Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

05.09.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, з урахуванням змін від 18.12.2017, про відшкодування моральної шкоди до ПАТ «КЗРК» /далі ПАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що був прийнятий 02.08.1982 року слюсарем Первомайського рудоуправління обєднання «КРИВБАССРУДА». Після цього працював у шкідливих умовах підземним слюсарем черговим та по ремонту устаткування (з 16.12.1997 по 18.11.1999), підземним машиністом електровозу (з 18.11.1999 по 16.11.2011) на підприємствах обєднання «КРИВБАССРУДА» до 16.11.2011 року та був звільнений за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію. Згідно характеристики санітарно-гігієнічних умов праці № 2/2-3853 від 15.12.2008 року виданої лікарем з гігієни праці Тернівської СЕС м. Кривого Рогу, умови виробничого середовища праці позивача підземного слюсаря чергового та по ремонту устаткування відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 3 ступеню шкідливості, напруженість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості у відповідності з гігієнічною класифікацією праці ГН 3.3.5 3.3.8; 6.6.1-083-2001, затвердженою наказом МОЗ України № 258 від 27.12.2001 р. Умови праці позивача за професією підземного машиніста електровозу відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, напруженість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості в відповідності з гігієнічною класифікацією праці ГН 3.3.5 3.3.8; в відповідності з гігієнічною класифікацією праці ГН 3.3.5-3.3.8; 6.6.1-083-2001, затвердженою наказом МОЗ України № 258 від 27.12.2001 р. За час роботи на підприємстві ПАТ «КЗРК», згідно виписок з історії хвороби, починаючи випискою № 4987/1157 від 30 грудня 2007 року виданою Криворізького НДІ промислової медицини в позивача було діагностовано захворювання: вертеброгенна люмбоішіалгія помірно виражена, артеріальна гіпертензія, початкові явища нейросенсорної приглухуватості, хронічний бронхіт. Надалі [PERSON] було діагностовано додаткові захворювання: вегетативна поліневралгія, вертеброгенна цервікобрахіалгія та люмбоішалгія, помірна виражена, двобічний плечолопатковий пері артроз, деф. артроз ліктьових та колінних суглобів та додаткове захворювання шийна радікуломієлопатія, помірно виражена. З 04.10.2011 року захворювання діагностовані як професійні, а отже, позивач отримав професійні захворювання працюючи на підприємстві відповідача. Внаслідок професійного захворювання йому встановлено 3 групу інвалідності з 01 грудня 2016року безстроково, втрату працездатності в розмірі 55% з 01 грудня 2016 року безстроково та за висновками МСЕК він потребує рекомендовано нагляд в поліклініці за місцем проживання, оздоровлення в умовах профілакторію, санаторно-курортне лікування, що аж ніяк не сумісне з повноцінним життєвим темпом. Внаслідок вини відповідача позивач замість того, щоб жити радіючи життю займається підтриманням здоровя в належному стані не допускаючи його погіршення. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач страждає на головний біль, болі в ногах, має задишку, підвищений тиск, не має змоги самостійно пересуватись на далеку відстань до близьких у іншу область. Більш того, у працездатному віці з 57 років, враховуючи його захворювання, він не тільки не може нормально працювати, але й не може виконувати навіть домашню роботу, яку він виконував до того, як отримав професійне захворювання. Потребує сторонньої допомоги рідних, внаслідок чого був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини, дочки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача просить стягнути з ПрАТ 100 000 грн. моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявився про дату, час та місце справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання зявився, змінений позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в повному обсязі, також надала до суду відзив, згідно якого вказує, що період роботи у відповідача з 01.10.1989 р. по 30.01.1996 р. слюсаря аварійно-відновлюваних робіт УСП ВО «Кривбасруда» не шкідливі. Також зазначає, що позивач не звертався до відповідача з вимогою, щодо виплати йому моральної шкоди, сприченоної втратою професійної працездатності, оскільки існує розпорядження ПАТ «КЗРК» №303 від 10.10.2016 р. «Про компенсацію моральної шкоди у звязку з втратою працездатності або нещасним випадком на виробництві в досудовому порядку», щоб дало змоги врегулювати спір в досудовому порядку, таким чином позов до суду був передчасним. Також зазначає, що відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння йому моральної шкоди, крім того позивач знав про шкідливі умови праці, та отримував пільги передбачені законодавством. Також у Акті розслідування зазначено, що ПАТ «КЗРК» не погоджувався, оскільки умови праці у яких працював [PERSON], не створювались ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом та результатом проектних робіт. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді від 07.09.2017 року, та справу було призначено до судового розгляду. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 04.10.2017 р. задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у ДП "Кривбасшахтозакриття", в архівному відділі виконкому Криворізької міської ради, в державному архіві Дніпропетровської області належним чином завірені копії наступних документів: - акти приймання-передачі всіх видів матеріальних цінностей (майна, основних засобів тощо) від державного виробничого об'єднання "Кривбасруда" до державного підприємства "Кривбасгідрозахист", розподільчих балансів складених на виконання постанови КМУ № 258 "О специальном режиме реструктуризации горнорудніх предприятий Кривбасса" від 02.03.1998р., наказу Мінпромполітики України № 262 від 29.07.1998 р. "Про створення управління "Кривбасгідрозахист"", наказів ВО "Кривбасруда" №№ 121-122 від 05.08.1998р.; - передавальний акт та розподільчий баланс, на підставі якого державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» прийняло на баланс до статутного фонду майно державного підприємства «Кривбасгідрозахист» (згідно наказу Міністерства промислової політики України № 104 від 17 березня 2006 року). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом\~встановлено поясненнями сторін, медичними висновками та епікризами, а.с. 15-40, актом розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 12-14, що позивачу [PERSON] встановлені професійні захворювання Вертеброгенна люмбоішіалгія помірно виражена, Артеріальна гіпертензія, початкові явища нейросенсорної приглухуватості, Хронічний бронхіт. Вегетативна поліневралгія, Вертеброгенна цервікобрахіалгія та люмбоішалгія, помірна виражена, двобічний плечолопатковий пері артроз, деф. артроз ліктьових та колінних суглобів, Шийна радікуломієлопатія з 01.10.2011 року . Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії 10ААА № 074350 позивачу [PERSON] внаслідок професійного захворювання первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 55% і 3 групу інвалідності з 01 грудня 2012року. В подальшому, згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності № 043370 при повторному огляді позивачу встановлено втрату працездатності в розмірі 55% та 3 групу інвалідності з 01 грудня 2016 року безстроково, а.с. 44. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З 01.04.2001 року набрав чинності\~Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього,\~Законом від 28.12.2007 року № 107\~з п.3\~Прикінцевих положень вказаного Закону\~виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст.1167 Цивільного кодексу України\~та\~ст.237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до вимог \~ст. 153 КЗпП України\~- на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до\~положень ст.237-1 КЗпП України\~ власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.12-14, 41-43) встановлено професійне захворювання, підставою для встановлення якого послужило те, що на протязі значного періоду часу внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничі факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПАТ «КЗРК». Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці у ПАТ, а саме робота протягом 11 років 11 місяців в умовах вібрації та шуму, запиленості повітря робочої зони. Умови праці виробничого середовища праці позивача підземного слюсаря чергового та по ремонту устаткування відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 3 ступеню шкідливості, напруженість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Умови праці позивача за професією підземного машиніста електровозу відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості, напруженість праці до 3 класу 2 ступеню шкідливості в відповідності з гігієнічною класифікацією праці. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Згідно роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 30 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача про відсутність звернення [PERSON] до відповідача з заявою про виплату моральної шкоди у досудовому порядку, добровільний вибір позивачем умов праці наявність зприводу цього певних пільг і компенсацій, обєктивний характер шкідливості умов його праці суд до уваги не бере, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі\~133, 141 ч.6 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Інші судові витрати згідно позовної заяви відсутні. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial