Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 листопада 2013 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що в 1999 році вона познайомилася з [PERSON], з яким в подальшому стала зустрічатись. З того ж часу між ними були інтимні стосунки. Вона була самотньою жінкою, [PERSON] був одружений, тому вони вимушені були приховувати стосунки. До того ж , їхні будинки , в яких вони на той час мешкали, знаходилися поруч, тому відповідач побоювався, що про стосунки дізнається його дружина, що призведе до розірвання шлюбу. В січні 2001року вона довідалася, що вагітна. Враховуючи, що єдиним чоловіком, з яким вона мала стосунки, був [PERSON], то саме він є батьком їхньої дитини, про що вона одразу йому повідомила. Але відповідач, почувши це, нічого не відповів і з того часу припинив з нею будь-які стосунки. [INFO]року народилася донька [PERSON]. При народженні доньки вона не перебувала у шлюбі. Батько дитини, [PERSON], відмовився подати спільну заяву про визнання себе батьком в порядку, передбаченому ст.ст. 53,55 КпШС України. За даних обставин, запис про батька було проведено відповідно до ч.2 ст. 55 КпШС України, а саме [PERSON] було надано прізвище [PERSON], батьком записано [PERSON] за її вказівкою. З часу народження дитини і по теперішній час [PERSON] з донькою взагалі не спілкується, уникає зустрічі, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивачка працює в дитячому садку, середній заробіток складає 1089,84грн. Крім того, вона отримує державну допомогу одинокій матері на дитину в розмірі 348,30грн щомісячно. Будь-яких інших доходів не має, тому вона не має можливості забезпечити донці достатній життєвий рівень, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Її доходів вистачає лише на оплату комунальних послуг та купівлі лише необхідних продуктів харчування. Відповідач працює, і має можливість та зобов'язаний утримувати доньку [PERSON]. Просить визнати [PERSON] батьком [PERSON], внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON]; зазначити [PERSON] батьком [PERSON]; стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно; стягнути з відповідача судові витрати. 17 грудня 2013 року позивач подала заяву про зміну предмету та підстав позову, в якій вказала, що просить встановити батьківство [PERSON], [INFO], який народився у м.Дружківка Донецької області, громадянин України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] щодо дитини [PERSON], [INFO] року народження, яка народилась у м.Дружківка Донецької області. Визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON]. Внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження, в якому зазначити [PERSON] батьком [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] року народження, в розмірі 1/4 частини та судові витрати (т.1 а.с. 191-196). 14 серпня 2014 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини на утримання дитини (т.1 а.с.279-280) В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач, та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. [PERSON] пояснив, що дійсно був знайомий з позивачкою, але ніяких близьких, інтимних стосунків з нею не мав. Він бачив її вагітною. Вони ніколи не мешкали разом, не вели ніякого господарства. Від проведення експертизи категорично відмовляється. Просять відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO]року. Позивач є її матір'ю, оскільки позивачка на момент народження доньки була неодружена, а відповідач знаходився у шлюбі і визнати батьківство не бажав, то запис про батька у свідоцтві про народження зроблено за вказівкою позивачки відповідно до вимог КпШС України, а саме: батьком дитини записаний , зі слів матері, [PERSON] (а.с.9 - 11). Відповідно до ч.2,3 ст.53 КпШС України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому засіданні за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи на утримані , якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що при вирішенні питання про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилась до 01 січня 2004 року судам необхідно брати до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності. В судовому засіданні було встановлено, що позивач та відповідач були знайомі з 1999 року. Дані обставині ніким не були спростовані. Між сторонами виникли близькі стосунки, в результаті чого, [INFO] року народилась дитина. Ці обставини у судовому засіданні підтвердженні показаннями свідків. Так, свідок [PERSON], пояснила в судовому засіданні, що мала з відповідачем близькі стосунки. Відповідач був одружений, і вони приховували свій зв'язок. У січні 2001року вона завагітніла, повідомила про це відповідачу. Він одразу припинив всі стосунки, спілкування, став уникати з нею зустрічей. Вони ніколи не проживали разом, не вели спільного господарства. У вересні 2001 року народилась донька.Відповідач ніколи не визнавав дитину своєю. Вона впевнена , що донька [PERSON] є дитиною відповідача. Показання свідка [PERSON], підтверджуються показаннями свідка [PERSON], яка пояснила у судовому засіданні наступне. Вона знімала квартиру поруч з [PERSON], на той час свідок була вагітна, а [PERSON], вже народила доньку. Коли вона народила дитину, вони разом гуляли з дітьми на вулиці. Батька дитини вона не бачила і не питала у [PERSON], хто батько дитини, але бабусі на лавці пліткували, що [PERSON] одинока матір, що батько дитини живе неподалік, називали прізвище [PERSON] Коли вона народила, та у неї виникли труднощі з отриманням дитячих коштів, [PERSON] запропонувала їй піти до її знайомого, щоб отримати консультацію по питанню отримання допомоги по утриманню дитини. Коли вони прийшли до цього знайомого, вона була шокована тим, що дитина була дуже схожа на нього, дитині [PERSON] було вже два роки. Коли вони виходили від [PERSON], вона спросила у [PERSON], це батько дитини, на що остання відповіла - да. До знайомого вони прийшли в міський відділ внутрішніх справ, він знаходиться поруч з дитячою поликлиникою. [PERSON] підійшла до чергового, сказала, що вони до [PERSON] по особистой справі. Їх провели до нього у кабінет. Спочатку між ними була нормальна бесіда, мова йшла про отримання дитячих коштів, [PERSON] сказав, щоб [PERSON] йому подзвонила через два дні. Під час бесіди вона сиділа поруч [PERSON] та слухала розмову. Коли вони вже виходили з кабінету [PERSON] сказала, що їй потрібна допомога. В той час у [PERSON] вже хворіла мати, поки мати була здорова вона ні в чому не потребувала. Вона сказала, що їй не вистачає грошей. У кінці розмови [PERSON] сказала знайомому, що ти знаєш, що дитина твоя. На що він їй відповів, що вона нічого не доведе, так як в нього зв'язки. У суду не має підстав не довіряти показанням свідка [PERSON] Оскільки в неї не має підстав для обмови відповідача. Суд не може погодитися з доводами відповідача та його представника, що показанням даного свідка не можливо довіряти, оскільки вона точно назвала час коли вони з [PERSON] були у нього на роботі, а саме: в лютому місяці, тоді як він в цей час знаходився на деному стаціонарі в лікарні. Дійсно, відповідно до індівідуальной карти амбулаторного хворого [PERSON], працюючого слідчим Дружківського МВ УМВС України в Донецької області він 11.02.2003 року звернувся до лікарні із скаргами на стан здоров'я. Знаходився на лікуванні з 11.02.2003 року по 28.02.2003 року ( т. 2 а.с.12-19). Але, як свідчить з показань свідка [PERSON], вона на питання відповідача коли вони приходили з [PERSON] до нього, відповіла, що вони приходила, як вона, вважає у 2003 році,зимой,у лютому. Точну дату приходу вона не вказувала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в неї склались непризичливі відносини з [PERSON], їй відомо, що протягом шості років у дворі серед бабок іде розмова про [PERSON] та його коханку [PERSON] Знає, що [PERSON] бігає по бабцям, каже, що все одно вона розіб'є шлюб [PERSON] Вона не знає, що конкретно відбувається між [PERSON] та [PERSON], але точно знає, які ходять розмови. Те, що [PERSON] двінадцать років не потрібні були аліменти від [PERSON], а зараз понадобились. [PERSON] усім розповідала, що [PERSON] батько її дитини, а він цього не признає. Вона ніколи не бачила, щоб [PERSON] мешкав разом з [PERSON], займався разом з нею господарством, вони разом робили покупки, щоб він няньчив дитину. Взагалі вона взнали лише в 2008 році, що дитина у [PERSON] від нього. З метою виконання вимог ст.10,60 ЦПК України про доведення підстав позову та доведення батьківства відповідача, позивачка звернулася до суду із заявою про призначення судово- біологічної (судово-генетичної) експертизи, яку суд задовольнив. Проте судова експертиза проведена не була, оскільки відповідач не прибув до експертної установи з метою відібрання у нього біологічного матеріалу. В судовому засіданні відповідач категорично відмовився брати участь у проведенні експертизи, посилаючись на те, що він має багато різних захворювань, та хвилюється про те, що його могут заразить, хворобою, як вже було у нього, коли його було заражено гепатитом . Суд, вважає, що дані доводи відповідача безпідставні, оскільки відповідачу нічого не заважало прибути в експертну усатновау пояснити лікарям наявність у нього хвороб, зараз є багато стирильних засобів, які він міг придбати самостійно для того, щоб забезпечити безпеку своєму здоров'ю, а саме одноразові шприці та ін. З"ясувати з лікарями безпеку аналізів для встановлення батьківства зі своїм станом здоров'я. Але відповідач взагалі не захотів з'являтися в експерту установу, категорично відмовився від проведення експертизи. При розгляді справи про встановлення батьківства, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд, відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено або відмовити в його визнанні (залежно від того хто із сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертизи). За таких обставин, суд, вважає можливим визнати факт батьківства [PERSON] щодо дитини, оскільки для з"ясування саме цього була призначена експертиза від якої відмовився відповідач. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] батьком неповнолітньої [PERSON] є обгрунтованими та законими. Оскільки судом, визнано [PERSON] батьком [PERSON], то на підставі цього треба внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повнолітті. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають задоволенню в розмірі 1/4 частини. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 107,30 грн. (т 1. а.с. 1 ) Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ст. 2, п/п 1, 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, а у разі подання заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 8 Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VIІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2014 року складає 1218 грн. Тобто, з позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір, в розмірі 107 грн. 30 коп., замість 243, 60 гривень. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів, понесені нею судові витрати в розмірі 107 грн. 30 коп. підлягають відшкодуванню відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача [PERSON] Решта судового збору в сумі 136 грн.30 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, ч.2 - граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем також понесені витрати на правову допомогу адвокатом [PERSON] у зв'язку із підготовкою позовної заяви, у розмірі 200 грн. за участь у судовому засіданні 23 травня 2014 року (т. 1 а.с.273), за участь у судовому засіданні 29 квітня 2014 року у розмірі 1000 гривень (т.1а.с.274), за участь у судовому засіданні 03 квітня 2014 року у розмірі 50 грн. (т.1 а.с.275), за участь у судовому засіданні 12 лютого 2014 року у розмірі 250 грн. (т.1 а.с.276) та за участь у судовому засіданні 18 грудня 2013 року у розмірі 1500 гривень (т.1 а.с. 277). Задоволенню підлягають судові витрати на правову допомогу адвокатом за участь у судовому засіданні 18 грудня 2013 року у розмірі 170 грн.52 коп. 18 грудня 2013 року судове засідання тривало 21 хвилину. (т.1 а.с.206-207) Решта судових засідань відбулось 17 лютого 2014 року (8 хвл.) (т.1а.с.224), 21 березня 2013 року (1 година 46 хвилин) (т.1а.с. 242-244), 24 березня 2014 року (40 хвл) (т.1 а.с. 249-250). У судовому засіданні 24 березня 2014 року була оголошена ухвала про призначення експертизи та провадження по справі зупинено. Відновленно провадження по справі було 20 червня 2014 року и справу було призначено на 14 серпня 2014 року, потім на 27 серпня 2014 року. Судових засіданнь 12 лютого 2014 року, 03 квітня 2014 року, 29 квітня 2014 року, 23 травня 2014 року по даній справі не проводилось, тому вказані в квитанціях суми не можуть бути прияняти судом до уваги та стягнуті з відповідача на користь позивачки. Таким чином, суд вважає, що витрати за правову допомогу треба стягнути у розмірі 170 грн. 40 коп. , які є розумними та не перевищують граничних розмірів, встановлених законом, у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню позивачу. Також, відшкодуванню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати у сумі 300 грн. 93 коп. за наступне: 25 квітня 2013 року позитвачкою була оплачена копія інформаціі з носія (т.1 а.с.75), 30 квітня 2013 року 60 грн. оплата судового збору за подачу апеляційної скарги (т.1а.с.78), 22 червня 2013 року - 90 гривень за подачу касаційної скарги (т.1 а.с.123), а також квиток вартістю 28,63 гривні до Донецька 28 травня 2013 року у зв"язку з викликом до Апелляційного суду Донецької гобласті. Квиток вартістю 26грн. 24 коп за 12 червня 2013 року з Донецька до м. Костянтинівка не може бути прийняти судом до уваги, оскільки судом не встановлено проведення судових засідань 12 червня 2013 року.

Outcome: approved