Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виплату страхового відшкодування, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31.08.2017 між ПАТ "СК "Брітіш Авто Клаб", правонаступником якого є ПАТ "СК Глобал Гарант" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортних ризиків №5925.001.2017, згідно якого на страхування був прийнятий автомобіль «Renault», д.н.з. [NUMBER] . У подальшому, [PERSON] 03.02.2018 о 17 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом «КІА», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] в м.Києві по вул. Газопровідна, 9, при виїзді на перехрестя не надала переваги в русі транспортному засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , який рухався з правого боку та скоїла з ним зіткнення. [PERSON] 03.02.2018 повідомлено ПАТ "СК Глобал Гарант" про вказане ДТП. ПАТ "СК Глобал Гарант" на підставі звіту №21491 від 06.03.2018 виплатило [PERSON] страхове відшкодування у сумі 43 263,79 грн. Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «КІА», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується постановою Подільського районного суду міста Києва. Між ПАТ "СК Глобал Гарант" та ТОВ «ФК «Женева» 12.08.2019 було укладено договір №12/08/2019-1 відступлення (купівлі-продажу) прав регресних вимог. На підставі викладеного ТОВ «ФК «Женева» просить стягнути з відповідачів суму відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 7455,67 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від07.09.2021 було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, та просила про задоволення позову. Відповідачі позовні вимоги не визнали та просили застосувати позовну давність, зазначивши, що оскільки страховий випадок стався 03.02.2018, а позов подано 18.03.2021, то з моменту настання страхового випадку і до подання позову пройшло три роки, з урахуванням чого просять в задоволенні позову про виплату страхового відшкодування - відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та доводи відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.08.2017 між ПАТ "СК "Брітіш Авто Клаб", правонаступником якого є ПАТ "СК Глобал Гарант", та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортних ризиків №5925.001.2017, згідно якого на страхування був прийнятий автомобіль «Renault», д.н.з. [NUMBER] . У подальшому [PERSON] 03.02.2018 о 17 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом «КІА», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , в м.Києві по вул. Газопровідна, 9, при виїзді на перехрестя не надала переваги в русі транспортному засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , який рухався з правого боку та скоїла з ним зіткнення. [PERSON] 03.02.2018 повідомлено ПАТ "СК Глобал Гарант" про вказане ДТП. ПАТ "СК Глобал Гарант" на підставі звіту №21491 від 06.03.2018 виплатило [PERSON] страхове відшкодування у сумі 43 263,79 грн. Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «КІА», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується постановою Подільського районного суду міста Києва. Між ПАТ "СК Глобал Гарант" та ТОВ «ФК «Женева» 12.08.2019 було укладено договір №12/08/2019-1 відступлення (купівлі-продажу) прав регресних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Завдана шкода як винуватцем ДТП, так і власником транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] , відшкодована не була, у зв`язку з чим, власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування звернувся до ПАТ "СК Глобал Гарант" з відповідною заявою. Страхове відшкодування [PERSON] страховиком було виплачене 16.03.2021. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У зв`язку з чим, після проведення виплати на користь потерпілої особи, у ПАТ "СК Глобал Гарант", правонаступником якої є позивач, виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим. Водночас відповідачами в ході розгляду справи була подана заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, у зв`язку з чим суд зазначає наступне. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі ПАТ "СК "Брітіш Авто Клаб", правонаступником якого є позивач, на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: - деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та - договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Виходячи з наведеного, помилковим буде застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої статті 261 ЦК України (про що зазначає позивач), згідно якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Адже, наведена вище норма розрахована на відносини, коли одне зобов`язання (основне) припиняється виконанням обов`язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов`язанням. Відповідно за новим регресним зобов`язанням позовна давність починає спливати заново. До таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Оскільки у страхових відносинах в цій справі деліктне зобов`язання не припинялося, а відбулася лише заміна кредитора, для обчислення позовної давності у ній підлягають застосуванню положення статті 262 ЦК України. Згідно цієї норми заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущено позовну давність. Так, згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Як встановлено судом, у даній справі днем настання події (днем вчинення ДТП) є 03.02. 2018. Отже, за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг 04.02.2018 і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що у цій справі позовна давність спливає у число та місяць останнього третього року - 03.02.2021. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом 16.03.2021 згідно відбитку штампу органу поштового зв`язку на конверті, тобто після спливу позовної давності. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачами подано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності. Враховуючи, що позов у даній справі подано із спливом позовної давності та позивачем не наведено жодної причини поважності пропуску відповідного строку, суд доходить висновку, що в позові повинно бути відмовлено в зв`язку зі спливом строку позовної давності як самостійної підстави відмови в позові. Судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., сплачені позивачем при подачі позову, необхідно віднести за його рахунок, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed