Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», в особі представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 28 листопада 2008 року було укладено Кредитний договір №856.70015, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8798 доларів США для придбання транспортного засобу Daewoo Lanos TF69Y (легковий седан-В) 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний №ВО5639АМ, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15, 00 % річних та оплату комісійних за перевірку пакету документів та розгляд кредитної заявки у розмірі 1, 00 % від частини кредиту, яка перераховується продавцю в оплату транспортного засобу, з кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2015 року. Крім того, 28 листопада 2008 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого останній надав у заставу транспортний засіб Daewoo Lanos TF69Y (легковий седан-В) 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний №ВО5639АМ, зареєстрований в Заліщицькому ВРЕР ДАІ в Тернопільській області 22.11.2008 року та належить останньому згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС 054949, виданого Заліщицьким ВРЕР ДАІ в Тернопільській області 22.11.2008 року. Проте, відповідач свої зобовязання, що випливають за договором кредиту, належним чином не виконував, в звязку з чим, станом на 22 жовтня 2015 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 14862, 33 доларів США, з яких основний борг складає 379, 81 доларів США, прострочений борг 6347, 88 доларів США, прострочені проценти 8055, 89 доларів США, строкові проценти 78, 75 доларів США. А тому, просив вилучити у [PERSON] або в інших осіб транспортний засіб, який є предметом застави та передати його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації, в рахунок погашення кредитних зобов»язань звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб Daewoo Lanos TF69Y (легковий седан-В) 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], шляхом його продажу ПАТ «Ідея Банк» за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб»єктом оціночної діяльності та стягнути з відповідача судовий збір в сумі 5040, 4 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи провести без його участі, при цьому зазначив, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України, відповідно до якої у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом, у відповідності до Змін до статуту, затвердженого рішенням Загальних Зборів акціонерів банку, протокол №35 від 11 серпня 2011 року, та погодженого Національним банком України 07 жовтня 2011 року, ПАТ Ідея Банк виникло внаслідок зміни назви ПАТ Плюс Банк і є правонаступником всіх його прав і обовязків. Предметом діяльності публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" є, зокрема, здійснення банківських операцій на підставі банківської ліцензії, а також інших операцій у відповідності з чинним законодавством України. Крім того, державна реєстрація зміни найменування юридичної особи проведена 13 жовтня 2011 року (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії ААБ № 736989). 28 листопада 2008 року між ВАТ "Плюс Банк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №856.70015, відповідно до якого (п.1.1 договору) банк надав відповідачу кредит у розмірі 8798 доларів США для придбання транспортного засобу Daewoo Lanos TF69Y (легковий седан-В) 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний №ВО5639АМ, у АТ «Українська Автомобільна Корпорація» та оплату комісійних за перевірку пакету документів та розгляд кредитної заявки у розмірі 1, 00 % від частини кредиту, яка перераховується продавцю в оплату транспортного засобу, з кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2015 року. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №856.70015 від 28.11.2008 року, 28.11.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу, згідно п.1.1 якого відповідач надав в заставу: транспортний засіб Daewoo Lanos TF69Y (легковий седан-В) 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний №ВО5639АМ, зареєстрований в Заліщицькому ВРЕР ДАІ в Тернопільській області 22.11.2008 року та належить останньому згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС 054949, виданого Заліщицьким ВРЕР ДАІ в Тернопільській області 22.11.2008 року. За згодою сторін, оціночну вартість предмету застави в цілому встановлено в розмірі 54441 грн. (п.1.2 даного договору). Зазначені обставини сторонами жодним чином оспорені не були, а тому суд не знаходить їх такими, що потребують додаткового доказування, та визнає встановленими. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з платіжного доручення №3 від 10.12.2008 року, позивач виконав свої зобовязання по договору, перерахувавши грошові кошти в сумі 43552, 80 грн. АТ «Українська Автомобільна Корпорація». Згідно п.3.4 кредитного договору, погашення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту, ануїтетними платежами в сумі 202, 64 доларів США, відповідно до Графіку погашення кредиту, передбаченого додатком №1 до цього договору, щомісячно 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного після укладення договору та в кінцевий термін повернення кредиту. В складі щомісячних ануїтетних платежів разом з кредитом сплачуються проценти за користування кредитом та плата за кредитне обслуговування. Згідно п.5.2 кредитного договору, позичальник у порядку та строки, визначені цим Договором, сплачує банку проценти в розмірі 15, 00 % річних. В разі прострочення повернення кредиту, позичальник у порядку та сроки, що визначені цим договором, сплачує банку проценти за підвищеною відсотковою ставкою в розмірі 25, 00 % річних. При цьому проценти за вказаною ставкою нараховуються з першого дня прострочки по день повернення кредиту. Згідно п.5.5 договору, позичальник сплачує банку плату за кредитне обслуговування в розмірі 0, 53 % в місяць від залишку кредиту. У відповідності до п.7.2 договору, у разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту більше ніж 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0, 5 % від простроченої суми кредиту за кожен день прострочки. Однак відповідачем не виконуються зобовязання по сплаті кредиту та відсотків. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором станом на 22.10.2015 року у сумі 14862, 33 доларів США, з яких основний борг складає 379, 81 доларів США, прострочений борг 6347, 88 доларів США, прострочені проценти 8055, 89 доларів США, строкові проценти 78, 75 доларів США. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилося, та сплати процентів, належних йому. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача порушене і підлягяє захисту, оскільки відповідач [PERSON] взяті на себе зобов»язання за кредитним договором не виконував належним чином. Згідно\~ст. 20 Закону України "Про заставу",\~ст. 589 ЦК України,\~заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно\~ст. 590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до\~ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначається і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем. Згідно ч.2\~ст.589 ЦК України\~за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку з пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо отримання кредиту не виконав, то вимоги позивача, щодо звернення стягнення заборгованості за таким на предмет застави, є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Проте, при цьому, суд не знаходить такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині вилучення у відповідача чи інших осіб предмету застави та передання такого в управління позивачу. Так, згідно п. 2.4.5 договору застави заставодержатель, а в даному випадку позивач, має право в будь-який час ( починаючи з моменту укладення кредитного договору і до повного виконання зобов»язань за ним) перевіряти документально і фактично наявність, умови зберігання та стан предмету застави, а також виконання зобов»язань, передбачених цим договором, а заставодавець зобов»язаний надати заставодержателю необмежені можливості для таких перевірок. Відповідно до п. 2.4.13 договору застави заставодержатель, а в даному випадку позивач, має право в будь-який час вилучити в заставодавця та/або третіх осіб предмет застави, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації ( особи) зберігача, при настанні будь-якої з умов, передбачених підпунктом 2.4.11 договору. Предмет застави повертається заставодавцю або іншими уповноваженим на це відповідно до закону особам після усунення порушень чи обставин, які стали підставою його вилучення. Заставодержатель має право залучати для здійснення зазначених дій сторонніх організацій (осіб). Витрати заставодержателя та сторонніх організацій (осіб), пов»язані з вилученням, транспортуванням до місця зберігання, зберіганням та поверненням предмету застави, покладаються на заставодавця. При виконанні зазначених дій вважається, що заставодержатель управляє предметом застави та діє як повноважений представник заставодавця, а цей договір є згодою заставодавця на виконання заставодержателем зазначених вище дій. Всі несприятливі наслідки вилучення предмету застави покладаються на заставодавця. А отже, позивач відповідно до договору застави, укладеного між сторонами, наділений необхідними правами щодо вилучення предмету застави. Але, такими у даному випадку не скористався - будь-яких дій щодо вилучення предмету застави не здійснив. При цьому, не будучи позбавленим права на це, покладає саме на суд такі функції, шляхом пред»явлення позову. Проте, доказів, які б свідчили про ті обставини, що між сторонами існують неузгоджені питання ( тобто спір, і таким чином порушено права позивача) щодо вилучення на користь позивача предмету застави, таким суду надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Вимоги позивача в частині вилучення предмету застави ґрунтуються на припущеннях позивач вказує, що предмет застави слід вилучити у відповідача або інших осіб, у яких він може знаходитись. Відповідно до ч. 2\~ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із\~ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя. А тому, для задоволення вимог позивача в чистині вилучення предмету застави суд підстав не знаходить. Крім того, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені таким та документально підтвердженні судові витрати у сумі 5040, 40 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.\~509,\~526,\~575, 589,\~590,\~592,\~611,\~612,\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України, ст.ст.\~19,\~20, 44 Закону України «Про заставу»,\~ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~та

Outcome: approved