Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Зміст позовних вимог: Акціонерного Товариства\~Комерційний Банк"\~ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивують тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.04.2013, згідно якої отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на сайті, складає договір. Це підтверджується її підписом у анкеті-заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких [PERSON] дала свою згоду на встановлення ліміт та його зміна встановлюється за рішенням та ініціативою Банку. Власники карткових рахунків зобов"язані слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Умови та правила надання банківських послуг опубліковано публічно невизначеному колу осіб на офіційному сайті позивача. Позичальник погодилась на укладення договору приєднання у визначеній формі та спосіб підписання. Банк надав відповідачу набір засобів доступу до карткового рахунку та пристроїв самообслуговування. Однак відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином не виконавши зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 12.09.2019 року утворилась заборгованість в сумі 436011,36 гривень, що складається з наступного: 29743,56 гривень заборгованість за простроеним тілом кредиту, 402170,04 гривня нарахована пеня за прострочене зобов"язання; 4097,76 грн. -нараховано пені за несвоєчасність сплати боргуна сумум від 100 грн.. АТ КБ\~"ПриватБанк"\~свої зобов"язання\~виконав в\~повному об"ємі,\~а саме\~надав \~ [PERSON] \~можливість розпоряджатися\~кредитними коштами\~на умовах\~передбачених Договором\~та в\~межах встановленого\~кредитного ліміту.\~ Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Догорову. У разі відсутності коштів на рахунку, відповідач здійснює погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов"язкового платежу. Відповідач зобов"язаний вчасно здійснювати погашення заборгованості в строк та в розмірах , визначених Догоровом. Однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином не виконавши зобов`язання, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в сумі 122565,46 гривень. 03.12.2020 року від представника позивача поступила заява про зменшення позовних вимог в якій просять зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за Договором №Б/Н від 01.04.2013 р.» в розмірі 39776,92 грн. ( 29743,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 29743,56 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10033,36 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, а також понесені судові витрати. 13.05.2021 року від представник відповідача поступила заява в якій просить застосувати позовну давність до позову поданого АТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відмовити АТ «КБ «ПриватБанк» у стягненні заборгованості за кредитним договором № н/б від 01.04.2013 року. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги в\~заяві про\~зменшення позовних\~вимог підтримала\~повністю з\~підстав зазначених\~в ній.\~Просить стягнути\~з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 39776,92 грн. ( 29743,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 29743,56 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10033,36 грн. -заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; та стягнути сплачені судові витрати по справі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають, що позовна заява про стягнення заборгованості подана до суду в 15.10.2019 року, а згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором останні платіж в рахунок погашення заборгованості було проведено 16.05.2016 року та позивач не звертався з клопотанням про відновлення пропущеного строку позовної давності, вважаю, що останній пропустив без поважних причин трирічний термін звернення до суду. Просять застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягненян заборгованості, заперечили обставини на які посилається позивач. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2019 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.01.2020 року визнано явку представника позивача обов"язковою. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року витребувано докази по справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом: [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету -заяву № б/н від 01.04.2013, згідно якої отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.04.2013 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31.05.2015 утворилася заборгованість в сумі 24673,57 гривень, що складається з наступного: 654,83 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 654,83 грн. залишок заборгованості за відсотками а поточну заборгованість. (а.с. 143-146). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.04.2013 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 30.09.2019 утворилася заборгованість в сумі 453546,06 гривень, що складається з наступного: 13494,53 гривні заборгованість за поточним тілом кредиту, 152,24 гривні заборгованість по пені, 29743,56 грн. за боргованості за тілом кредиту (а.с. 147-150). Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.04.2013 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 12.11.2020 утворилася заборгованість в сумі 39776,92 грн., в тому числі: 29743,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 29743,56 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10033,36 грн. -заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 (а.с.151-152). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу [PERSON] за кредитним договором № б/н було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 31.05.2011 року з терміном дії до 01/15; № [NUMBER] дата відкриття 31.05.2011 року з терміном дії до 04/15; № [NUMBER] дата відкриття 01.04.2013 року з терміном дії до 01/17; № [NUMBER] дата відкриття 31.10.2014 року з терміном дії до 10/18 (а.с. 163). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] старт карткового рахунку 31.05.2011 року, 01.04.2013 року зміна кредитного ліміту в сумі встановлення кредитного ліміту 25000,00 грн.; 14.07.2015 року зміна кредитного ліміту зниження кредитного ліміту 24720,00 грн., 20.10.2016 року кредитний ліміт в сумі 0,00 грн. (а.с. 162) Згідно виписки за договором №б/н станом на 27.07.2020 року [PERSON] користувалася кредитними картками наданими їй АТ КБ «Приватбанк» (а.с.95-101). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК). Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що 01.04.2013 року відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Проте у цій анкеті-заяві не зазначено, який вид картки виявила бажання отримати відповідач, а також не зазначено розмір бажаного кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом (а.с. 11). У позовній заяві позивач зазначив, що на підставі цієї заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, розмір якого 25000,00 грн. Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки. Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 13-46). Зазначена вище анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. На підтвердження свого позову Приватбанком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.04.2013 року, згідно якого станом на 12.11.2020 утворилася заборгованість в сумі 39776,92 грн., в тому числі: 29743,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 29743,56 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10033,36 грн. -заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 (а.с.151-152). За положеннями ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом частини другої\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 01.04.2013 року розмір процентів за користування кредитом, а також неустойки не зазначений (а.с. 11). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору. Витягом з Умови та Правила надання банківських послуг, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому,\~матеріали справи\~не містять\~підтверджень,\~що саме\~цей Витяг\~з Умов\~розумів відповідач\~та ознайомився\~і погодився\~з ними,\~підписуючи заяву-анкету\~про приєднання\~до умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг ПриватБанку,\~а також\~те,\~що вказані\~документи на\~момент отримання\~відповідачем кредитних\~коштів взагалі\~містили умови,\~зокрема й\~щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.04.2013 року року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.10.2019 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд зазначає, що наявність у вказаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.04.2013, шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 01.04.2013 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3\~статті 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до п. 22 ч. 1\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з\~\~ [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Матеріали справи не містять доказів визнання [PERSON] , зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування неустойки (пені, штрафів) у будь-якому розмірі. Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 01.04.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в сумі 25000,00 грн., що також підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.11) та не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту. Однак з врахуванням того, що відповідачем в спірний період сплачено заборгованість за тілом кредиту 13494,53 грн., тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість по тілу кредиту 2500,00 грн - 13949,53 грн., що становить 11505,47 грн. Суд вважає доводи позивача про стягнення заборгованості в сумі 29743,56 грн. безпідставними, оскільки в судовому засіданні представник позивача не заперечив, що в суму заборгованості по тілу кредиту в сумі 29743,56 грн. були включені відсотки. Щодо застосування загальної позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Представника відповідача [PERSON] від 13.05.2021 подав заяву про застосування позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом. Судом встановлено,\~що строк\~останнього платежу\~врахунок погашення заборгованості було проведено відповідачем самостійно 26.01.2016 року в сумі 1300,00 грн. (а.с. 96), а також платіж з бонусного рахунку відповідача банком стягнуто кошти в сумі 152,24 грн. - 18.05.2016 року (а.с. 96), а позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 15.10.2019, тобто трирічний строк позовної давності по даній справі закінчився 18.05.2019. Таким чином, суд дійшов висновку про пропуск АТ КБ «ПриватБанк» трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Висновки суду: Враховуючи наведені\~норми матеріального\~права,\~встановивши фактичні\~обставини справи,\~які мають\~суттєве значення\~для її\~вирішення,суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповіднодо ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то відповідно і в задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат також слід відмовити. На підставі ст.ст.256,267, 509, 530, 611, 625-626, 628, 634, 1048, 1051-1050,1054 ЦК України, Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та

Outcome: dismissed