Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», в особі представника [PERSON] звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, покликаючись на те, що відповідач не виконує належним чином зобовязання згідно договору № б/н від 31.10.2011 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість 20265,18 грн.. Просить суд стягнути суму вказаної заборгованості та суму сплаченого, при подачі позовної заяви, судового збору в розмірі 1378,00 грн.. Представник позивача, до початку судового засідання, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Подав заперечення проти позову, просить відмовити у задоволенні такого, оскільки 28.11.2014 року невідома особа шахрайським шляхом зняла з його кредитної картки грошові кошти на загальну суму 7668,38 грн., по даному факту відкрито кримінальне провадження. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача, в поданій заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобовязань та їх виконання. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 31.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підписавши заяву, погодився з тим, що остання разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Я вбачається з розрахунку заборгованості за даним договором, наданим позивачем, відповідач зобовязання за кредитним договором виконував. Станом на 27 листопада 2014 року сума заборгованості по даному договору становила: сальдо за пільговий період 48,05 грн., відсоткова ставка на поточну заборгованість 34,80 грн., загальна заборгованість за процентами 71,82 грн., однак за дане число відповідачем внесена сума погашення за наданим кредитом в розмірі 1500,00 грн. Встановлено, що 28 листопада 2014 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа коштами в сумі 7668,38 грн. з кредитної картки «ПриватБанк» № 5577212300406678, належної [PERSON]. Про даний факт останній довідався 22.12.2014 року при перегляді балансу на рахунку через електронний банкінг Приват-24. Цього ж дня звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» на гарячу лінію за номером «3700» із усною заявою про несанкціонований переказ коштів невідомим особам, на який працівник банку заблокував зазначену кредитну картку. 23.12.2014 року відповідач звернувся до Буського РВ ГУ МВСУ у Львівській області із заявою про вчинення даного злочину. Відомості про кримінальне провадження 24.12.2014 року внесені до ЄРДР за №12014140170000800 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України. В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні слідчим встановлено, що кошти з картки було перераховано іншою особою без використання ідентифікаційних даних кредитної картки та телефонної сім-карти через інтернет-магазин на банківські рахунки, відкриті на двох громадян (з підробленими паспортами громадянина України), зареєстрованих у Запорізькій області. Так, 28.11.2014 року з картки № 5577212300406678 були переведені кошти п»ять разів по 1899,14 грн. за один раз на «Інтернет-магазин WM FACTOR MONEY ORD-» на загальну суму 7668,38 грн. Факт того, що відповідачу 28.11.2014 року не приходили СМС повідомлення (про зняття, переказ готівки, тощо) підтверджується роздруківкою по номеру телефону відповідача 096-252-71-22 оператора телекомунікацій ПрАТ «Київстар». Досудове розслідування по данному кримінальному провадженні триває. Згідно із ст.1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій із їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05.11.2014 №705. користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вбачається, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Як вбачається, відповідач [PERSON] особисто не використовував електронний платіжний засіб при здійсненні платіжних операцій 28.11.2014 р. на вказану вище суму, а тому заборгованості на цю суму та похідних від неї сум у останнього перед позивачем не виникло, і в той же час позивачем не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції, відповідно до Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223. Також відповідач повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому суд приходить до висновку, що такий не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки № 5577212300406678. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року (справа № 6-71цс15).

Outcome: dismissed