Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] 27.01.2016 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.06.2005 року Жмеринською міською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-1202, вона є власником квартири [ADDRESS], в якій відповідач [PERSON] з 16.05.2008 року значиться зареєстрованим. Зазначила, що останній понад один рік у належній їй на праві власності квартирі не проживає без поважних на те причин та добровільно знятися з реєстрації за даною адресою категорично відмовляється, через що чинить їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, а тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Пояснила, що немає домовленості між нею та відповідачем щодо збереження за ним права користування житлом у разі його відсутності без поважних причин. Зауважила, що на даний час вона має бажання оформити субсидію, але не має можливості, так як в належній їй на праві власності квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач по справі, який навіть не являється членом її сімї. Повідомила, що за її відомостями відповідач на разі проживає без реєстрації в [ADDRESS]. Посилаючись на те, що немає іншого способу зняти з реєстрації відповідача [PERSON] для безперешкодного користування та розпорядження власним майном, просила позбавити останнього права користування квартирою №57 в будинку №9 по вул. Леніна в м.Жмеринка Вінницької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Повідомили, що позивач є власником вказаної квартири. Пояснили, що свого часу відповідач був співмешканцем доньки позивача, яка в грудні 2015 року загинула в автокатастрофі. Вказали, що [PERSON] у 2013 році виїхав на інше місце проживання та тривалий час не було ніяких відомостей про його місцезнаходження, після смерті доньки позивача була вимушена його розшукувати з огляду на наявність неповнолітньої дитини дочки та відповідача. Згідно відомостей розшукової справи останнього знайшли у Челябинській області Російської Федерації. Зауважила, що у теперішній час відповідач приїхав до м.Жмеринки та категорично відмовляється добровільно знятися з реєстрації, чим перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні даною квартирою. Просила задоволити позов, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.11), вдруге не зявився в судове засідання, причин своєї повторної неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позову суду не представив. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як згідно вимог ч.3 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Свідок [PERSON] суду повідомила, що у спірній квартирі проживала донька позивача Ліана зі своєю донькою [PERSON] та ще з чоловіком [PERSON], якого вона дуже рідко там бачила, а з 2013 року взагалі не бачила ніколи. Зазначила, що за їївідомостями відповідач зареєструвався в даній квартирі у звязку з тим, що йому потрібно було оформити пенсію. А восени 2013 року він взагалі звідти виїхав, оскільки знайшов іншу жінку та вирішив влаштувати життя із нею. Відповідач на даний час проживає у своєї тітки на вул. Київській в м.Жмеринка. Повідомила, що дочка позивача [PERSON] 26.12.2015 року загинула, однак на похороні свідок відповідача не бачила. Перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив, він сам забрав особисті речі та пообіцяв, що зніметься з реєстрації. Свідок [PERSON] повідомив, що жив у одному будинку поруч з квартирою позивача. Повідомив, що спочатку там жили батьки позивача, а після їх смерті жила їх онучка Ліана, спочатку сама, а потім з чоловіком [PERSON]. Згодом у них народилася дівчинка [PERSON], після чого вони пожили близько чотирьох, а тоді відповідач зник, Ліана жила сама, куди подівся відповідач свідку невідомо. Зазначив, що на разі квартира пустує, бо Ліана загинула у грудні 2015 року і після її смерті та до цього близько двох років він відповідача не бачив. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була сусідкою дочки позивача - Ліани, спірна квартира раніше належала діду та бабі останньої. Повідомила, що Ліана проживала спільно з чоловіком [PERSON]. Зазначила, що упродовж останніх двох років відповідача взагалі там не бачила, та за її відомостями йому ніхто перешкод у користуванні даною квартирою йому не чинив. Вказала, що на похованні Ліани відповідача також не бачила. Свідок [PERSON] повідомила суду, що була сусідкою та подругою Ліани - доньки позивача. Пояснила, що Ліана з відповідачем [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, а у лютому 2014 року останній пішов до іншої жінки та більше в спірній квартирі не проживав. Згодом влітку 2014 року він приїздив, щоб побачитися з донькою, але в квартиру не заходив. Перешкод у користуванні даною квартирою йому ніхто не чинив. Зазначила, що в подальшому відповідач виїхав до Росії, аліменти з нього на доньку не стягувалися, оскільки Ліана не подавала позову до суду. Також повідомила, що на даний час ніхто у вказаній квартирі не проживає, оскільки 25.12.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула Ліана, а її донька відтоді проживає з бабусею - позивачем [PERSON] Зауважила, що останній раз бачила відповідача в кафе на поминальному обіді на сороковий день після смерті [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача, її представника та свідків, вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Так, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.06.2005 року Жмеринською міською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-1202 (а.с.5) позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. За даними особового рахунку (а.с.6) вбачається факт реєстрації відповідача [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] як зятя власника квартири, що визначає наявність оспорюваного права, яке є предметом даного позову. Згідно акта від 18.01.2015 року, складеного комісією КП "Жмеринкакомунсервіс" та засвідченого підписами сусудів [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) при перевірці встановлено, що в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], однак останній з пояснень сусідів по даній адресі з 2013 року не проживає. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Обставин щодо створення відповідачу будь-яких перешкод у проживанні в спірному житловому приміщенні або про поважність причин власної відсутності [PERSON] не заявлено. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що позивач, як власник нерухомого майна має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження особистим нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру за власним розсудом, наразі відповідач [PERSON] не є власником даного житлового приміщення, а також фактично відсутній у зазначеній квартирі терміном понад один рік, поважності причин чого суду ніким не повідомлено, сукупність встановлених обставин чого визначає застережені законом підстави визнання відповідача особою, яка втратила право користування спірною квартирою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 та п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що зазначається у відповідному судовому рішенні. Тому з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати повязані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 551,20 грн. в межах суми сплаченого гонорару за представленою квитанцією №6 від 18.02.2016 року (а.с28), виходячи з встановленого законом обмеження з розрахунку участі адвоката [PERSON], яка згідно укладеного письмового договору від 18.02.2016 року надавала правову допомогу відповідачу [PERSON], упродовж однієї години судового засідання від 28.03.2016 року (551,20 грн. х 1 год), а також з урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача стягненню на його користь з відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved