Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо їх сина [PERSON] , який народився [INFO] . В позові зазначала, що з відповідачем по справі вона проживала у фактичному шлюбі та мають сина [PERSON] . Восени 2011 року сімейні стосунки сторін припинилися, і вони припинили спільне проживання, дитина мешкає з позивачем [PERSON] 14 вересня 2013 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , спільно з яким виховують та утримують дитину, якого її син [PERSON] вважає батьком. Тривалий час відповідач [PERSON] , як батько малолітнього, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком. Покладений рішенням Амур-Ніжньодніпровської районного суду м. Дніпро від 17.08.2015 року обов`язок по сплаті аліментів [PERSON] не виконує. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в позові та наполягала на його задоволені. Позивач підтвердила, що її син не знайомий з [PERSON] Батьком вважає її чоловіка [PERSON] . Дитина за станом здоров`я часто потребує медичної допомоги , але відповідач життям сина не цікавиться та не спілкується з ним майже 8 років, аліменти регулярно не сплачує, що призвело до значної заборгованості. Зустрічі [PERSON] з сином можуть зашкодити дитині та його психологічному стану. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме інтересам сина. Відповідач заперечував в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що він бажає спілкуватися з сином, але позивач створює йому перешкоди для побачень з дитиною. Стягнуті за рішенням суду аліменти намагається своєчасно сплачувати. Заборгованість виникла внаслідок поважних причин, оскільки він не працював за станом здоров`я, перебував на лікарняному та вимушений був звільнитися з роботи. Внаслідок хронічних захворювань потребує постійного лікування. Він намагався зустрітися з сином, їздив до нього зі своїми знайомими, але позивач йому не давала можливості зустрітися з дитиною. Звертався в органи опіки та піклування в 2016 році, [PERSON] зазначив, що бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що він чоловік [PERSON] і вони спільно виховують її сина [PERSON] . Відповідач не спілкується з дитиною, приїздив не більше двох разів. Він з дружиною виховує [PERSON] як власну дитину. Відповідач для нього чужа людина і батьком для [PERSON] є він. Свідок [PERSON] зазначила, що позивач її племінниця. Їй відомо, що [PERSON] вважає батьком [PERSON] Відповідача тривалий час не бачила, він з дитиною не спілкується та не цікавиться життям сина. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] повідомив, що [PERSON] його дочка. Вона спільно проживала з відповідачем більше року, в 2010 році народився син [PERSON] . Їх стосунки не склалися, через деякий час донька одружилася з [PERSON] Він один раз бачив [PERSON] поруч з будинком [PERSON] . На його думку, відповідач мав можливість спілкуватися з дитиною, але він вважає, що це зашкодить хлопчику. Задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме інтересам [PERSON] , оскільки дитина йому байдужа і він не цікавився життям та здоров`ям сина, не утримував його [PERSON] підтвердила , що її син, відповідач по справі, проживав з позивачем і вони мають спільну дитину. Оскільки [PERSON] заперечувала проти спілкування [PERSON] та сина, батько був позбавлений можливості зустрічатися з дитиною. Останній раз вона бачила онука в дворічному віці. Свідок [PERSON] пояснив, що він хрещений [PERSON] . Він може лише позитивно охарактеризувати [PERSON] , який багато працює. Спільно влітку 2016 року вони намагалися побачити дитину, але змогли лише передати подарунок через чоловіка позивача. Він вважає, що [PERSON] перешкоджає спілкуванню батька та сина. [PERSON] цікавиться життям дитини, прагне його бачити та спілкуватися з [PERSON] . Третя особа управління- служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпро ради направила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . В письмовій заяві просилили розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Батьками [PERSON] , який народився [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . 14 вересня 2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Амур-Ніжньодніпровського районного суду м. Дніпро від 17.08.2015 року на користь позивача стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 березня 2015 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист перебуває на виконанні в Амур-Ніжньодніпровському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області, заборгованість по сплаті аліментів станом на квітень 2019 року склала 35225,10 грн. Як зазначено в довідці про склад сім`ї від 05.02.2018 року, [PERSON] проживає разом з матір`ю та її чоловіком [PERSON] по [ADDRESS] . За рішенням Амур-Ніжньодніпровської районної у м. Дніпро ради від 18 липня 2014 року відповідачу було призначено дні побачень з сином, а саме кожну другу та четверту неділю місяця з 11-ї години до 15-ї години. З липня 2016 року [PERSON] з питанням щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до органу опіки та піклування не звертався. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, на які в обґрунтування позову посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Наведений вище висновок органу опіки та піклування від 15 червня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ґрунтується лише на фактах окремого проживання батька та дитини, та з якого вбачається, що відповідач не відвідує дитину, яка перебуває на повному утриманні матері, має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не з`ясував, умови його проживання не досліджував, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не попереджував. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Враховуючи конкретні обставини справи, ставлення відповідача до сина, його бажання виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини сторін, намагання відповідача спілкуватись з сином, надання відповідачем коштів на утримання дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд не вбачає безумовних підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , оскільки посилання позивача, що відповідач умисно ухиляється від виховання своєї дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, - не відповідає фактичним обставинам справи, незважаючи на те, що, відсутні відомості звернення до служби у справах дітей з приводу чинення перешкод позивачем у спілкуванні з дитиною. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги пояснення позивача, позицію відповідача, який заперучував проти позовних вимог, вимоги п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України про справедливість, добросовісність та розумність застосування цивільного законодавства, ст.164 СК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Outcome: dismissed