Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

04 лютого 2020 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, до відповідача КП «Жилкомсервіс», в якій просив суд ухвалити рішення на підставі якого визнати неправомірно неповним комплекс нормативних документів щодо акцептування договірних відносин яким керується КП «Жилкомсервіс», та визнати порушеним право позивача на укладання письмового договору з відповідачем щодо отримання послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що КП «Жилкомсервіс» звернулося до нього з своєю трактовкою комплексу нормативних документів щодо акцептування договірних відносин між споживачем і надавачем комунальних послуг. У письмовому зверненні від №П-19/140470703 від 10.10.2019 року КП «Жилкомсервіс» посилається на нормативні документи України щодо обов`язків споживача і надавача комунальних послуг, а саме ЗУ «Про здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», ЗУ «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку, ЦК України. Але у письмовому зверненні відповідач не посилається на нормативний документ «Правила утримання житлових будинків і прибудинкових територій» зареєстровані Міністерством юстиції України за №927/11207 де зазначена договірна основа взаємовідносин виконавця послуг і споживача послуг. Позивач зазначає, що вважає порушенням КП «Жилкомсервіс» - порушення його права на тримання повної достовірної інформації щодо акцептування договірних відносин між КП «Жилкомсервіс» і позивачем (довіреною особою власника квартири [ADDRESS] ). Як вказує позивач, то КП «Жилкомсервіс» має ґрунтувати акцептування договірних відносин у тому числі і на наступних нормативних документах, а саме: «Правила утримання житлових будинків і прибудинкових територій», ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно яких споживач комунальних послуг зобов`язаний отримувати комунальні послуги виключно на підставі укладених договорів та сплачувати за надані йому послуг відповідно до укладених договорів. Окрім того, позивач вважає порушенням відповідачем його права на укладання будь-якої форми договору між надавачем послуг КП «Жилкомсервіс» і ним довіреною особою власника квартири №100 . Відповідач неправомірно одноосібно визначило без будь-якої форми договору споживачем послуг особу тільки по праву власності на квартиру №100 . У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання хибною трактовки нормативних документів - залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 20 лютого 2020 року на адресу суду від позивача на виконання вимог вищевказаної ухвали надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якою позивач просив суд визнати неправомірно неповним комплекс нормативних документів щодо акцептування договірних відносин яким керується КП «Жилкомсервіс», а також визнати порушеним його право на укладання письмово договору з КП «Жилкомсервіс» на отримання послуг. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання неправомірно неповним комплекс нормативних документів щодо акцептування договірних відносин та визнання порушеного права на укладання письмового договору. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. 25 березня 2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Рішенням Харківської міської ради № 69/06 від 26.07.2006 року « Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс» та рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1186 від 20.12.2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс» створено та визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків. Підприємство є юридичною особою, створеною за законодавством України у формі комунального унітарного підприємства, що надає послуги з метою отримання прибутку та здійснює свою діяльність на підставі чинного законодавства України та положень Статуту. Відповідно до положень Статуту Комунального підприємства «Жилкомсервіс» створено з метою здійснення функцій утримання на балансі переданих йому власником житлових будинків, споруд та іншого майна; забезпечення належного рівня житлово- комунального обслуговування населення, створення відповідних умов для проживання;забезпечення схоронності і підвищення рівня благоустрою житлового фонду, який знаходиться на балансі підприємства та інше. В процесі своєї діяльності Підприємство керується,зокрема, Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про здійснення права власності у багатоквартирному будинку» іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги- результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідач,згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1186 від 20.12.2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» є надавачем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків та за ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає житлову послугу, тобто послугу з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про наданім такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно ч. 1 ст.15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього)від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Тобто чинним Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено укладання договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з індивідуальним споживачем. Натомість чинний Закон України «Про житлово-комунальні послуги» дає можливість отримувати послугу з управління багатоквартирним будинком шляхом укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком між управителем та співвласниками багатоквартирного будинку. 03 серпня 2020 року через канцелярію суду, від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначає наступне. У відзиві відповідача наводяться назви законів, якими КП «Жилкомсервіс» керується у своїй діяльності, але не наводиться закон , якими КП «Жилкомсервіс» керується у своїй діяльності - Закон України "Про захист прав споживачів" (далі Закон). Даний Закон чітко визначає, що споживач комунальних послуг зобов`язаний отримувати комунальні послуги виключно на підставі укладених договорів та сплачувати йому послуги відповідно до укладених договорів. Тобто, комплекс нормативних документів щодо договірних відносин якими керується Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» не повний. У відзиві стверджується, що позивачем до позовної заяви не додано жодного підтвердження виникнення права власності на житлове приміщення квартири [ADDRESS] . Твердження не відповідає дійсності. До позовної заяви надана Довіреність в якій присутнє посилання на право власності квартирою [ADDRESS] особою [PERSON] . Окрім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву не зазначено: Що 23 січня 2018 року власник квартири №100 звернувся до КП ЖКС з пропозицією укласти договірні відносини. У процесі укладання договірних відносин з січня 2018р. по вересень 2019р. виникли розбіжності, які шляхом письмових і особистих перемовин не вдалося узгодити. Розбіжності збереглись до поточного часу. Що 27 вересня 2019 року Позивач передав до КП ЖКС письмову заяву від імені Власника квартири №100 про акцептування заяви приєднання до публічного договору №95/1 і тим самим початку договірних відносин між КП ЖКС і Власником квартири №100 [PERSON] . Що Власник квартири №100 ( з 05.01.2018р.) , перебуваючи у договірних відносинах (з 27.09.2019р.) з КП ЖКС невдоволений запропонованою КП ЖКС неписьмовою формою договору з моменту набуття власності до 25.03.2020р. Що між Позивачем і Відповідачем на 25 березня 2020 року встановилися договірні відносини з 27 вересня 2019 року , а не з січня 2018 року, коли Власник квартири №100 отримав право на квартиру №100 . Якою документально підтвердженою дією з моменту набуття власності квартирою №100 Відповідач передав Власнику квартири №100 пропозицію укласти договір, а Власник отримав зазначену пропозицію. Яку конкретну документально підтверджену дію Власник квартири №100 вчинив відповідно до вказаних у пропозиції умов договору. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач стверджує , що 28.11.2006р. було опубліковано публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, що позивачем жодним чином не було заявлено про розірвання договору №95/1 або необхідності його переглянути. Дані твердження відповідача не відповідає дійсності тому, що позивач (як довірена особа) з січня 2018 року до кінця 2019 року звертався до КП ЖКС з незгодою до умов укладання згаданого публічного договору між Власником квартири № 100 і КП ЖКС. Погоджуюсь з відповідачем, що згідно з частиною 1,2 статті 640 Цивільного Кодексу України договір є укладеним з моменту одержання КП ЖКС від Власника квартири №100 відповіді про прийняття пропозиції на послуги КП «Жилкомсервіс» у формі публічного договору №95/1. З січня 2018 року по вересень 2019 року не власник квартири №100 ні його довірена особа не вчинила дію, яка б була б дією прийняття пропозиції на послуги КП «Жилкомсервіс». Також, відповідач стверджує , що між позивачем і відповідачем вже наразі встановлені фактичні договірні відносини на підставі укладеного між ними публічного договору №95/1. І ці твердження Відповідача не відповідає дійсності тому, що я Позивач є довіреною особою Власника квартири №100 і дію від імені власника [PERSON] і не є особою договірних відносини з КП «Жилкомсервіс». Відповідач посилається на статтю 205 частини 3 Цивільного кодексу України де воля власника квартири №100 по акцептуванню договору може виражатися його мовчанням. Власник квартири №100 з січня 2018 року по березень 2020 року вів письмові і особисті перемовини щодо умов укладання договірних відносин і не знаходив згоди з КП «Жилкомсервіс». Відповідач стверджує, що позивач згідно Постанови Кабінету Міністрів України №712 не має права укладати договір про надання послуг з утримання будинку [ADDRESS] з 05.09.2018р. Тобто з січня 2018 року по 05.09.2018р. позивач мав право укладати договір у письмовій формі про надання послуг з утримання будинку №41 і його прибудинкової території. Отже, КП «Жилкомсервіс» було порушено право позивача укладання договору у письмовій формі про надання послуг з утримання будинку №41 і його прибудинкової території. Відповідно до постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з подальшими змінами до неї) встановлено на усій території України карантин. 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№540-IX), зокрема, внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України. Розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено п.3, де встановлено, Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Проте, 17 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Відповідно до п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Харківської міської ради №69/06 від 26.07.2006 року «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс» та рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №1186 від 20.12.2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс» створено та визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою будинку. Відповідно до положень Статуту Комунального підприємства «Жилкомсервіс» створено з метою здійснення функцій утримання на балансі переданих йому власником житлових будинків, споруд та іншого майна; забезпечення належного рівня житлово- комунального обслуговування населення, створення відповідних умов для проживання; забезпечення схоронності і підвищення рівня благоустрою житлового фонду, який знаходиться на балансі підприємства та інше. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 633 ЦК України, між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, і споживачами був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 р. № 95/1. Згідно п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1,2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Управитель веде окремий облік доходів і витрат (облікову карту) щодо кожного багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, та забезпечує співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до цієї інформації щодо їхнього будинку в порядку, передбаченому договором. Позивач зазначає, що він, як довірена особа власника квартири [ADDRESS] , декілька разів звертався до КП «Жилкомсервіс» з пропозицією укласти договір. (а.с.4, 66, 67, 69, 70) Частинами 18, 19, 20 Договору про надання житлово-комунальних послуг, який був укладений між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, та споживачами шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28-11.2006 р. № 95/1, регламентовано порядок вирішення спорів між споживачем та виконавцем, де також зазначено, що у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право на складання акту-претензії. КП «Жилкомсервіс» при наявності підписаних актів-претензій може розглянути питання про проведення перерахунку. Спори між сторонами розв`язуються шляхом переговорів або у судовому порядку. (а.с.17) Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16Цивільного кодексуУкраїни встановлено, щоКожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах якихмаютьдіяти особи, щоберуть участь у справі, та суд при вирішеннісправи. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядаєцивільнісправи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим законом випадках. З огляду на вказанінорми закону позивач, повинен довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що дії КП «Жилкомсервіс» є незаконними та порушують, не визнаютьабооспорюютьохоронювані законом йогоцивільні права. Згідно з позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2003 року № 14 вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Позивач, як довірена особа, вказує, що відповідачем було порушено його право щодо укладання договору у письмовій формі про надання послуг з утримання будинку №41 та його прибудинкової території. Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Положеннями статті 244 ЦК України, встановлено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Проте, як вбачається з матеріалів справи, власником квартири є [PERSON] , а тому не зрозуміло, чим саме КП «Жилкомсевіс» порушив право позивача [PERSON] , оскільки він в даних правовідносинах не перебуває. Окрім того, оплата за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, здійснювалась [PERSON] , що підтверджується квитанцією про сплату комунальних послуг, тобто вона надала згоду на отримання послуг з утримання будинків та споруд і як власник зобов`язана утримувати своє майно, як це передбачено публічним договором про надання житлово-комунальних послуг, який було укладено шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006, та який до цього час не розірвано. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що між ним [PERSON] та КП «Жилкомсервіс» виникли договірні відносини, оскільки власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] яка і перебуває з відповідачем у договірних відносинах, та саме на неї відкрито рахунок щодо оплати за житлово-комунальні послуги, а тому за захистом яких прав, свобод та інтересів позивач звернувся до суду не зрозуміло, а отже і підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Outcome: dismissed