Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк»» (правоприємником якого є АТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.11.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 800.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 31.08.2013р. має заборгованість в розмірі 21 620.97 грн., з яких: 5 625.96 грн. - заборгованість за кредитом, 11 113.65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 375.60 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 005.76 грн. - штраф (процентна складова). В позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 620.97 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 229.40 грн. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 10 грудня 2013 року ухваленому у справі №569/18696/13-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, код ЄДРПОУ 1430570, р/р [NUMBER] , МФО 303299) заборгованість у сумі 21620 (двадцять одна тисяча шістсот двадцять) грн. 97 коп. Стягнуто з [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, код ЄДРПОУ 1430570, р/р [NUMBER] , МФО 303299) судовий збір у розмірі 229 (двісті двадцять дев`ять) грн. 40 коп. В грудні 2019 року до Рівненського міського суду Рівненської області представником [PERSON] адвокатом Дупаком В.Г. була подана заява про перегляд заочного рішення від 10 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У поданій до суду заяві представник відповідача - адвокат Дупак\~В.Г. просив скасувати заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року, ухваленому у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, і призначити справу до нового розгляду в загальному порядку. В обґрунтування своїх вимог вказував, що причиною неявки відповідача на судові засідання було те, що остання не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи та була позбавлена права подати свої заперечення на позовну заяву. Вважав, що заочне рішення постановлене з неповним з`ясуванням всіх фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті. Крім того, просив поновити відповідачу строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки про існування заочного рішення суду [PERSON] дізналася лише 03 грудня 2019 року, коли звернула увагу на те, що з її зарплатної карти, яка відкрита [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк», почали зникати гроші, а їй почали надходити у Viber (месенджер) дивні повідомлення від «Приватбанку». Звернувшись за роз`ясненнями до працівників Приватбанку, [PERSON] дізналася про те, що 10 грудня 2013 р. Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено заочне рішення по справі № 569/18696/13-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов задоволено в повному обсязі. І в 2019 році, за заочним рішенням суду, яке було ухвалене у 2013 році, Приватбанк почав знімати гроші напряму з рахунку Відповідача без подачі відповідного виконавчого листа за місцем роботи відповідача . В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити та провести судовий розгляд без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання в якому заперечив щодо позову, просив суд відмовити у його задоволенні та розглянути справу без його участі. 26 грудня 2019 року заяву представника [PERSON] - адвоката Дупака В.Г. про перегляд заочного рішення було задоволено відповідачу [PERSON] був поновлений пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року по цивільній справі №569/18696/13-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та скасовано заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року по цивільній справі №569/18696/13-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 24 січня 2020 року, разом з відзивом на позовну заяву, представником відповідача адвокатом Дупаком В.Г. була подана заява про застосування строку позовної давності з підставч.2 ст.207 , ч.1 ст.256, ч.1 ст.257, ч.1 ст.259, ст.261, ст.267 ЦК України та п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору). В порядку п. 9 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що дійсно 09листопада 2007 року [PERSON] було подано заявудо ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання кредитної картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг"та "Тарифами Банку", складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8). Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 31.08.2013 року, згідно вказаного розрахунку, виникла прострочена заборгованість у розмірі 21 620, 97 грн., з яких: 5 625.96 грн. - заборгованість за кредитом, 11 113.65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 375.60 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 005.76 грн. - штраф (процентна складова). Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить прізвище, ім`я та по батькові відповідальної особи, підписом якої посвідчений даний розрахунок, таким чином неможливо ідентифікувати відповідальних осіб, а відтак не може бути належним та допустимим доказом зазначеного розміру процентів на суму 11 113.65 грн. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в якості заборгованості по процентами за користування кредитом з 09.11.2007 р. по 31.08.2013 р. не має, відповідно в цій частині позов до задоволення не підлягає. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно заявленого представником відповідача [PERSON] адвокатом Дупаком В.Г. клопотання щодо застосування судом позовної давності до заявлених Банком вимог, то потрібно зазначити таке. За ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору), зазначено, що у позасудовому порядку або до судового провадження кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Ця правова норма спрямована на те, щоб встановити судовий контроль над вирішенням таких вимог кредитора з метою захисту прав споживача як більш слабкої сторони договору споживчого кредиту. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а стосовно повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Договір, укладений між позивачем та відповідачем 09.11.2007 без номеру не містить положень про збільшення позовної давності, а тому на правовідносини у цьому спорі поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно заяві, яку підписала відповідач і копія якої наявна в матеріалах справи, кредитна карта відповідача відкрита 22 листопада 2007 року. Договір, який підписала відповідач, діє протягом 12 місяців з моменту підписання (а.с. 3 на звороті). При цьому матеріали справи не містять даних, що картка Клієнта відновлювалась після спливу її дії. У розрахунку заборгованості за вказаним вище договором, доданому позивачем до позовної заяви вказано, що останній платіж (погашення процентів) на виконання зобов`язань за договором [PERSON] був внесений 29 серпня 2008 року в сумі 175,00 грн. (а.с. 5 на звороті), тому відповідно крайній термін чергового платежу (який не був зроблений відповідачем) був 30вересня 2008 року. Тобто, перебіг позовної давності почався з 01 жовтня 2008 року в порядку ст.253 ЦК України. Протягом наступних\~трьох років\~перебіг позовної\~давності не\~переривався,\~відтак строк\~звернення до\~суду закінчився\~01\~жовтня 2011\~року,\~а позивач\~звернувся з\~позовною заявою\~до суду\~15\~жовтня 2013\~року (а.с.\~3), при цьому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у своїй позовній заяві не вказував причини пропущення позовної давності та не зазначав їх поважність, а також не прохав суд поновити строк позовної давності. Беручи до уваги викладене вище в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» потрібно відмовити. За п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed