Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, брав участь у ліквідації наслідків аварії з 21 грудня 1986 року по 4 червня 1987 року, в тому числі безпосередньо в зоні відчуження - 2, 4, 7, 11 та з 20 по 30 січня 1987 року, та 2 лютого 1987 року. На даний час отримує пенсію по інвалідності, інвалідність пов'язана з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Йому призначена пенсія по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в мінімальному розмірі. З метою перерахунку в сторону збільшення пенсії по інвалідності позивач звернувся до відповідача із заявою від 22.12.2014 в якій просив здійснити перерахунок заробітної плати, нарахованої першому за період, в який він виконував роботу в зоні відчуження, з урахуванням днів виїзду у м. Прип'ять 02.01.1987, 04.01.1987, 07.01.1987, 11.01.1987, 20-30.01.1987 та 02.02.1987 та видати за результатами здійснення такого перерахунку довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за формою, встановленою Мінсоцполітики України. Однак, листом від 25.12.2014 № 79-935 відповідач відмовив у проведенні вищезазначеного перерахунку та видачі довідки. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську в судове засідання не з»явилась, подала до суду клопотання про слухання справи у її відсутності та просила в задоволенні позову відмовити. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, судом встановлено наступне. [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 6). Із копії наказу Івано-Франківського виробничого об'єднання „Геофізприлад" (яке є правопопердником відповідача) від 15.06.1987 року № 478-к, [PERSON] був призваний на навчальні збори із збереженням середнього заробітку строком на 168 днів з 21.12.1986 року по 06.06.1987 року (а.с. 7). Позивач був ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 24.12.1986 по 04.06.1987, зокрема виїздив у м. Прип'ять 02.01.1987, 04.01.1987, 07.01.1987, 11.01.1987, 20-30.01.1987 та 02.02.1987, що підтверджується копією архівної довідки виданої управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу від 10.03.1993 за № 24/7491 ((а.с. 5). 22.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок заробітної плати, нарахованої першому за період, в який він виконував роботу в зоні відчуження, з урахуванням днів виїзду у м. Прип'ять 02.01.1987, 04.01.1987, 07.01.1987, 11.01.1987, 20-30.01.1987 та 02.02.1987 та видати за результатами здійснення такого перерахунку довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за формою, встановленою Мінсоцполітики України. Однак, листом від 25.12.2014року № 79-935 відповідач відмовив у проведенні вищезазначеного перерахунку та видачі довідки. Частиною 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами). Відповідно абз. 5 п.п. 1 п. 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 5 червня 1986 року № 665-195, постанови Ради Міністрів УРСР та Укпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища», оплата праці працівників, зайнятих на роботах в третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно в чотирьох-, трьох-, та двохкратному розмірах, зверх середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленого за основним місцем роботи. Відповідно до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс з метою прискорення робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розпорядження Міністерства енергетики СРСР був виділений додатковий фонд заробітної плати в розмірі 100 тис. крб. та дозволено керівникам міністерств та відомств, які приймають участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах у III зоні небезпеки у 5-кратному розмірі у порівнянні з встановленими діючим законодавством розмірами; у II зоні - в 4- кратному розмірі; в І зоні - у 3-кратному розмірі. Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс дію Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс розповсюджено на військовозобов'язаних, призваних на збори та безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській атомній станції. Як вже зазначалося, відповідно до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс дозволено було проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах у III зоні небезпеки у 5- кратному розмірі у порівнянні з встановленими діючим законодавством розмірами; у II зоні - в 4-кратному розмірі; в І зоні - у 3 -кратному розмірі. В той же час, відповідно до абз 4 п.п. 1 п. 1 постанови Ради Міністрів УРСР та Укпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 оплата працівників, зайнятих на роботах в III, II, І зонах небезпеки проводиться відповідно у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі, поверх середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 7 травня 1986 року № 524-156 особам, призваним на військові збори та направленим для виконання робіт по ліквідації наслідків в зоні Чорнобильської АЕС виплачується за місцем постійної роботи до 100 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) за весь період виконання вказаних робіт. Крім того, зазначено, що вищевказаним особам, відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року за виконання робіт у відповідних зонах небезпеки виплачується за місцем постійної роботи за фактично відпрацьований час тарифна ставка (посадовий оклад) у в 3-х, 2-х і однократному розмірах. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 -рс. Перелік населених пунктів і виробничих об'єктів, де оплата праці провадилась відповідно до зон небезпеки, затверджено рішеннями Урядової комісії від 7 серпня 1986 року № 87 (лист Держкомпраці УРСР від 13.08.1996 № 115), від 19 серпня 1986 № 108 (лист Держкомпраці УРСР від 26.08.1986 № 124), від 18 вересня 1986 року № 173 (лист Держкомпраці УРСР від 24.09.1986 № 140), від 5 січня 1987 № 339 (лист Держкомпраці УРСР від 09.01.1987 № 1). На решті території зони відчуження, що не була віднесена до зон небезпеки (зона особливого контролю), оплата праці провадилась з дня аварії виходячи з підвищених до 100 % тарифних ставок, посадових окладів, відповідно до Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156. Оскільки м. Прип'ять, в якому 02.01.1987, 04.01.1987, 07.01.1987, 11.01.1987, 20-30.01.1987 та 02.02.1987 [PERSON] виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до рішень Урядових комісій віднесена до III зони небезпеки, то оплата його праці повинна провадитись в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс, тобто із застосуванням кратності. Згідно листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751 якщо роботу в зоні відчуження оплатили невірно (заробітну плату нарахували без врахування деяких урядових рішень), то підприємства, установи, організації на підставі первинних документів мають провести перерахунок заробітної плати відповідно до законодавства. Розраховану таким чином заробітну плату не індексують та не виплачують, а лише враховують при призначенні пенсії. Із вищенаведеного вбачається, що позивачу за період виконання ним роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за основним місцем роботи, тобто на Івано-Франківському виробничому об'єднанні „Геофізприлад" (правопопереднику відповідача), повинна була бути нарахована заробітна плата із застосуванням кратності за дні виїзду у м. Прип'ять 02.01.1987, 04.01.1987, 07.01.1987,11.01.1987, 20-30.01.1987 та 02.02.1987. Однак, позивачу за вищезазначений період був нарахований лише середній заробіток, а заробітна плата за роботу в зоні відчуження із застосуванням кратності за вказані дні виїзду у м. Прип'ять нарахована не була. Нарахування позивачу лише середнього заробітку підтверджується довідкою про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, виданої ПАТ Івано-Франківський завод "Промприлад" 24.09.2014 року за № 79-750 (а.с. 10). Наказом Міністерства соціальної політики України від 03.09.2012 № 536 затверджено форму довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках. Згідно ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення" підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи те, що представник відповідача визнав позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення", ст. 49 КЗпП, ч. 4 ст. 174 ЦПК України,

Outcome: approved