Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

28.09.2018 року позивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що з відповідачем в 2012 році було укладено кредитний договір та ним отримано кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав умови договору. Відповідач зі своєї сторони порушив умови договору та має прострочену заборгованість. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2018 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що оформлений кредит укладений в 2012 році погашений, заборгованість погашена. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 02 березня 2012 року між позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват банк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ КБ «Приват Банк». Відповідно до пункту першого частини другої ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Частиною першою ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Позивачем зобов'язання за договором від 02.03.2012 виконано та надано [PERSON] кредитні кошти в розмірі 2400 грн. Як слідує з пояснень наданих відповідачем ці кошти за договором від 02.03.2012 ним повернуто, заборгованість відсутня. Вказані обставини підтверджуються довідкою виданою ПАТ КБ «Приват Банк» від 28.03.2013 року № 498947, з якої вбачається, що по угоді № KIXRFX06650638 (РАССРОЧКА) від 02.03.2012 року за [PERSON] заборгованість відсутня, кредит погашений. Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідачем [PERSON] зобов'язання за договором від 02.03.2012 року виконано, а саме сплачено надані кредитні кошти та заборгованості не допущено, тобто фактично виконано належним чином, то зобов'язання перед позивачем АТ КБ "Приват Банк" саме за цим договором припинено, що кореспондує ст. 599 ЦК України. В ході розгляду справи судом встановлено, що між позивачем АТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] був укладений інший кредитний договір № б/н, за яким відповідачу було 20.05.2013 року відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку [NUMBER] з кінцевим терміном дії картки 09/16. Зазначене підтверджується копією довідки наданої представником позивача та не заперечується і відповідачем. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріплений принцип змагальності сторін гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересі, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи (частина перша ст. 84 ЦПК України). Так, представником позивача в доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в додаток до позовної заяви надано суду розрахунок заборгованості за договором від 02.03.2012 року за № б/н укладений між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON], відповідно до якого розрахунок заборгованості проведений з 20.05.2013 року. Такі ж відомості містяться і у виписці з карткового рахунку, наданого позивачем на підтвердження тверджень. Із зазначеної виписки вбачається, що рух грошових коштів по кредитній карткі [NUMBER] розпочинається з 20.05.2013 року, що є підтвердженням того, що заборгованість виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору саме від 20.05.2013 року та ніяким чином не стосується договору від 02.03.2012 року. Таким чином, наданий позивачем АТ КБ "Приват Банк" розрахунок заборгованості в обґрунтування необхідності задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.03.2012 року з [PERSON] є неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України та не стосується предмета доказування. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 № 39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Таким чином, суд, враховуючи засади меж та обсягу цивільної відповідальності особи, закладених нормами Конституції України та цивільного законодавства, зауважує, що будь-яка особа не може нести відповідальність за порушення зобов'язання, яке припинено належним виконанням у зв'язку з наявністю порушення зобов'язання за іншим договором, тільки тому, що вони укладені між тими ж сторонами та на подібних умовах. Кредитору не заборонено звернутися до суду з іншим позовом про стягнення заборгованості за договором, внаслідок невиконання зобов'язань боржником. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.03.2012 року, як це передбачено статтями 75 - 79, 81 ЦПК України. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed