Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

14 січня 2015 року Токмацький міжрайонний прокурор Запорізької області звернувся до суду з позовом в інтересах Запорізької обласної державної адміністрації до [PERSON], Токмацької районної державної адміністрації, третя особа Відділ культури та туризму Токмацької районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження в частині, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та зобов'язання повернути земельну ділянку. Позовну заяву обґрунтовує тим, що Токмацькою міжрайонною прокуратурою проведено перевірку щодо законності передачі [PERSON] у власність земельної ділянки загальною площею 9,12 га, на якій розміщені курган [NUMBER], який є об'єктом культурної спадщини. Встановлено, що на території Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області за 0,7 км на північний схід від східної околиці села Лугівка Остриківської сільської ради Токмацького району розташований об'єкт культурної спадщини - курган [NUMBER]. Курган взято під охорону відповідно до рішення виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів № 354 від 23.10.1984. Встановлено, що розпорядженням Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області № 164 від 26.06.2002 у порушення вимог ст.ст. 53, 84 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 9,12 га. У подальшому на підставі вказаного розпорядження 12.07.2002 року [PERSON] видано державний акт серії ІП-ЗП № 044065 на право приватної власності на землю, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14. Водночас, на зазначеній земельній ділянці знаходиться курган, охоронний [NUMBER], який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. Проте, у державному акті на право приватної власності на землю, виданому [PERSON] вказаний курган не зазначений. За результатами обстеження курганного могильника (охоронний [NUMBER]) відділом культури і туризму Токмацької районної державної адміністрації, науковим співробітником відділу обліку пам'яток КЗ «Запорізького обласного центру охорони культурної спадщини» ЗОР 03.04.2014року складено акт технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології. Відповідно до вказаного акту курган [NUMBER], розташований за 0,7 км на північний схід від східної околиці с. Лугівка, Остриківської сільської ради, Токмацького району, Запорізької області. За результатами візуального огляду курган є конусоподібним, овальним в плані насипом, схили пологі, верхівка плоска. Поверхня піддається сільськогосподарській обробці. Згідно координат та кадастрової зйомки курган [NUMBER] перебуває на земельній ділянці кадастровий № 2325283600:02:002:0011, що перебуває у власності [PERSON] Згідно геодезичного дослідження визначено розмір кургану площа становить 0,7754 га (координати WGS-84 47°15'26.75"Пн 35°47'43.94"С). Відповідно до плану меж земельної ділянки, виготовленого інженером геодезистом [PERSON], площа кургану [NUMBER] складає 0,7754 га. Згідно зі схемою розташування земельної ділянки курган [NUMBER] (площа 0,7754 га) розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2325283600:02:002:0011, яка належить на праві власності [PERSON] Відповідно до звіту про незалежну грошову оцінку пам'ятки археології - кургану [NUMBER], складеного експертом-оцінювачем [PERSON], станом на 03.01.2015 р. грошова оцінка пам'ятки археології - кургану [NUMBER] з урахуванням Загальних положень та Обмежувальних умов становить 3765416,40 грн. Окрім того, спірне розпорядження Токмацької районної державної адміністрації винесено з перевищенням наданих органу виконавчої влади повноважень. Тому, Токмацький міжрайонний прокурор Запорізької області просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області № 164 від 26.06.2002 року в частині надання земельної ділянки, на якій розміщений курган [NUMBER] загальною площею 0,7554 га (координати WGS-84 47°15'26.75"Пн 35°47'43.94"С), який знаходиться на території Остриківської сільської ради Токмацького району за 0,7 км на північний схід від східної околиці с.Лугівка Токмацького району Запорізької області, визнати недійсним державний акт серії ІІІ-ЗП № 044065, виданий 12.07.2002 року [PERSON] на право приватної власності на землю, кадастровий номер 2325283600:02:002:0011, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщений курган [NUMBER] загальною площею 0,7554 га та витребувати у [PERSON] земельну ділянку, на якій розміщений курган [NUMBER] площею 0,7554 га (координати WGS-84 47°15'26.75"Пн 35°47'43.94"С), грошова оцінка якого складає 3765416,40 грн., який розташований за 0,7 км на північний схід від східної околиці с.Лугівка Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації курган. У судовому засіданні прокурор Нєдоводєй Л.А. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача Запорізької обласної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмові пояснення з клопотанням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача Токмацької районної державної адміністрації Пластун В.В. у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Відділу культури та туризму Токмацької районної державної адміністрації Зінченко Н.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, які з'явились у судове засідання, та дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини та прийшов до наступного. Відповідно до вимог частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Токмацькою міжрайонною прокуратурою проведено перевірку щодо законності передачі [PERSON] у власність земельної ділянки загальною площею 9,12 га, на якій розміщені курган [NUMBER], який є об'єктом культурної спадщини. Перевіркою встановлено, що на території Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області за 0,7 км на північний схід від східної околиці села Лугівка Остриківської сільської ради Токмацького району розташований об'єкт культурної спадщини - курган [NUMBER]. Курган взято під охорону відповідно до рішення виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів № 354 від 23.10.1984 р. що підтверджується паспортом на курган, складеного 08 серпня 1983 року. Встановлено, що розпорядженням Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області № 164 від 26.06.2002 р. «Про затвердження розміру земельних часток (паїв) в фізичних гектарах для передачі в натурі власникам сертифікатів КСП «Зоря» в приватну власність» у порушення вимог ст.ст. 53, 84 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», передано у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 9,12 га (а.с. 9-13). У подальшому на підставі вказаного розпорядження 12.07.2002 року [PERSON] видано державний акт серії ІІІ ЗП № 044065 на право приватної власності на землю, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14. (а.с. 14). На зазначеній земельній ділянці знаходиться курган охоронний [NUMBER], який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно п. «б» ч. 1 ст.53 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель історико-культурного призначення належать городища, кургани, давні поховання, пам'ятні скульптури та мегаліти, наскальні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів. Відповідно до п «г» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. До археологічних об'єктів культурної спадщини, згідно зі ст.2 вказаного Закону, відносяться рештки життєдіяльності людини (нерухомі об'єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок тощо, що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Проте, у державному акті на право приватної власності на землю, виданому [PERSON] вказаний курган не зазначений. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) території пам'яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної документації. Належність спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення підтверджується наступними матеріалами. Згідно з паспортом курган знаходиться в Запорізькій області, Токмацького району, с. Лугівка Остриківської сільської ради, за 0,7 км на північний схід від східної околиці села, окремий курган з конусоподібним, овальним в плані насипом, схили пологі, верхівка плоска. Курган розорюється. Висота насипу 3,2 м, діаметр 54 м (а.с. 16-18). За результатами обстеження курганного могильника (охоронний [NUMBER]) відділом культури і туризму Токмацької районної державної адміністрації, науковим співробітником відділу обліку пам'яток КЗ «Запорізького обласного центру охорони культурної спадщини» ЗОР 03.04.2014 року складено акт технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології. Відповідно до вказаного акту курган [NUMBER], розташований за 0,7 км на північний схід від східної околиці с. Лугівка, Остриківської сільської ради, Токмацького району, Запорізької області. За результатами візуального огляду курган є конусоподібним, овальним в плані насипом, схили пологі, верхівка плоска. Поверхня піддається сільськогосподарській обробці. Згідно координат та кадастрової зйомки курган [NUMBER] перебуває на земельній ділянці кадастровий № 2325283600:02:002:0011, що перебуває у власності [PERSON] Згідно геодезичного дослідження визначено розмір кургану площа становить 0,7754 га (координати WGS-84 47°15'26.75"Пн 35°47'43.94"С) (а.с.19). Відповідно до плану меж земельної ділянки, виготовленого інженером геодезистом [PERSON], площа кургану [NUMBER] складає 0,7754 га. Згідно зі схемою розташування земельної ділянки курган [NUMBER] (площа 0,7754 га) розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2325283600:02:002:0011, яка належить на праві власності [PERSON] (а.с.20). Відповідно до звіту про незалежну грошову оцінку пам'ятки археології - кургану [NUMBER], складеного експертом-оцінювачем [PERSON], станом на 03.01.2015 р. грошова оцінка пам'ятки археології - кургану [NUMBER] з урахуванням Загальних положень та Обмежувальних умов становить 3765416,40 грн. (а.с. 22-23). Згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками, (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчуженні, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Враховуючи правову позицію судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України викладену в постанові Верховного Суду України від 5 березня 2014 р. у справі N 6-131цс13, де зазначено, що відчуження державного майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника й виконує його функції в межах, визначених законодавчими актами. З огляду на викладене, встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не погоджено з КЗ «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради. Спірне розпорядження Токмацької районної державної адміністрації винесено з перевищенням наданих органу виконавчої влади повноважень. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Відповідно до п.10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з п. 7 ч.1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Пунктами 3, 4 частини 1 статті 16 вказаного Закону передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель; охороною пам'яток історії та культури. Частиною 1 ст.21 зазначеного Закону встановлено, що місцева державна адміністрації розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Частиною 5 ст.122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених законом, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. З огляду на вказане, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Запорізька обласна державна адміністрація. Оскільки спірне розпорядження Токмацької районної державної адміністрації винесено з перевищенням наданих їй повноважень, передача земельної ділянки у власність [PERSON] відбулася з порушенням порядку погодження проекту відведення земельної ділянки, суд дійшов висновку, що спірне розпорядження Токмацької районної державної адміністрації № 164 від 26.06.2002 року в частині надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,7554 га необхідно визнати незаконним та скасувати в частині надання земельної ділянки, на якій розміщений курган [NUMBER]. Вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано оспорюваний державний акт. Позовні вимоги прокурора про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, на якій розміщений курган [NUMBER], загальною площею 0,7554 га, який є правовстановлюючим документом та виданий на підставі розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 7 грудня 1976 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення у державну власність землі, яка вибула з її власності незаконно. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення). Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 18 вересня 2013 року у справі за N 6-92цс13, де судова палата у цивільних справах Верховного Суду України зазначила, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Зважаючи на викладене, земельна ділянка, на якій розташований курган [NUMBER], підлягає витребуванню у [PERSON] та поверненню її власнику - державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації. Статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР (від 18.07.1963 р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлено в три роки. На вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян позовна давність не поширюється, що передбачено ст. 83 Цивільного кодексу Української РСР (від 18.07.1963 р.) Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). У відповідності до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника або іншої особи визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право позовна давність не поширюється. Частиною 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року N 4176-VI (який набрав чинності 15.01.2012 року) з числа позовних вимог, на які не поширюється позовна давність, виключено вимоги про визнання незаконними правових актів органів державної влади та місцевого самоврядування, якими порушено право власності або інше речове право (п.4 ч. 1 ст.268 ЦК України). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» визначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутись до суду з позовом, зокрема, про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або речове право особи. Тобто, прокурор звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності. Оскільки позов прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури в інтересах держави задоволено, а він звільнений від сплати судового збору при пред'явленні позову до суду, то у відповідності з вимогами, передбаченими ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. Проте, враховуючи, що одним з відповідачів є Токмацька районна державна адміністрація, яка відноситься до системи державних органів, враховуючи майновий стан відповідача [PERSON], те, що звернення прокурора до суду з даним позовом сталося не з вини відповідачів і задоволені судовим рішенням вимоги і без того погіршать тяжкий матеріальний стан відповідача [PERSON], суд на підставі ст.82 ЦПК України вважає за можливе звільнити відповідачів від оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved