Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вимоги за яким уточнила шляхом подання позовної заяви від 15.05.2020 року (а.с.36), в якій вказала відповідачем Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якоївідкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок було побудовано спадкодавцем, але не було належним чином оформлено право власності на будинок та не отримано відповідних документів, які б посвідчували це право. Оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок у встановленому порядку не була, враховуючи, що реєстрація будинків органами БТІ на той час проводилася лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією від 31.01.1966 року Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР», що на даний час позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права. Факт належності спадкодавцю нерухомого майна стверджується записом у погосподарській книзі Ушомирської сільської ради №5 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] (рік побудови 1938). Вона є спадкоємцем першої черги за законом, як дочка спадкодавця, і фактично спадщину прийняла, так як проживає та доглядає за спадковим будинком з моменту смерті спадкодавця, обробляє земельну ділянку, проводить поточні ремонти будинку, прибирає прибудинкову територію, оплачує послуги по електроенергії. Інтерес до спадкового майна ніколи не втрачала. Звернувшись до нотаріаса з метою реалізації спадкових прав отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок. Рішенням суду визнати за [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 84 років в с.Горщик Коростенського району, Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 15.04.2000 року. З довідки Ушомирської сільської ради №16/02-20 від 10.01.2020 року слідує, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] , згідно запису в погосподарській книзі №5 виконкому Ушомирської сільської ради за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] (рік побудови - 1938). У вказаному будинку з 01.09.1998 року разом з спадкодавцем проживала без реєстрації [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що стверджується наявними у справі довідками Ушомирської сільради №84/02-20, №85/02-20 від 27.01.2020 року. Дані про наявність інших осіб, які на час відкриття спадщини проживали разом з [PERSON] , в справі відсутні. Позивач, як дочка [PERSON] , є спадкоємцем останньої по закону першої черги. Ступінь родинного зв`язку між позивачем та її спадкодавцем стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 22.07.1953 року. Зміна прізвища позивача проведена у зв`язку з укладенням шлюбу, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 06.08.2002 року. Відповідно до ст. ст. 548,549 ЦК України (в ред.1963 р., який діяв на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Ці дії повинні бути виконані на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: -довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; -довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; -копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; -запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. З матеріалів справи слідує, що позивач вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті свого спадкодавця. Отже, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] на підставі вищевказаних норм Закону. Даний факт ніким та нічим не спростовано при розгляді справи. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини (відмову від спадщини) після смерті [PERSON] до органів нотаріату не звертались, про що свідчить лист Коростенської районної державної нотаріальної контори № 342/16/01-16 від 07.03.2020 року та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру, спадкова справа не заводилась. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] позивачу відмовлено. Підставою відмови зазначено відсутність правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно, що стверджується листом приватного нотаріуса Зіневича С.О. № 46/01-16 від 31.01.2020 року. Державна реєстрація права власності на вищевказаний будинок не проводилась, про що свідчить довідка Комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №12 від 16.01.2020 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позов про те, що за правом спадкування майно перейшло у власність держави, є хибними. Так, згідно вимог ст.555 ЦК України (в ред.1963 року), якою визначався перехід спадщини до держави, і яка діяла на час відкриття спадщини, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. У випадках, передбачених цією статтею, авторське право, що входить до складу спадщини, або право на частку в авторській винагороді, що належало спадкоємцеві, який відмовився, припиняється. Вказаний ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. До відзиву не надано доказів того, що органами нотаріату було видано свідоцтво про право на спадщину про перехід спадкового майна, з приводу якого порушено спір, до держави. Враховуючи те, що позивач є особою, яка прийняла спадщину відповідно до положень ст.548, 549 ЦК України, оскільки даний факт не було спростовано належними, достатніми та допустимими доказами; надала докази щодо неможливості реалізації спадкових прав в органах нотаріату; а також , що свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, з приводу якого порушено спір, органами нотаріату нікому не видавалось, тому наявні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved