Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що 30 серпня 1991 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Стасівською сільською радою Диканського району Полтавської області, актовий запис 14. Від цього шлюбу у них є повнолітні дочки [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , та неповнолітні дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає у позові, що під час шлюбу за спільною домовленістю із чоловіком, за спільні кошти, нею разом з відповідачем [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , який згідно чинного законодавства є майном, набутим подружжям за час шлюбу та належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Позивачка у позові вказує, що відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між нею та відповідачем розірвано. На теперішній час вона у зв`язку із роботою тимчасово проживає у м. Києві разом із старшими доньками, а відповідач разом із їхніми двома неповнолітніми доньками проживає у вищевказаному житловому будинку по [ADDRESS] . Вказуючи, що згоди щодо поділу спільного майна подружжя у вигляді спірного домоволодіння нею з відповідачем в добровільному порядку не досягнуто, адже відповідач, отримавши її лист-пропозицію щодо добровільного поділу майна подружжя у вигляді спірного домоволодіння, не з`явивився до нотаріуса для вирішення питання укладення нотаріально посвідченої угоди поділу спірного домоволодіння, як спільного майна подружжя, та жодним чином не повідомив її щодо своєї думки стосовно цього питання та причин неявки до нотаріуса, у зв`язку із чим вона не має можливості користуватися та розпоряджатися належною їй половиною спірного домоволодіння, як спільним майном подружжя, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а надала суду письмову заяву, в якій вказала, що підтримує позов в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, але з обов`язковою участю її представника - адвоката Новака Д.І., доводи якого на обґрунтування позову та будь-які його уточнення чи зміну щодо позовних вимог вона підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Новак Д.І. підтримав позов в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння як спільного сумісного майна подружжя та просив задоволити його в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві та в судовому засіданні. Крім цього, представник позивачки заявив клопотання про уточнення позовних вимог в частині відшкодування судових витрат у справі, вказавши, що позивачкою [PERSON] були понесені судові витрати у справі у загальному розмірі 3346,50 грн, які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Представник позивачки вказав, що зазначені судові витрати у справі складаються із судового збору за подачу позову до суду у сумі 840,80 грн, із судового збору за подачу клопотання про забезпечення позову у сумі 420,40 грн та судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме: витрат щодо виготовлення бюро технічної інвентаризації технічного паспорта на спірне домоволодіння та довідки про вартість вказаного домоволодіння у загальній сумі 2085,30 грн. На підтвердження заявленого розміру понесених позивачкою [PERSON] судових витрат по справі представником позивачки було надано копії квитанцій. Крім цього, представником позивачки було заявлено клопотання про скасування накладеного ухвалою Диканського районного суду від 17 квітня 2020 року арешту домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , та зняття заборони на відчуження вказаного домоволодіння, посилаючись на те, що на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивіача визнав частково. Відповідач вказав, що згідно правовстановлюючих документів він являється власником спірного домоволодіння, з ним проживають неповнолітні дочки, а укладений шлюб із позивачкою, вже розірвано за рішенням суду, вона давно проживає окремо від нього і відповідно позивачка вже не має жодного права претендувати на якусь частину спірного домоволодіння. При цьому, відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував те, що спірне домоволодіння було придбано під час шлюбу з позивачкою, за їхні спільні кошти як подружжя та з метою їхнього проживання у цьому домоволодінні однією сім`єю. Представник Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області в якості представника третьої особи в судове засідання не з`явився, а від вказаної сільської ради до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що сільська рада визнає позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивачки - адвоката Новака Д.І., відповідача [PERSON] , оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 1991 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Стасівською сільською радою Диканського району Полтавської області, актовий запис 14. Від цього шлюбу у сторін по справі є повнолітні дочки [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , та неповнолітні дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного рішення суду. З наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Диканської державної нотаріальної контори Федорук Г.П., вбачається, що 12 січня 2000 року, тобто під час шлюбу з позивачкою [PERSON] , відповідач [PERSON] купив у [PERSON] за 3000 /три тисячі/ грн 00 коп житловий будинок з побудовами, що знаходиться по [ADDRESS] , та в цілому складається з будинку "А-1" жилплощею 16,50 кв.м., літньої кухні "Б", сараю "В", сараю "Г", водогону № 1 та огорожі № 2-3. Відповідно до рішення виконавчого комітету Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області від 10 березня 2006 року № 18 відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на проведення перепланування і реконструкції вищевказаного житлового будинку та проведення добудови тамбура до житлового будинку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області від 10 березня 2006 року № 25 відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на проведення будівництва сараю по [ADDRESS] біля житлового будинку на земельній ділянці, якою той користується. Відповідно до виготовленого 07 травня 2020 року Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" технічного паспорта спірне домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку (літ. А-1), літньої кухні (літ. Б), сараю (літ. В), сараю (літ. Г), сараю (розпочате будівництво) (літ. Д), вбиральні (літ. Е), трубопроводу (№ 1). Відповідно до довідки Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" від 12 травня 2020 року вартість спірного домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , становить 103192,00 грн. В судовому засіданні було встановлено, що вищевказане спірне домоволодіння було придбано сторонами по справі під час шлюбу, за спільні кошти позивачки та відповідача як подружжя та з метою їхнього проживання у цьому домоволодінні однією сім`єю. Із наданих в судовому засіданні пояснень представника позивачки та відповідача вбачається, що на теперішній час позивачка тимчасово у зв`язку із роботою проживає у м. Києві разом із старшими доньками, а відповідач разом із двома їхніми неповнолітніми доньками проживає у вищевказаному житловому будинку по [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2020 року позивачкою було надіслано поштою відповідачу [PERSON] лист-пропозицію про добровільний поділ спільного майна подружжя у вигляді спірного житлового будинку з господарськими будівлями. У вказаному листі відповідачу пропонувалося з`явитися 06 березня 2020 року до нотаріуса для вирішення питання укладення нотаріально посвідченої угоди поділу спірного домоволодіння, як спільного майна подружжя, по 1/2 частині цього домоволодіння кожному. У цьому листі також вказувалося, що на інше майно, хоч воно і нажите в період шлюбу та придбане за спільні кошти та за рахунок спільної праці, позивачка не претендує, так як з відповідачем у будинку проживають їхні спільні неповнолітні доньки. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення вищевказаного поштового відправлення, відповідач [PERSON] отримав лист-пропозицію позивачки щодо добровільного поділу майна подружжя у вигляді спірного домоволодіння 02 березня 2020 року. З наявного у матеріалах справи письмового повідомлення приватного нотаріуса Диканського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки О.І. від 06 квітня 2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] 06 березня 2020 року так і не з`явився до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору про поділ майна подружжя у вигляді спірного домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд установлює не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоч і в період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такі висновки суду взаємоузгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17), та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 29 травня 2019 року (справа № 522/19610/15-ц). Відповідно до пунктів 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 70-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що спірне домоволодіння по [ADDRESS] було придбане під час шлюбу сторін по справі, за спільні кошти позивачки та відповідача як подружжя та для спільного використання з метою їхнього проживання у цьому домоволодінні однією сім`єю, що підтвердив в судовому засіданні і сам відповідач, враховуючи те, що відповідачем не було надано суду належних та достатніх доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, беручи до уваги, що згідно з\~ч.\~1\~ст.\~69\~СК України\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу,\~що в\~свою чергу\~спростовує твердження\~відповідача про\~те,\~що розірвання\~шлюбу з\~позивачкою позбавляє\~останню права\~на якусь частину спірного домоволодіння, суд дійшов висновку, що вказане домоволодіння відповідно до статтей 60, 61 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і відповідно до ст. ст. 69 ч. 1, 70 ч. 1 СК України підлягає поділу в рівних частках, тобто по 1/2 частини домоволодіння кожному із подружжя, а тому суд вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Розглянувши уточнені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесених нею судових витрат по справі у загальному розмірі 3346 грн 50 коп, які складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840 грн 80 коп, судового збору за подання клопотання про забезпечення позову у розмірі 420 грн 40 коп, та судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме: витрат щодо виготовлення бюро технічної інвентаризації технічного паспорта на спірне домоволодіння та довідки про вартість вказаного домоволодіння у загальній сумі 2085,30 грн, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення судових витрат по справі підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З наявної у матеріалах справи квитанції ТВБВ № 10016/000045/060045 АТ "Ощадбанк" від 15 квітня 2020 року № 49 вбачається, що позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 840 грн 80 коп. Враховуючи те, що позов в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину домоволодіння як спільного сумісного майна подружжя задоволено,

Outcome: approved