Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання частини будинку [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя; визнання за позивачем право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], що складає 13/25 частин всього будинку - в межах подарованої відповідачу частини в 1999 році; визнання за позивачем право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва прибудови до житлового будинку [ADDRESS]. Мотивуючи вимоги тим, що під час перебування у шлюбі [PERSON] отримав в дар 13/25 частин будинку [ADDRESS], хоча фактично частина будинку була придбана. Під час сумісного проживання в будинку зробили прибудову і повністю здійснили ремонт, що призвело до значного збільшення вартості подарованої частини будинку і тому відповідно до ст. 62 СК України майно є спільною сумісною власністю. В 2006 року шлюб з [PERSON] був розірваний. Позивач та дитина були зареєстровані, але [PERSON] неодноразово намагався вигнати, що оспорювалося в судовому порядку. Будівельні матеріали, які використані під час будівництва прибудови ( 2000-2001 роках) є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що прибудова є самочинною будівлею і не прийнята в експлуатацію за позивачем можливо визнати право власності лише на будівельні матеріали. Заявою від 04 червня 2013 року позивач просить визнати недійсним договір міни укладений 19 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1852. Мотивуючи вимоги тим, що під час укладання договору порушені вимоги ч.3 ст. 65 СК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1993 року. [PERSON] набув право власності на 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS] згідно договору дарування, хоча фактично відбувся договір купівлі-продажу. В зв'язку з неможливістю проживання в придбаному майні сторони здійснили ремонт, переобладнали частину будинку і здійснили прибудову. Ремонт проводився у всій частині: з приміщень 1-7 та 1-8 зробили одну кімнату, між приміщеннями 1-2 та 1-1 перенесли стіну, зменшивши 1-2 на 1 кв. м., приміщення 1-1 збільшилося за рахунок зменшення зовнішньої стінки на 0.5 цеглини. Повністю знімали штукатурку зі стін, переробили стелю, замінили підлогу, здійснили по новому опалення, замінили електропроводку, повністю замінили і переробили дах з урахуванням прибудови. Початок здійснення прибудови - 1999 рік, в 2003 році вже підключили газ, каналізацію, були поставлені лічильники. [PERSON] почав перешкоджати проживати в будинку з 2006 року, зазначав, що це йому подарували і він віддасть декілька тисяч цеглин з прибудови. Позивач вважала, що відношення [PERSON] зміниться, 1/2 частину віддасть доньці і неможливо ділити майно, так як прибудова не введена в експлуатацію. Судовими рішеннями поновлювали її право користування житловим будинком, розуміє різницю між правом власності та правом користування будинком. Просить визнати право власності на 1/2 частину від 13/25 частин будинку [ADDRESS], оскільки внаслідок спільної праці та коштів збільшилася вартість і визнати право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів прибудови. Оспорює договір міни, так як порушено її право та право доньки на 1/2 частину цього майна. Представники позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки позивачем не надані докази купівлі-продажу 13/25 частин будинку № [ADDRESS]. Самовільної прибудови немає, є дозвіл на виконання прибудови. Виконання робіт позивачем і членами її сім'ї спростовується актом. Визначив, що в період шлюбу здійснена прибудова, проведені певні поліпшення, але зараз майна у [PERSON] немає, тому можлива певна компенсація. Просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, оскільки спір між сторонами був весь час, [PERSON] виганяв позивача і зазначав, що вона не має ніяких прав. [PERSON] знала про порушення свого право і не поновила у встановлений строк. Прибудова була здана в експлуатацію власником [PERSON] в 2012 році або в 2013 році. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв'язку зі збігом строку позовної давності. З 2006 року існує спір щодо поділу майна і на даний час нерухоме майно не належить [PERSON] і позивач має право вимагати лише компенсацію. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем і позовна заяви не містить підстав визнання правочину недійсним визначених ст. ст. 203, 215 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю позивача і допомагала з придбанням будівельних матеріалів та грошовими коштами, коли зять приходив і просив для ремонту та будівництва прибудови. Після розірвання шлюбу відповідач часто виганяв [PERSON], донька казала, що потрібно багато коштів для введення прибудови в експлуатацію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] питала в 1999 році про надлишки будівельних матеріалів. Свідок давали цеглу, балки для будівництва прибудова, а [PERSON] потім віддавала гроші. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали справ №2-786/1989, № 2-716/06, №2-2320/07, №2-1018/11, матеріали інвентаризаційної справи №16184КП Чернігівське МБТІ судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1993 року до 13 березня 2006 року. 02 лютого 1999 року згідно договору дарування частини будинку ( том 1 а. с. 138 ) [PERSON] набув право власності на 13/25 частин житлового будинку з відповідною частиною побутових споруд за адресою [ADDRESS]. Право власності зареєстровано 04 лютого 1999 року. Рішенням Новозаводського РВК № 117 від 09.08.1999 року дозволено [PERSON] прибудову до будинку розміром 2,5х9,5 м. для розміщення кухні та коридору ( том 1 а. с. 109). Сторони в судовому засіданні не оспорювали факт здійснення реконструкції приміщень, що відносилися до 13/25 частин отриманих в дар [PERSON] і здійснення прибудови "А2-1" з підвалом "А2-п" на місці веранди та двох ганків. Прибудова літ. "А2-1", складається з приміщень у підвалі: ванної 1-1, площею 2.9 кв. м., вбиральні 1-2, площею 0.7 кв. м., котельної 1-3, площею 9.9 кв. м., кладової 1-4 площею 4.3 кв. м.; реконструйовані приміщення складаються з кімнат 1-9 площею 10.0 кв.м., 1-8 площею 13.7 кв.м., 1-7 площею 6.2 кв.м., кухні 1-6 площе. 11.0 кв.м., коридору 1-5 площею 7.7 кв.м.. 18.04.2013 року КП Чернігівським МБТІ надало повідомлення № 18092 про зареєстрований об'єкт нерухомості станом на 31.12.2012р. за [PERSON] по [ADDRESS] на 13/25 частин ( том 1 а. с. 140), який складається з ванної 1-1, площею 2.9 кв. м., вбиральні 1-2, площею 0.7 кв. м., котельної 1-3, площею 9.9 кв. м., кладової 1-4 площею 4.3 кв. м., коридору 1-5 площею 7.7 кв.м., кухні 1-6 площе. 11.0 кв.м., кімнат 1-7 площею 6.2 кв.м., 1-8 площею 13.7 кв.м., 1-9 площею 10.0 кв.м.. 19 квітня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни зареєстрований в реєстрі № 1852 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] ( а. с. 129-131) предметом якого був обмін 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] та 13/25 частин житлового будинку з відповідною частиною побутових споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до довідки № 18092 виданої Комунальним підприємством "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" 18 квітня 2013 року , 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями складаються з: ванної 1-1, площею 2.9 кв. м., вбиральні 1-2, площею 0.7 кв. м., котельної 1-3, площею 9.9 кв. м., кладової 1-4 площею 4.3 кв. м., коридору 1-5 площею 7.7 кв. м., кухня 1-6 площею 11.0 кв. м., кімната 1-7 площею 6.2 кв. м., кімната 1-8 площею 13.7 кв. м., кімната 1-9 площею 10.0 кв. м.. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна ( том 2 а. с. 3-6) вбачається, що власником 13/25 частин житлового будинку № [ADDRESS] станом на 16 січня 2014 року є [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку серія та номер 4811, виданого 19.11.2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8107026 від 19.11.2013 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна ( том 2 а. с. 9-12) вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: 699, виданого 09.07.2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3764351 від 09.07.2013 року. З висновку № С-287 судової будівельно-технічної експертизи Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від 15 листопада 2013 р. ( том 1 а. с. 183-189) вбачається, що залишкова вартість будівель, що припадали на 13/25 частин в домоволодінні № [ADDRESS], прийнятої в дар [PERSON] станом на 02 лютого 1999 року визначена за допомогою витратного підходу, становила 8284 грн.00 коп.; вартість будівельних матеріалів, фактично виконаних робіт з будівництва прибудови літ «А2-1» та ремонту, реконструкції 13/25 частини будинку № [ADDRESS] прийнятої в дар [PERSON] 02 лютого 1999 року згідно договору дарування частини будинку, зареєстрованого в реєстрі № 2-210 станом на 2006 рік складала 34275 грн. 00 коп., з них 24855 грн. 00 коп. вартість матеріалів, 9420 грн. 00 коп. вартість виконаних робіт; після здійсненого ремонту, реконструкції 13/25 частин житлового будинку № [ADDRESS], що належали [PERSON] згідно договору дарування частини будинку від 02.02.1999 року, станом на 2013 рік збільшилася на 69181 грн. 00 коп.; вартість виконаних робіт та будівельних матеріалів з урахуванням їх фізичного зносу, які були використані для будівництва прибудови літ "А2-1" та ремонту будинку "А-1", що розташовані за адресою [ADDRESS] станом на 19 квітня 2013 року складає 69181 грн. 00 коп., з них 43276 грн. 00 коп. 25905 грн. 00 коп. вартість виконаних робіт. Відповідно до положень ст. 24 КЗпШС України, ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Статтею 25 КЗпШС України, статтею 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно уразі спору може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пред'явлених позовних вимог позивач просить визнати частину будинку [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя (том 1 а. с. 4). З наданих в судовому засіданні доказів встановлено, що квартира [ADDRESS] є 13/25 частин житлового будинку, що отримана 02 лютого 1999 року в дар [PERSON], за час перебування у шлюбі з [PERSON]. Внаслідок здійсненої реконструкції, ремонту цієї частини будинку вартість майна істотно збільшилась і ця частина житлового будинку може бути визнана за рішенням суду спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів істотного збільшення вартості 13/25 частин жилого будинку № [ADDRESS] не внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя. Згідно ст. 257 ЦК України визначається трирічний строк загальної позовної давності. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З досліджених в судовому засіданні доказах встановлено, що в своїх заперечення від 27 лютого 2006 року на позовну заяву по справі № 2716/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ( том 1 а. с. 106 ), [PERSON] зазначала про наявність спору з приводу розподілу майна між подружжям. Визначила, що частина будинку подарована [PERSON] під час шлюбу і за час проживання у шлюбі спільними силами та коштами переобладнали кімнати, провели каналізацію, газ, зробили капітальний ремонт. Рішеннями судів від 23 червня 2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення ( том 1 а. с. 107-108), від 07 листопада 2007 року по справі № 2-2320/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення, від 03 серпня 2011 року по справі № 2-1018/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю ( том 1 а. с. 27-28) підтверджується факт, що [PERSON] не визнавав прав [PERSON] на користування житловим будинком, як члена сім'ї власника будинку. При цьому [PERSON] протягом всього періоду визнавав лише своє право власності на 13/25 частин житлового будинку № [ADDRESS]. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів поважності причини пропуску строку позовної давності, представниками відповідачів заявлено про сплив позовної давності, тому суд відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України відмовляє [PERSON] у задоволені вимог про визнання частини будинку [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Норма ч. 1 ст. 216 цього Кодексу не може бути застосована щодо повернення майна (реституції), переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Станом на 19 квітня 2013 року право власності на предмет позовних вимог було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується листом КП "Чернігівське МБТІ" № 18092 від 18.04.2013 року ( том 1 а. с. 140) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( том 1 а. с. 141). Станом на 31.12.2012р. було зареєстровано право власності, яке складалося з ванної 1-1, площею 2.9 кв. м., вбиральні 1-2, площею 0.7 кв. м., котельної 1-3, площею 9.9 кв. м., кладової 1-4 площею 4.3 кв. м., коридору 1-5 площею 7.7 кв.м., кухні 1-6 площе. 11.0 кв.м., кімнат 1-7 площею 6.2 кв.м., 1-8 площею 13.7 кв.м., 1-9 площею 10.0 кв.м.. Оскільки 13/25 частин будинку № [ADDRESS] на день укладення оспорюваного правочину було зареєстровано за [PERSON], рішення суду про визнання майна спільною сумісною власністю відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України суду не надано, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав визначених ст. 215 ЦК України для визнання недійсним договору міни укладеного 19 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1852. Положення ч. 3 ст. 65 СК України, ч.1 ст. 203 ЦК України при вчинені правочину не порушені, оскільки відсутнє рішення суду про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки на час укладання договору між [PERSON] та [PERSON] і на час розгляду справи в суді, приміщення прибудови "А2-1" з підвалом "А2-п" входили до 13/25 частин будинку № [ADDRESS], право власності на яке було зареєстровано за [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність підстав визначених ст. 331, ст. 376 ЦК України для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва прибудови до житлового будинку [ADDRESS]. В зв'язку з відмовою позивачу у задоволені позовних вимог про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у задоволені позовних вимог про визнання недійсним договору міни укладеного 19 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1852, суд не знаходить підстав визначених ст. 22, 28 КпШС України, ст. ст. 60, 62 СК України ст. 328 ЦК України для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], що складає 13/25 частин всього будинку - в межах подарованої відповідачу частини в 1999 році. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed