґрунтований, в його задоволенні слід відмовити. При вирішенні позовної вимоги про виселення суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-1449цс15 (постанова Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року). Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР \~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК УРСР \~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої\~статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, єпідставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання ( частина четверта статті 109 ЖК УРСР). З матеріалів справи видно, що предмет іпотеки не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а тому виселення осіб із майна житлового приміщення можливе тільки у випадку надання іншого постійного житла. В даному випадку іншого посітйного житла, яке має бути надане особі одночасно з виселенням не має, а отже це є підставою для відмови в позові про виселення.

Outcome: partial