Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом до Комунального підприємства «Браїлів-комунсервіс» в якому просила стягнути з КП "Браїлів-Комунсервіс" Жмеринської міської ради на її користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 43150 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 02 серпня 2018 року позивача прийнято на роботу до КП «Браїлів-комунсервіс» оператором. З серпня 2020 року по травень 2021 позивач не отримує заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 43150 грн, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 43150 грн. 25 червня 2021 року надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача (а.с. 12-17), у задоволенні якої відмовлено (а.с.21). Ухвалою суду від 25 червня 2021 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Відповідачу було надіслано копію ухвали від 25 червня 2021 року та копію позову з додатками, який ним отримано, що підтверджується підписом на рекомендованому поштовому повідомленні, що повернулось на адресу суду (а.с.30). Відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін до суду від відповідача не надходило. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Згідно з копією наказу директора КП «Браїлів-комунсервіс» від 01 серпня 2018 року №35 [PERSON] прийнято на роботу оператором з 02 серпня 2018 року (а.с.4). Відповідно до запису №1 в трудовій книжці від 02 серпня 2018 року [PERSON] прийнята на посаду оператора КП «Браїлів-комунсервіс» (а.с.5). Згідно з довідкою КП «Браїлів-комунсервіс» від 2 червня 2021 року №66, [PERSON] було нараховано, але не виплачено заробітну плату за період з серпня 2020 року по травень 2021 року в сумі 43150 грн (а.с.6). Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Підставою позову є невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до статті 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим представник відповідача не надав до суду відзив, а також будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, в той час як позивачем заявлені позовні вимоги обґрунтовані належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Відповідно до ст.ст.11, 13 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що оскільки відповідач КП "Браїлів-Комунсервіс" заборгував [PERSON] 43 150 грн., добровільно заборгованість не сплатив, відзиву на позовну заяву до суду не подала, то з метою захисту прав позивача на його користь з КП "Браїлів-Комунсервіс" слід стягнути відповідну заборгованість в примусовому порядку в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Суд визнає необхідним застосувати пункт другий частини першої статті 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved