Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зазначивши, що 26.10.1998 року померла її мати [PERSON], за життя якої житловий будинок, що належав їй на праві приватної власності та розташований по вул. Тропініна, 30, м. Вінниця, був знесений, і в 1991 році було побудовано новий житловий будинок, що згідно техпаспорту позначається літерою «Д», однак мати не встигла оформити на новозбудований будинок правовстановлюючі документи, що унеможливлює позивача, як спадкоємця, реалізувати в повному обсязі свої спадкові права, оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на новостворений будинок, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 26.10.1998 року, на будинок № 32 по вул. Тропініна, в м. Вінниці. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обгрунтувавши їх обставинами, зазначеними в позовній заяві, просив позов задовольнити, додатково зазначивши, що на час побудови відповідного будинку чинне законодавство не передбачало державної реєстрації на житловий будинок і не повязувало виникнення права власності на нерухоме майно з реєстрацією такого права, посилався на те, що відповідний житловий будинок не є самочинним будівництвом, оскільки збудований в 1992 році на земельній ділянці, право користування якою у спадкодавця набуте правомірно на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 549 від 29.07.1971 року. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення даного позову. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівництво № 3970 від 20.01.1970 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради депутатів трудящих, [PERSON] є власником цілого будинку, що розташований по вул. Тропініна, 30, м. Вінниця. (а.с. 6). Зміст свідоцтва про народження серія ІV-УР № 016983, виданого 12.10.1961 року сільською радою Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, вказує, що матірю [PERSON], яка в послідуючому змінила прізвища після одруження на [PERSON], є [PERSON], дошлюбне прізвище якої було [PERSON]. (а.с. 7-9). Рішення виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих № 549 від 29.07.1971 року та Додаток № 1 до нього вказують, що по вул. Тропініна, 30, зареєстровано за землекористувачем 600 кв. м. (а.с. 10-12). Лист КП «ВМБТІ» № 2895 від 08.07.2015 року на запит нотаріуса зазначає, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 14726 на житловий будинок № 32 (30) по вул. Тропініна в м. Вінниці за [PERSON], станом на 29.12.2012 року зареєстровано право власності в цілому на підставі свідоцтва № 3970 про право особистої власності на будівлі, Вінницьким міським житловим управлінням, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих № 364 від 30.05.1968 року. Станом на 27.05.2015 року на земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «Д», а житловий будинок літ. «А» - знесено, при цьому існуючому будинку № 32 (30) по вул. Тропініна в м. Вінниці 04.06.1987 року присвоєний № 32. (а.с. 17). Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-АМ № 030735, виданого 26.10.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, [PERSON] померла 26.10.1998 року (а.с. 18). Зміст оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 40/99р. на майно померлої 26.10.1998 року [PERSON] зазначає, що спадкодавець 10.11.1988 року склав на свою дочку, [PERSON], заповіт, згідно якого заповів зазначеній особі житловий будинок по вул. Тропініна, 30, в м. Вінниці. [PERSON] зверталась до нотаріуса 29.01.1999 року із заявою про прийняття відповідної спадщини, при цьому заяв про прийняття спадщини від інших осіб матеріали даної спадкової справи не містять. Таким чином, суд встановив, що позивач є спадкоємцем до майна померлої 26.10.1998 [PERSON], якій на праві особистої власності належав житловий будинок літ. «А», що розташований за адресою: вул. Тропініна, 32, м. Вінниця, який згодом був знесений і на відповідній земельній ділянці, право користування якою спадкодавець [PERSON] набула правомірно, був збудований новий житловий будинок літера Д». Суд звертає увагу на наявність розбіжностей у написанні по-батькові спадкодавця [PERSON], а саме: в свідоцтві про право особистої власності на будівництво № 3970 від 20.01.1970 року, з урахуванням перекладу на українську мову, по-батькові зазначено «Мартьянівна», при цьому в свідоцтві про смерть зазначено «Мартіянівна», що не може бути усунуто при розгляді даної справи, оскільки потребує встановлення відповідного юридичного факту в порядку вимог Глави 6 Розділу ІV ЦПК України. Зміст технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок № 32, вул. Тропініна, м. Вінниця вказує, що відповідний будинок позначається літ. «Д», має два поверхи, загальною площею 148,0 кв.м., рік забудови зазначається 1991 р. (а.с. 13-16). Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1129/02-31 від 17.07.2015 вказує, що державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 30, що знаходиться по вул. Тропініна, м. Вінниця, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на відповідний будинок. (а.с. 19). Таким чином, суд встановив, що в м. Вінниці по вул. Тропініна, 32, знаходиться новостворений житловий будинок, що згідно відповідної технічної документації позначається літ. «Д», має два поверхи, загальною площею 148,0 кв.м., рік забудови зазначається 1991 р., однак суд критично відноситься до зазначення в технічній документації року забудови, оскільки крім такого зазначення - суду не було надано в підтвердження дійсних обставин року забудови жодних інших доказів, в тому числі різного роду документів про придбання будівельних матеріалів тощо, при цьому суд звертає увагу на те, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не на житловий будинок № 32, а на житловий будинок № 30, що знаходиться по вул. Тропініна, м. Вінниця. При ухваленні рішення суд враховує те, що правовідносини щодо побудови спадкодавцем відповідного житлового будинку, який згідно технічної документації позначається літерою «Д», а також набуття спадкодавцем відповідного речового права відносно такого обєкту нерухомого майна, виникли під час дії Цивільного Кодексу УРСР (1963 року), (надалі по тексту ЦК УРСР), який підлягає до застосування разом з іншими нормативно-правовими актами, що діяли у відповідний період часу включно до кінця 1991 року. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Зміст п. 4, п. 27 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР № б/н від 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995 року (надалі по тексту Інструкція 1966 р.), зазначають, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР … які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. В разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Згідно п. 11 Додатку 1 до Інструкції 1966 р. правовстановлюючими документами, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, в даному випадку, (оскільки мова йде про будівництво будинку), - є рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію. Відповідно до п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" N 7 від 4 жовтня 1991 року у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Таким чином судом встановлено, що згідно діючого законодавства на час будівництва відповідного будинку та його завершення, будівництво жилого будинку повинно було розпочинатися на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, на підставі дозволу на будівництво жилого будинку, наданого відповідним виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, при цьому, після завершення будівництва такого жилого будинку, останній повинен був бути прийнятий в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, або прийнятий та введений в експлуатацію згідно акту державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію, після чого такий будинок підлягав реєстрації у виконкомі місцевої ради, разом з тим, в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Суд звертає увагу на те, що суду не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що спадкодавцем було дотримано вимоги чинного законодавства, яке діяло на відповідний період часу будівництва жилого будинку по вул. Тропініна, 32, в м. Вінниці, щодо наявності необхідних дозвільних документів, які підтверджували б виникнення у спадкодавця права власності на згаданий житловий будинок, а саме: дозвіл виконкому місцевої Ради депутатів трудящих на будівництво жилого будинку, акт прийняття будинку в експлуатацію, затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, або акт державної комісії про прийняття будинку та введення його в експлуатацію, при цьому суду також не надано відповідного свідоцтва про право власності на імя спадкодавця, видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, якщо такий будинок будувався спадкодавцем взамін старого, що підлягав знесенню. А тому у суда немає достатньо правових підстав вважати, що відповідний житловий будинок був побудований спадкодавцем з додержанням вимог чинного на той час законодавства, що, виходячи із наданих суду доказів, має всі ознаки самочинного будівництва, передбачені ст. 105 ЦК УРСР. Відповідно до вимог абзацу 1 ст. 105 ЦК УРСР громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Згідно абзацу 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР "Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України" № 9 від 19.09.1975 року, самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об'єктом права особистої власності. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в п. 2, 3 постанови N 9 від 19 вересня 1975 року "Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України" роз'яснив, що самовільним будівництвом визнається також спорудження без дозволу виконавчого комітету відповідної ради нового будинку замість зруйнованого на раніш відведеній громадянину земельній ділянці. Вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинки або прибудови, в тому числі пов'язані … спадкуванням останніх, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав і обов'язків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали щодо них угоди. Самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об'єктом права приватної власності. В силу чого суд вважає, що будинок, що розташований по вул. Тропініна, 32, в м. Вінниці, був збудований спадкодавцем в наслідок самочинного будівництва, а відтак не є об'єктом права особистої приватної власності, в результаті чого спадкодавець, а саме: [PERSON], не набула відносно такого майна права особистої приватної власності, що унеможливлює спадкувати відповідне право власності спадкоємцем [PERSON], оскільки неможливо спадкувати те, чого не існує. За даних обставин, виходячи із наданих суду доказів, враховуючи, що суду не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що спадкодавцем було дотримано вимоги чинного законодавства, яке діяло на відповідний період часу будівництва жилого будинку по вул. Тропініна, 32, в м. Вінниці, щодо наявності необхідних дозвільних документів, які підтверджували б виникнення у спадкодавця права власності на згаданий житловий будинок, а саме: дозвіл виконкому місцевої Ради депутатів трудящих на будівництво жилого будинку, акт прийняття будинку в експлуатацію, затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, або акт державної комісії про прийняття будинку та введення його в експлуатацію, при цьому суду також не надано відповідного свідоцтва про право власності на імя спадкодавця, видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, якщо такий будинок будувався спадкодавцем взамін старого, що підлягав знесенню, в силу чого суд прийшов до висновку про наявність обставин побудови спадкодавцем згаданого будинку в наслідок самочинного будівництва, а відтак такий житловий будинок не може бути об'єктом права особистої приватної власності, в результаті чого спадкодавець, а саме: [PERSON], не набула відносно такого майна права особистої приватної власності, що унеможливлює спадкувати відповідне право власності спадкоємцем [PERSON], оскільки неможливо спадкувати те, чого не існує, в результаті чого суд приходить до висновку про неможливість захисту прав та інтересів позивача у обраний ним спосіб захисту, в силу чого позов задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на розясненнях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплених в абзаці 2 п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено про необхідність розмежовування права на спадщину як майнового права (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна, тобто спадкоємець у будь-якому разі не позбавляється права на спадщину, навіть за умови відсутності на неї правовстановлюючих документів, при цьому необхідно обрати правильний спосіб захисту права спадкоємця, в тому числі шляхом звернення до суду не з позовом про визнання права власності на спадщину, а з позовом про визнання права на спадщину, після чого, в разі наявного відповідного рішення суду, такий спадкоємець набуває права на спадщину та можливості узаконити таке будівництво, в тому числі з використанням так званої «будівельної амністії», що на даний час передбачено Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт" від 13 січня 2015 року № 92-VIII та наказом Мінрегіону № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт». На підставі наведеного та

Outcome: dismissed