Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та стягувати з нього аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та в них є спільний син [PERSON] , [INFO] . Ще під час її вагітності вони почали проживати окремо, відповідач жодним чином не підтримував її в цей період часу, після народження дитини не змінив свого ставлення та згодом взагалі перестав підтримувати будь-який зв`язок, не цікавиться сином, його розвитком та здоров`ям, не проявляє до нього турботи і піклування, хоча вона не чинить йому перешкод в цьому. Протягом десяти років відповідач жодного разу не бачив дитини. Представник позивачки - адвокат Матвійчук Г.М. подала заяву про розгляд справи у її та позивачки відсутності, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзиву не подав. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та в них є спільний син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та свідоцтвом про народження. 31.07.2015р. позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та 27.12.2019р. вдруге зареєструвала шлюб, що встановлено з відповідних свідоцтв. З довідки №2227 від 02.10.2020р. встановлено, що спільний син сторін проживає разом з позивачкою. Окрім цього, у відповідача також є дочка [PERSON] , [INFO] , яка не є спільною з позивачкою, однак народилася сім місяців після народження спільного сина сторін [PERSON] та за час його перебування в шлюбі з позивачкою. Щодо даної дитини відповідач позбавлений батьківських прав рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 11.11.2016р. Згідно висновку №382/02-21 від 29.11.2021р., орган опіки та піклування Червоноградської РДА дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В свою чергу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, батько неповнолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться потребами сина, не займається забезпеченням розвитку дитини та матеріально не забезпечує його та взагалі не бачив дитини з моменту його народження з 2009 року. В свою чергу, дитина проживає з матір`ю та її чоловіком, які виховують його. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування і дійшов до висновку про необхідність задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина. Крім цього, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких підстав, суд задовольняє також вимогу позивачки про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, оскільки такий розмір буде відповідати мінімальним споживчим потребам дитини. Позивач просила також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Також, представник позивача подала попередній розрахунок судових витрат, зокрема: за складання позовної заяви - 2000грн.; участь адвоката в судових засіданнях - 2000грн.; судовий збір - 840,80грн. також передбачено витрати на правову допомогу у разі перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції. На підтвердження понесених витрат надано квитанцію про сплату судового збору у вищевказаному розмірі, ордер. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 840,80грн., дані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Також, з відповідача підлягає стягненню 840,80грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якої позивач звільнена. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд враховує положення ст.137 ЦПК України, згідно частини четвертої та п`ятої якої, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, в розрахунку витрат на правову допомогу визначено, що за складання позовної заяви становлять 2000грн., які суд визнає такими, що підлягають відшкодуванню відповідачем. Оскільки справа розглянута у відсутності сторін та представника позивача, то очікувані витрати на участь в двох судових засіданнях в загальному розмірі 2000грн. не підлягають стягненню, так як представник позивача не приймала участі в жодному судовому засіданні.

Outcome: approved