Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], яка померла [INFO], право власності на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 11%, загальною площею 131,3 кв.м, що розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті дружини і у встановленому законом порядку прийняв спадщину. До складу спадкового майна увійшов незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 11%, загальною площею 131,3 кв.м, що розташований по [ADDRESS], який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 липня 1996 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Шовтенко Н.П. Однак, оформити свої спадкові права він не в змозі, оскільки зазначений договір не був зареєстрований у Старокостянтинівському БТІ, через що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Представник відповідача Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Стецюк П.П. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Оскільки сторони в судове засідання не з»явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до роз»ясень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Згідно ч.1 та ч.2 ст.549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті фактично в управління та розпорядження спадковим майном вступив її чоловік [PERSON], який в силу ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається таким, що прийняв спадщину. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON], актовим записом №9 від 27 вересня 1959 року про шлюб [PERSON] та [PERSON], довідкою Старокостянтинівської ЖЕК про склад сім»ї [PERSON] на день її смерті, матеріалами спадкової справи №611/2016, яка заведена 20 серпня 2016 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини [PERSON] До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 11%, загальною площею 131,3 кв.м, що розташований по [ADDRESS], який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 липня 1996 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Шовтенко Н.П. Зазначений договір купівлі-продажу не був зареєстрований померлою у Старокостянтинівському БТІ. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до роз»ясень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 06 жовтня 2016 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Макаренко Т.Г. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої [PERSON], оскільки договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку не був належним чином зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорта на об»єкт незавершеного будівництва садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], виготовленого Старокостянтинівським БТІ станом на 23 листопада 2016 року, відсоток готовності об»єкту незавершеного будівництва садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] складає 11 %, площа 131,3 кв.м. Отже, досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] за життя у встановленому законом порядку набула право на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 11%, загальною площею 131,3 кв.м, що розташований по [ADDRESS], а тому право не цей об»єкт в порядку спадкування за законом перейшло до її спадкоємця [PERSON]

Outcome: approved