Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просила стягнути з нього заборгованість по сплаті аліментів станом на 1 лютого 2016р. у сумі 39914 грн.; заборгованість на період від 1.02.2016р. до 1.02.2017р. у сумі 4800 грн., пеню за період з 1.02.2016р. по 1.02.2017р. у сумі 1464 грн.; ? частину додаткових витрат 6365 грн. та встановити нову суму аліментів на утримання сина [PERSON] у сумі 2000 грн.\~\~ Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком [PERSON]. Згідно виконавчого листа Київського районного суду м.Одеси з 2008 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина. Однак у зв'язку з тим, що аліменти сплачувалися невчасно, утворилася вказана заборгованість, яку вона просила стягнути з відповідача разом з пенею.\~\~\~ В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.\~\~ Представник відповідача з позовом погодився частково, заперечувала проти стягнення заборгованості по аліментах та встановлення нової суми аліментів у розмірі 2000 грн. Вислухавши доводи учасників справи та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких причин. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2-4585 виданого 4.11.2008 року Київським районним судом м.Одеси з відповідача на її користь стягуються аліменти в розмірі по 400 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості по аліментах, який становить 33650 грн. станом на 1.02.2016р., даних про закриття виконавчого провадження не має (а.с.11) Також встановлено, що за новим розрахунком, який був зроблений державним виконавцем 26.02.2018 року заборгованість зі сплати аліментів відповідача становить 29360,65 грн. станом на 1.02.2018р. (а.с.44). Статтею 180 СК України\~встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч. 4 ст.195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору\~- судом. Такий же порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Згідно з п. 9 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження,\~\~а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, заборгованість по сплаті аліментів повинна стягуватись у рамках наявного виконавчого провадження державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду про це. Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментах. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Позивач у позові просить стягнути пеню 1464 грн. виходячи з суми заборгованості з 1.02.2016р. по 1.02.2017р. 4800 грн. Однак, згідно вказаного розрахунку від 26.02.2018р. (а.с.44) позивачем сплачувалося за вказаний період 5500 грн., тобто ці дані вказують, що за цей період відповідач заборгованості не мав, а тому у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити. Крім цього, позивач просила суд встановити новий розмір аліментів на утримання сина [PERSON] у 2000 грн., однак судового рішення, яким стягувалися аліменти суду не надала, клопотання про витребування такого рішення не заявляла, що позбавляє суд можливості перевірити які обставини були встановлені судом та враховані при його ухваленні, тому суд вважає, що позивач не надала належних доказів і у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити. Позивач просила суд стягнути з відповідача ? частину додаткових витрат, які вона понесла у звязку з лікуванням сина [PERSON] у стоматологічній клініці у розмірі 6000 грн. та 5380 грн. та за навчання у КПНЗ «Дитяча музична школа №6» у сумі 1350 грн., що в свою чергу підтверджується документально (а.с.5-8). За правилами\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину документально підтверджених додаткових витрат на сина [PERSON] у сумі 5665 грн. ((6000+5380+1350)/2). На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір 640 грн.

Outcome: partial