Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

До суду звернувся позивач з даним позовом до відповідача. У позові зазначає наступні обставини. 11 липня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір Фінансового лізингу № 010369 з додатками , згідно до якого предметом лізингу є автомобіль Geely Emgrand EC 7. Після підписання договору позивач сплатив 13 700 грн., що є 10 % від вартості предмету договору та повинен був отримати транспортний засіб від відповідача. Однак, це не відбулось. Як пояснив відповідач, договором передбачено сплату 50 % від вартості предмету лізингу, а сплачена позивачем сума є комісією за організацію та оформлення договору. відповідно до змісту договору, дані кошти не можливо повернути. Розірвати договір він не може, оскільки договір зовсім не передбачає можливості його розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням його прав як споживача. З договору та додатків до нього вбачається, що він не містить жодних умов, які передбачали б захист прав та інтересів позивача у разі неотримання ним бажаної послуги і не містить жодних гарантій лізингоодержувачу на придбання відповідачем предмету лізингу, обладнання чи устаткування. Несправедливою також є умова про зміну лізингодавцем вартості предмету лізингу. Не визначено розмір щомісячних лізингових платежів; у кого саме лізингодавець придбає автомобіль Geely Emgrand EC 7; не визначено порядок та місце отримання предмету лізингу; не вказано, яким чином відбудеться страхування транспортного засобу; не вказані строки виконання зобов'язань відповідача. Усе це порушує права споживача. Даний договір містить несправедливі умови та, як наслідок, створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Зважаючи на це, просить суд: - визнати договір фінансового лізингу № 010369 з додатками від 11 липня 2014 року недійсним; - стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" сплачений платіж згідно договору № 010369 в сумі 13 700 (тринадцять тисяч сімсот) грн; - стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 137 (сто тридцять сім) грн.; - судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з"явився. В своїй заяві просить суд справу заслухати без його участі. Позов підтримує. В разі неявки представника відповідача прийняти заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України . Суд ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та винести заочне рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено , що між сторонами дійсно було укладено договір фінансового лізингу 010369 від 11.07.2014 року. Предметом договору є автомобіль Geely Emgrand EC 7. Згідно п.1.7 предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку , який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізонгоодержувачемна рахунок Лізингодавця Авансового платежу ( 50 % від вартості Предмета Лізингу ) , Комісії за організацію та оформлення даного Договору ( 10 % від вартості Предмету Лізингу ) та Комісії за передачу Предмета Лізинга ( 3 % від вартості Предмета Лізингу ). Додатком № 1 до договору фінансового лізингу зазначається графік сплати першого лізингового платежу. В даному документі зазначено : - вартість предметі лізингу становить 137000 грн. ; - відсоток 50 % даної вартості становить 68500 грн. ; - щомісячний платіж становить 5708.33 грн. ; - комісія за організацію ( 10 % ) становить 13700 грн. ; - комісія за передачу --- 4110 грн. Даний документ ( Додаток № 1 ) лізингоодержувач ( позивач ) власноручно підписав . В Додатку № 2 до вищевказаного договору встановлюється графік другого лізингового платежу . В даному документі також зазначаються всі вищезазначені платежу . Додаток також власноручно підписано лізингоодержувачем ( позивачем ) . Додатком № 3 ( специфікація ) вказується модель транспортного засобу та його вартість ( 137000 грн. ) . В даному документі також є підпис лізингоодержувача ( позивача ) . Згідно касового чеку вбачається , що позивач дійсно перерахував на рахунок відповідача через АТ " Райффайзен Банк Аваль " 13700 ( тринадцять тисяч сімсот ) грн. Призначення платежу- аванс . На обгрунтування свого позову позивач посилається на ту обставину , що після підписання Договору представником відповідача його було надано рахунок до сплати в розмірі 1700 грн. , вказуючи на те , що ця сума є 10 % вартості Предмета Лізингу ( автомобіля ) і після сплати він отримає даний Предмет Лізингу. В той же день позивач сплатив 13700 грн. , але виконання договору відповідачем не відбулося. Компанія відмовилася передати йому предмет лізингу з посиланням на те , що договором передбачено сплату 50 % від вартості предмету лізингу , а сплачена ним сума в розмірі 13700 грн. є комісією за організацію та оформлення договору . Таким чином , під час попередніх переговорів представником компанії його введено в оману щодо умов договірних зобов"язань. І на його думку дані факти грубо порушують його права відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Договір був укладений на несправедливих умовах. Суд не погоджується з даними доводами позивача в силу наступних обставин. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначеного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», та Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до норм ст. ст.11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умова було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються Законом. Згідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ " Про фінансовий лізинг"" , відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є : предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" , сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договору фінансового лізингу лізингоодержувачами в односторонньому порядку, а саме можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме, лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках, сторони мають обов'язково керуватись умовами договору (ст. 7, 11 Закону України "Про фінансовий лізинг"). Позивач стверджує, що сплачена ним сума в розмірі 13700 грн є 10 % від вартості товару і є авансом, а отже лізингодавець зобов'язаний був поставити йому товар. Однак, з зазначеним погодитись не можна, оскільки, відповідно до вищезазначеного судом п. п. 1.7спірного Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Позивачем сплачено лише 10 % від вартості предмету лізингу, що є комісією за організацію договору лізингу. Згідно п. 10.11 Договору, сплачена комісія лізингоодержувачу не повертається. Що стосується твердження позивача - " несправедливості умов договору" ? На думку суду , в даній ситуації позивач керується чисто суб"єктивною оцінкою умов договору і дана оцінка випливає з його особистої зацікавленості, як сторони договору. . Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди позивачеві. Оспорюваний договір був укладений позивачем саме на викладених в ньому умовах, які його влаштували і заперечень не викликали, про що свідчить власноручний підпис позивача у цьому договорі. Крім того, позивач в тексті свого позову не вказав- в чому саме полягає несправедливість спірного договору, які саме положення цього договору є несправедливими ( встановлення жорстоких обов"язків споживача ) та яке їх значення для визнання договору недійсним в цілому, в чому виявляється дисбаланс прав та обов'язків сторін спірного договору? Позивач обмежився лише формальним посиланням на несправедливість договору та посилається на норми ЗУ " Про захист прав споживачів" Суд також з погоджується з даним твердження . Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 8 цієї ж статті - нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо… порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином, позивач неналежним та недостатнім чином обґрунтував свій позов, а тому він не підлягає задоволенню в повному обсязі . На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed