Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

З позовом до Тарутинського районного суду Одеської області звернулись позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, в якому просять: зобовязати [PERSON], [INFO], спростувати недостовірну інформацію стосовно Тарутинського селищного голови Одеської області [PERSON], депутатів Тарутинської селищної ради Одеської області [PERSON], [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON], яка була ним поширена шляхом скликання прес-конференції для журналістів та оголошення на прес конференції від свого імені наступного тексту: «Будь-яка інформація стосовно Тарутинського селищного голови Одеської області [PERSON], депутатів Тарутинської селищної ради Одеської області [PERSON], [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON], що була мною раніше поширеною на прес-конференції 16 травня 2017 року, є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності» без посилання на рішення суду, яке зобовязує зробити таке спростування, а також опублікувати відеозапис зазначеної прес-конференції на інтернет-ресурсі youtub.com.; стягнути з відповідача [PERSON], [INFO]. На користь позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень, як відшкодування завданої їм моральної шкоди по 40000 (сорок тисяч) гривень кожному; стягнути з відповідача на користь позивачів 3040 (три тисячі сорок) гривень як відшкодування витрат на сплату судового збору - по 760 (сімсот шістдесят) гривень кожному. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач під час прес-конференції, яка відбулась 16 травня 2017 року перед широким загалом допустив висловлювання у бік позивачів, які містять низку тверджень, що не відповідають дійсності, завдають шкоду честі, гідності та діловій репутації позивачів і як наслідок позивачам була заподіяна моральна шкода, від якої на їх думку вони отримали моральні страждання. В ході судового розгляду даної справи позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], заперечували щодо задоволення позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості та надуманості. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 16 травня 2017 року в прес-центрі Паритет ГО «Центр міжнародного правового захисту імені [PERSON] Хатак» відбулась прес-конференція для журналістів, з приводу подій, що відбувались на автостанції «Тарутине» у смт. Тарутине Одеської області. У зазначеній прес-конференції приймав участь відповідач. Під час промови відповідача після перерахування імені позивачів, відповідач допустив наступні висловлювання: «Что они делают. Любыми методами (все законные структуры на их стороне), любыми своими действиями, начиная от блоков, столбиков, кончая документами разрешительными блокируют 70% бизнеса в посёлке, прекращают, останавливают, отбирают, занимаются рейдерскими захватами, переводят под своё крыло»; «не имея на то прав, рейдерским таким путём они установили этот вагон»; «Это все проходит при попустительстве нашего мера [PERSON]»; «Ни депутаты, ни члены исполкома не могут влиять на процессы, которые проходят в посёлке. Всё находится под жёстким контролем мэра»; «Мэр не даёт нам долгосрочную аренду»; «Все сделано, чтобы все шло в одни руки [PERSON]»; «Еще один из факторов. Идёт борьба с неугодными, физическая расправа, различные угрозы со стороны мэра и приближённых. Есть пострадавшие, есть факты, которые отражены в «Тарутинской беседке». Есть угрозы от детей [PERSON]. Есть физическая расправа, наезд авто на предпринимателя. Это всё покрывается местными властями»; «Все слышали, что сказал [PERSON]? Он полностью подтвердил, что у него полный зелёный свет в местной власти. Любые его действия полностью и целиком одобряет местная власть. Я это называю одним из методов устранения бизнеса». Позивач [PERSON] є головою Тарутинської селищної ради, про що свідчить постанова Тарутинської селищної виборчої комісії від 29 жовтня 2015 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є депутатами Тарутинської селищної ради, про що свідчить постанова Тарутинської селищної виборчої комісії від 29 жовтня 2015 року. Позивач [PERSON] є підприємцем. Статтею 297 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканними. Згідно до ст.299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ч.2 ст.302 Цивільного кодексу України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа може бути звільнена від відповідальності за поширення неправдивої інформації в одному випадку: якщо ця інформація є оціночним судженням. Зазначена інформація яку поширив відповідач завдала шкоди честі, гідності, діловій репутації позивачам та моральної шкоди. Стаття 32 Конституції України гарантує кожному право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 280 Цивільного кодексу України надає позивачам право на відшкодування шкоди, завданої порушенням їхніх особистих немайнових прав, до яких законом віднесено і право на повагу до їхньої честі, гідності та ділової репутації. Наведене в сукупності зумовило позивачів звернення до суду з даним позовом при вирішенні якого суд виходить з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, що стверджене порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що позивачі вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачами способу їх захисту способами, визначеними законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації та з'ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Зі справи вбачається, що твердження відповідача не містять фактичних даних щодо відомостей, які були ним зазначені під час прес-конференції. Крім того, неможна перевірити на предмет їх дійсності, а отже не є фактичним твердженнями, а є оціночним судженням. Доказів того, що поширення зазначеної інформації спричинило моральні страждання та порушило їх немайнові права позивачами суду надано не було. Крім того, на прес-конференції відповідач висловлювався відносно позивача [PERSON] як про голову Тарутинської селищної ради Одеської області, а відносно позивачів [PERSON] та [PERSON], як про депутатів Тарутинської селищної ради Одеської області. Згідно з п. 21 постанови, визначено наступне: при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З матеріалів справи вбачається, що інформація, яка була розповсюджена на прес-конференції 16 травня 2017 року, стосувалась [PERSON] як голови Тарутинської селищної ради Одеської області, [PERSON] та [PERSON] як депутатів Тарутинської селищної ради Одеської області, та є оціночним судженням, що містить особисту думку відповідача, його переконання та критичну оцінку певних фактів, та до того ж є не конкретною та такою, що неможливо перевірити. Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed