Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно двох малолітніх синів. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідачі перебувають в зареєстрованому шлюбі та в них є двоє спільних малолітніх дітей: сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З моменту народження діти проживають з позивачкою, яка є їхньою бабусею та її чоловіком [PERSON] (дідусем дітей). Відповідачі не приймають участі у вихованні дітей, не відвідують їх, не цікавляться їхнім здоров`ям, навчанням, не беруть участі в їх утриманні. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, заяви про розгляд справи у її відсутності та відзиву не подала. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій визнав позов та погодився з позбавленням його батьківських щодо малолітніх дітей. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської області подала заяву, в якій підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітніх дітей. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Червоноградської районної державної адміністрації Львівської подав заяву про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2012р. та в них є двоє спільних дітей: сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження. Спільні діти відповідачів проживають разом з позивачкою (бабою) [PERSON] та її чоловіком (дідом) [PERSON] в с.Сілець Червоноградського району Львівської області, які здійснюють їх виховання, утримання, догляд та навчання, забезпечили їм умови для проживання та діти є здоровими. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не приймають участі у вихованні та утриманні дітей, їх навчанням та розвитком не цікавляться. Зазначені обставини стверджуються відповіддю від 13.05.2019р., актом від 17.05.2019р., висновками про стан здоров`я, відповіддю від 03.01.2020р., актом від 07.10.2020р., довідкою від 07.10.2020р. Позивачка [PERSON] є пенсіонеркою (пенсія по інвалідності) та її середньомісячний дохід становить 2000грн., дохід її чоловіка [PERSON] складає 6380,95грн. за місяць. Згідно витягу з рішення №68 від 27.05.2021р., орган опіки та піклування в особі Червоноградської міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.258 СК України, баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. В свою чергу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться потребами їх малолітніх дітей, не займаються забезпеченням їх розвитку, матеріально не забезпечують їх. В свою чергу, діти проживають зі своїми бабою та дідом, які виховують та забезпечують останніх. За таких обставин, з метою захисту інтересів дітей, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування і дійшов до висновку про необхідність задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітніх синів. Крім цього, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача на неповнолітню дитину, незважаючи на те, що така вимога відсутня в позовній заяві. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких підстав, з врахуванням положень ст.ст.181-184 СК України, суд дійшов висновку про необхідність призначити аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір буде відповідати мінімальним споживчим потребам дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене та враховуючи те, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 840,80грн., дані витрати слід стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивачки. Також, з відповідачів підлягає стягненню в рівних частинах 840,80грн. судового збору за присудження стягнення аліментів.

Outcome: approved