Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. У позові зазначає наступне. 19.04.1998 р. помер його батько [PERSON] . На час відкриття спадщини [PERSON] належало право на земельну частку ( пай ) № 0364 у землі , яка перебувала у колективній власності КСП " Троїцьке " , розміром 5.30 га без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості ) , яка належала [PERSON] , померлому 19.04.1998 р. на підставі сертифікату серії ДП № 0162364 , виданого 12.06.1997 р. Петропавлівською РДА на підставі її рішення від 17.05.1997 р. за № 142/2-р. Так як спадкодавець [PERSON] помер у 1998 р. , то спадкування після його смерті повинно відбуватися за нормами ЦК України в редакції від 18.07.1963 р. Ще за життя батька існувала домовленість між ним та відповідачем та батьками , що в разі смерті батьків , земельна ділянка батька переходить до нього ( позивача ) в порядку спадкування , а материна - на користь відповідача. На час відкриття спадщини після смерті батька у нього знаходилися всі оригінали документів на його право на земельну частку ( пай ) , ощадна книжка та ін. 24.12.2008 р. померла його рідна мати - [PERSON] . На час відкриття спадщини їй належало право на земельну частку ( пай ) , яка перебувала у колективній власності КСП " Троїцьке " розміром 5.30 га. За життя мати заповіту не посвідчувало , тобто спадкування після її смерті буде відбуватися за Законом . Він звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу . На його заяву нотаріус винесла 29.03.2016 р. постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії по тим підставам , ним пропущено 6-ти місячний строк на звернення та відсутній оригінал правовстановлюючого документу . Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , і.п.н. - [NUMBER] в порядку спадкування за законом право на земельну частку ( пай ) у землі , яка перебувала у колективній власності КСП " Троїцьке " , розміром 5.30 га без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості ) , яка належала [PERSON] , померлому 19.04.1998 р. на підставі сертифікату серії ДП № 0162364 , виданого 12.06.1997 р. Петропавлівською РДА на підставі її рішення від 17.05.1997 р. за № 142/2-р. У судове засідання позивач не зявився. Надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. З аналогічною заявою звернувся відповідач та представник третьої особи. Відповідач позов визнає . Представник третьої сторони свою позицію щодо предмету спору не висловлює. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає повному задоволенню . Судом встановлено, що 19.04.1998 року дійсно помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 136040. Крім того , 24.12.2008 р. померла [PERSON] , що також підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 250515 . Родинні відносини позивача та відповідача з вказаними померлими підтверджуються , а саме - копією свідоцтва про народження позивача серії І-КИ № 163067 та копією свідоцтва про народження відповідача серії І-КИ № 119543. При житті померлий [PERSON] отримав Сертифікат на право на земельну частку ( пай ) , серії ДП № 0162364 , виданий на підставі рішення Петропавлівської РДА Дніпропетровської області від 17.05.1997 р. № 142/2-р. Довідкою Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 01.03.2016 р. ( вих. № 364 та № 366 ) зазначається , що позивач та відповідач дійсно проживали однією сім"єю з померлими спадкодавцями в с. Троїцьке вул. Широка , 45 Петропавлівського району Дніпропетровської області . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2016 р. нотаріус зазначає , що підставою для відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом є те , що у останній звернувся пропустив встановлений 6-ти місячний строк для звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Крім того , підставою для відмови у видачі такого свідоцтва є те , що [PERSON] не надав нотаріусу оригінал сертифіката на право на земельну частку ( пай ) . Як вбачається з матеріалів даної справи, що всі обставини, які зазначені вище, свідчать про фактичний вступ позивачем в управління та володіння спадковим майном, що залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] Відповідно до частини першої ст.549 ЦК України / 1963 року/ , що був чинним на час відкриття спадщини та відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року / чинної на час відкриття спадщини / спадкоємцями , що прийняли спадщину являлись особи , які фактично вступили в управління чи володіння спадковим майном . Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном згідно з вказаною вище Інструкцією є запис у паспорті або в будинковій книзі , який свідчить про те , що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку протягом шести місяців після смерті спадкодавця За час, що минув з дня відкриття спадщини, позивач досяг згоди щодо добровільного поділу спадкового майна з відповідачем , як спадкоємцем першої черги. Їхня домовленість полягає в тому , що останній не бажає отримувати свою частку в спадковому земельному паї , дана обставина підтверджується його заявою до суду від 14.07.2016 р. . Посилаючись на вищенаведене ,суд вважає , що в наявності є достатні правові підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем за законом , права на спірну земельну ділянку . Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) на ім'я померлого [PERSON] не друкувався та не видавався. Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий, але його оригінал у відділ Держземагенства на зберігання не повертався. Дана обставина ніким не оспорюється . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч.1 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Особи, зазначені у статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3ст.152 ЗК України. Відповідно до п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року N 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно ізЗаконом від 16 вересня 2008 року N 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Однак з 01.01.2013 року поняття державного акту, як документу, що посвідчує право власності відсутнє у Земельному кодексі України, і державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на земельну ділянку реєструється у державному реєстрі прав із видачею свідоцтва про право власності. Відповідно до п.7 ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються новим ЦК України. Згідно вимог ст. 549 ЦК України ( ред.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в користування чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу по місцю відкриття спадщини заяву про її прийняття. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ст. 549 ЦК України (ред. 1963 р.) позивач фактично вступив володіння і користування спадковим майном. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, враховуючи вище викладене та те, що померлий [PERSON] за життя отримав право на земельну частку (пай), проте офіційно земельні ділянки не перереєстрував та державного акту не отримав, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved