Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в заяві від 5 лютого 2015 року вказує, що по 8 грудня 2014 року працював у відповідача в комунальному підприємстві "Березневодоканал" головним інженером Цього числа наказом № 44 його було звільнено з посади згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Після проведення з ним остаточного розрахунку по заробітній платі він поцікавився штатними розписами підприємства на 2013-2104 роки. Тоді позивачу стало відомо, що заробітна плата за вказаний період нарахована йому не в повному обсязі. Відповідач безпідставно, без належного повідомлення його та згоди на це, в порушення вимог ст.ст. 97,103 КЗпП України та ст. 29 Закону України "Про оплату праці" запровадив щодо нього нові умови оплати праці в бік погіршення. Зокрема, йому стало відомо, що наказом № 1 від 2 січня 2013 року його посадовий оклад, який на той час становив 3 120 гривень, було зменшено до 2 250 гривень. Наказом № 1 від 2 січня 2014 року при затвердженні штатного розпису цей зменшений розмір посадового окладу було збережено й на 2014 рік. Крім цього, наказом № 59 від 20 травня 2013 року відповідач поклав на нього виконання обов'язків інженера з охорони праці з доплатою 15 відсотків до посадового окладу, які він виконував, але, як виявилося, вказана доплата виплачена йому також не була. Про внесення подібних змін в оплату його праці він не знав тому, що на підприємстві заробітна плата виплачувалася частинами та з порушенням строків, встановлених ст. 115 КЗпП України. З посиланням на ст. ст. 17,32,97,103,115,117 КЗпП України, ст. 29 Закону України "Про оплату праці", ст. 14 Закону України "Про колективні договори" позивач [PERSON] просить суд, поновивши йому строк звернення до суду з позовом, визнати протиправними дії відповідача щодо зміни умов оплати його праці, зобов'язати відповідача провести перерахунок належної йому заробітної плати та доплати в розмірі 15% за виконання обов'язків інженера з охорони праці згідно зі штатним розписом, затвердженим наказом № 81 від 30 листопада 2012 року, на умовах якого він був прийнятий на роботу, та наказу № 59 від 20 травня 2013 року і стягнути на його користь існуючу згідно з його розрахунком заборгованість в розмірі 22 680 гривень 55 копійок. 11 березня 2015 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог та їх уточнення, в якій просить визнати незаконними накази № 1 від 2 січня 2013 року та № 1 від 2 січня 2014 року в частині зменшення йому посадового окладу при затвердженні штатних розписів підприємства. В судовому засіданні [PERSON] з підстав у ньому наведених підтримав заявлені вимоги. З його пояснень відомо, що отримавши розрахункові при звільненні з роботи, зрозумів що з ним відповідач провів не повний розрахунок. В бухгалтерії підприємства поцікавився штатними розписами, йому стало відомо, що з 1 січня 2013 року його посадовий оклад було зменшено на 870 гривень в місяць. Таке зменшення було проведено лише відносно нього і головного бухгалтера підприємства і мотивувалося воно, як не дивно, збільшенням мінімальної заробітної плати в державі станом на 1 січня 2013 року та на 1 січня 2014 року. Питання внесення змін до штатного розпису в колективі не обговорювалося, вказане рішення директора ніде не оприлюднювалося, а тому достовірно знати про це він не міг. Відповідачем було порушено вимоги ст. 103 КЗпП України і не повідомлено його не менш ніж за два місяці про запровадження нових умов оплати його праці, які погіршують його становище. На цій підставі просить його позов задовольнити. Представник відповідача, директор КП "Березневодоканал" Власюк В.М., позовних вимог [PERSON] не визнав. Пояснив, що про зміну умов оплати праці позивачу було добре відомо, оскільки він належав до керівного складу підприємства. [PERSON] доводилося виконувати обов'язки директора на період його відсутності. А тому він був обізнаним з фінансовим станом, який існував на підприємстві у 2013-2014 роках. Зменшення посадових окладів було проведено відповідачу і головному бухгалтеру як найбільш високооплачуваним працівникам підприємства з тим, щоб підвищити заробітну плату решті рядових працівників до рівня мінімальної заробітної плати. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні його позову за безпідставністю вимог. Вислухавши сторін, дослідивши надані ними докази, суд в повному обсязі задовольняє вимоги позивача [PERSON] При цьому зазначає наступне. Факт зменшення посадового окладу [PERSON] з 3 119 гривень 82 копійки у 2012 до 2 250 гривень, починаючи з 1 січня 2013 року, доводиться порівнянням штатних розписів по підприємству КП "Березневодоканал" відповідно на 2012 та 2013-2014 роки (а. с. 7,9). Таке зменшення проведено на підставі наказів по підприємству № 1-од від 2 січня 2013 року (а. с. 8) та № 1- од від 2 січня 2014 року (а. с. 11). Крім цього, наказом відповідача № 59-од від 20 травня 2013 року на головного інженера [PERSON] покладено обов'язки інженера з охорони праці з проведенням щомісячної доплати до заробітної плати з розрахунку 15 % від окладу. Як встановлено в судовому засіданні зміни до штатного розпису на 2013 з цього приводу не вносилися (а. с. 9), а передбачена штатним розписом на 2014 рік надбавка до посадового окладу за виконання таких обов'язків в сумі 337 гривень 50 копійок позивачу не виплачувалася. Представник відповідача вказаного факту не заперечив. Тоді як згідно з ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. А діючим на підприємстві на час виникнення спірних правовідносин Колективним договором між адміністрацією і трудовим колективом КП "Березневодоканал" на 2010-2014 роки (п. 5.3) передбачено, що сторони домовилися запроваджувати нові або змінювати діючі на підприємстві умови оплати праці, преміювання за погодженням з профспілковою стороною і повідомляти про це працівників не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Вказана норма Колективного договору повністю відповідає вимогам ст. 103 КЗпП України, згідно з якою про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни, що також передбачено ч.2 ст. 29 Закону України "Про оплату праці". В судовому засіданні директор КП "Березневодоканал" Власюк В.М., покликається на те, що про зміну умов оплати праці на підприємстві було відомо усім. Як доказ наводить наказ по підприємству від 14 листопада 2012 року № 44-к, яким встановлювався неповний робочий день тривалістю 6 годин, починаючи з 15 листопада 2012 року, що був доводений до усіх працівників підприємства, в тому числі й до [PERSON] Викликано це було складним фінансовим становищем підприємства. Даючи оцінку вказаному факту, суд зазначає, що наявність такого наказу не доводить виконання відповідачем обов'язку, передбаченого ст. 103 КЗпП України. Адже стосувався він тимчасового скорочення робочого часу працівників підприємства. Повідомлення ж позивача [PERSON] про зміну існуючих для нього умов оплати праці, не дивлячись на те, що закон не передбачає конкретної форми такого повідомлення, мало бути проведено таким чином, щоб [PERSON] було достовірно відомо, що з конкретної дати розмір його посадового окладу змінюється в бік зменшення, і знати він про це повинен був не пізніше 1 листопада 2012 року. Оскільки позивач про наступні зміни в оплаті праці роботодавцем належним чином повідомлений не був, твердження відповідача про те, що він про це знав, є припущенням, яке суд узяти за основу не може. Що стосується дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом і клопотання про його поновлення, то в цьому зв'язку слід зазначити таке. У відповідності зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] щодо визнання протиправними дій відповідача про зміну діючих умов оплати його праці в бік погіршення і стягнення недорахованого йому заробітку жодними строками не обмежуються. Та обставина, що відповідач, не визнаючи позовних вимог, не провів нарахування заборгованих [PERSON] сум по заробітній платі, не є перешкодою для стягнення їх з КП "Березневодоканал". Адже згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Разом з тим, строк звернення до суду в частині визнання незаконними оспорюваних позивачем наказів про внесення змін до штатних розписів підприємства у відношенні [PERSON] слід йому поновити. Адже в судовому засіданні жодним чином не спростовано наведеної ним обставини про те, що копії таких наказів він отримав в бухгалтерії підприємства вже після звільнення його з посади. Суд проаналізував розрахунок проведеної позивачем [PERSON] заборгованості по виплаті йому заробітної плати і прийшов до висновку, що борг в сумі 22 680 гривень 55 копійок, з яких - 20 232 гривні 77 копійок заробітна плата його як головного інженера та 2 447 гривень 78 копійок - доплата за виконання обов'язків інженера з охорони праці, є дійсним і підлягає стягненню на його користь з відповідача. Суд також покладає на відповідача судові витрати в доход держави в розмірі судового збору - 243 гривні 60 копійок, від сплати якого позивач [PERSON] звільнений по закону.

Outcome: approved