Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, судових витрат. Свої вимоги мотивували тим, що 13 січня 2008 року, приблизно о 20 год. 45 хв., сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки "Мазда-626", державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON] рухаючись по вул. Леніна м. Тореза в районі будинку № 4 виїхав на зустрічну смугу дороги та скоїв наїзд на дерево. Пасажир даної машини [PERSON], який є сином та онуком позивачів, в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження, і [INFO] помер. Експертизами, проведеними під час розслідування ДТП, було встановлено причинний зв'язок між отриманими травмами та смертю [PERSON] Постановою старшого слідчого з розслідувань ДТП при ГУМВС України в Донецькій області від 31 жовтня 2013 року кримінальне провадження було закрито в зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Під час лікування [PERSON], а в подальшому і його похованні позивачем [PERSON] було витрачено 41149 грн. 13 коп. Через смерть сина і онука [PERSON] позивачам також завдано моральної шкоди. Просять стягнути з відповідачів на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41149 грн. 13 коп. солідарно; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON],[PERSON] моральну шкоду в сумі по 30000 грн. кожному; стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь моральну шкоду в сумі по 20000 грн. кожному; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. солідарно (а.с.1-5). 23 грудня 2013 року ухвалою суду залучено до участі у справі Національну акціонерну Страхову компанію "ОРАНТА" в якості співвідповідача (а.с.116-117). Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що від відповідача [PERSON] коштів на лікування потерпілого у сумі 3000 грн. на його рахунок не надходило. Проти зарахування у суму збитків коштів, які надійшли за призначенням як благодійні заперечує,оскільки кошти у сумі 2000 грн.(за призначенням на лікування) були витрачені як подарунок на день народження потерпілого за його бажанням, решта коштів зазначених як благодійні витрачені на харчування та сторонній догляд потерпілого тощо. Відповідач [PERSON] позов визнав частково в частині відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON], оскільки позивач [PERSON] не проживала разом з сином, в іншій частині позовні вимоги не визнав. Пояснив, що 13 січня 2008 року о 20 год. 45 хв. керував автомобілем марки "Мазда-626", рухаючись по вул. Леніна м. Тореза в районі будинку № 4. Під час руху лопнуло колесо автомобіля, втративши керованість, виїхав на зустрічну смугу дороги, зіткнувся з деревом, внаслідок чого пасажиру [PERSON] були причинені тілесні пошкодження, від яких він помер. Відповідач не мав технічної можливості запобігти дорожньо-транспортну пригоду. Заперечував проти відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на відсутність постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, обвинувального вироку та наявність постанови слідчого про відмову в порушення кримінальної справи за ст.286 КК України. Також пояснив, що спричинені збитки повністю відшкодовані під час лікування потерпілого за рахунок коштів, які були переказані на рахунок позивача [PERSON] особисто матір»ю відповідача у сумі 3000 грн. та іншими особами. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мазда-626", державний номер [NUMBER], яким він керував на законних підставах, за шкоду, завдану третім особам, була застрахована Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" на підставі страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 липня 2007 року. Відповідно до вимог діючого законодавства повідомили страховика про страховий випадок. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила, її син керував автомобілем на законних підставах, її дії як власника автомобіля не знаходяться в причинному зв»язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди і завданням матеріальної та моральної шкоди, однак вона під час лікування потерпілого переказала на рахунок позивача [PERSON] особисто кошти у сумі 3000 грн. Цивільно - правова відповідальність була застрахована Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" на підставі страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 липня 2007 року, тому відповідно до вимог діючого законодавства вона повідомила страховика про страховий випадок. Представник відповідача Національної акціонерної Страхової компанії «ОРАНТА» в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли заперечення проти позову, в яких зазначено, що 28 липня 2007 року з [PERSON] було укладено Договір ВА/6377244 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком на 12 місяців, за яким застрахований транспортний засіб -«Mazda 626», державний номер [NUMBER]. 13 січня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON], внаслідок зазначеного ДТП загинув [PERSON] Відповідно до ст.35.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. В порушення ст.35.1 даного Закону позивач не надав HACK «Оранта» відповідну заяву та документів на підтвердження факту ДТП. Відповідно до ст. 32 Закону підставою для виплати страхового відшкодування є наявність вини в діях страхувальника, який заподіяв шкоду, постановою від 31жовтня 2013 року кримінальне провадження було закрито в зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу злочину, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України, тому відсутня вина водія [PERSON] у дорожньо-транспортної пригоді. Вказана постанова не оскаржена позивачами по справі та дійсна на цей час. Оскільки не встановлена вина водія [PERSON], тому цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу, так і Страховика, не настає. Просив в задоволенні позовних вимог позивачів до Національної акціонерної Страхової компанії «ОРАНТА» відмовити, розгляд справи провести без участі представника страхової компанії (а.с.166-167, том 1). Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] (а.с.13, том 1). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 199 від [INFO] [PERSON] причиною смерті є отримана травма в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 13 січня 2008 року (а.с.14, том 1). Постановою старшого слідчого відділу по розслідуванню ДТП СВ ГУМВС України в Донецькій області від 23 листопада 2011 року встановлено, що 13 січня 2008 року приблизно о 20 год. 45 хв. водій [PERSON] керував, на підставі довіреності, автомобілем марки «Мазда-626», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], при здійсненні руху про проїзній частині автошляху по вул. Леніна м. Тореза з боку м. Сніжне в бік центру м. Тореза Донецької області, проїжджаючи ділянку в районі будинку № 4 вказаної дороги, стався виїзд автомобіля на зустрічну смугу з наступним наїздом на дерево, тобто скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого був смертельно травмований пасажир [PERSON], а пасажиру [PERSON] були причинені тілесні пошкодження, від яких останній помер в ЦМЛ м.Тореза. Смерть [PERSON] не пов'язана з наданням йому медичної допомоги, вона обумовлена характером та тяжкістю травми. Згідно висновку автотехнічного дослідження автомобіля марки «Мазда-626», причиною виїзду автомобілю на зустрічну смугу явилася розгерметизація шини лівого переднього колеса, з цього моменту для водія [PERSON] настала аварійна обстановка, при якій він не мав технічною можливістю запобігти дорожньо-транспортну пригоду, з його дії не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка настала. Згідно медичних довідок у водія [PERSON] був виявив алкоголь. В ході проведення додаткової перевірки по факту даної дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що в діях водія [PERSON] відсутній склад злочину. Тому, постановлено в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.3 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 січня 2008 року за участю водія [PERSON], відмовити у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] даного складу злочину (а.с.184-187, том 1). 16 грудня 2011 року СУ ГУМВС України в Донецькій області листом повідомило [PERSON] про повторну відмову в порушенні кримінальної справи по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 січня 2008 року за участю водія [PERSON] на підставі ст.6 п.2 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях водія складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України (а.с.183, том 1). Прокуратурою Донецької області було розглянуто звернення [PERSON] щодо неналежної перевірки за фактом дорожньо-транспортної пригоди, листом від 27 січня 2012 року йому повідомлено про порушення 26 січня 2012 року слідчим СВ ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України (а.с.188, том 1). 03 грудня 2012 року СВ з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, потерпілим визнаний [PERSON] (а.с.28, том 1). Постановою слідчого в ОВС відділу з розслідування ДТП при ГУМВС України Донецькій області від 31 жовтня 2013 року кримінальне провадження, яке було відкрито 03 грудня 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за фактом ДТП за участю водія [PERSON], внаслідок якої смертельно травмовано пасажирів його автомобіля [PERSON], [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутності в діях водія ознак злочину (а.с.21-27, том 1) Згідно довідки Торезького міського суду Донецької області за реєстраційними даними за 2008-2014 роки (станом на 05.0-2.2014 року) матеріали про вчинення адміністративного правопорушення у відношенні [PERSON], [INFO], до Торезького міського суду не надходили (а.с.6, том 2) . Згідно медичних довідок [PERSON] знаходився на лікуванні у відділенні вертебрології НДІТО з 14 січня 2008 року по 05 березня 2008 року (а.с.31-32), з 06 березня 2008 року по 26 березня 2008 року в травматологічному відділенні ЦМЛ м.Тореза отримував медикаментозне лікування (а.с.31-32, том 1). Згідно довідок Торезької центральної міської лікарні з 05 по 26 березня 2008 року [PERSON] знаходився на лікуванні з приводу травматичного вивиху з повним порушенням провідності спинного мозку, стан після відкритого вправлення вивиху, аутометалоспоіділодеза, медикаменті придбані за кошти хворого на загальну суму 3108 грн. 86 коп. (а.с.33-34, том 1). Згідно фіскальних чеків ТОВ «Ваша аптека» було придбано медикаментів на суму: січень 2008 року - 12 974 грн.39 коп.; лютий - березень 2008 року - 3900 грн.41коп., загальна вартість складає 16 874 грн.80 коп.(а.с.35-55, том 1). Згідно копії чеку «Аптека № 417» № 7291 від 24 січня 2008 року вартість медичних ліків склала 137 грн. 50 коп. (а.с.56, том 1) Згідно фіскальних чеків ЦМГ КП «Торезька Аптека» було придбано медикаментів: січень 2008 року на суму 2460 грн.98 коп.; лютий 2008 року - 1287 грн.43 коп., березень 2008 року - 2713 грн.11 коп., загальна вартість складає 6461 грн. 52 коп.(а.с.57-73, том 1). Відповідач [PERSON] заперечував проти відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на відсутність постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності, обвинувального вироку та наявність постанови слідчого про відмову в порушення кримінальної справи за ст.286 КК України. Спеціальної норми,яка б передбачала відповідальність за майнову шкоду внаслідок злочину,скоєного володільцем джерела підвищеної небезпеки відносно потерпілого, ЦК України не містить. За таких обставин застосовуються загальні та спеціальні норми,за умови,якщо в спеціальній нормі те чи інше питання не вирішено,необхідно керуватись загальними нормами цивільного законодавства. Покладання цивільно-правової відповідальності на особу можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. За положеннями ст.1187 ГК України незалежно від вини шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди та ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, використання, чи збереження зміст якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 13 січня 2008 року об 20 год. 45 хв. водій автомобіля марки "Мазда-626" [PERSON], рухаючись по вул. Леніна м. Тореза в районі будинку № 4, не забезпечив технічно справного стану транспортного засобу, не вибрав безпечну швидкість, чим порушив вимоги п.2.3, п.12.1 Правил дорожнього руху України,в результаті цього стала розгерметизація шини лівого переднього колеса автомобіля, після чого останній, втративши керованість, виїхав на зустрічну смугу дороги, зіткнувся з деревом, внаслідок чого пасажиру [PERSON] були причинені тілесні пошкодження, від яких він помер. Постановою слідчого в ОВС відділу з розслідування ДТП при ГУМВС України Донецькій області від 31 жовтня 2013 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.3 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 січня 2008 року відмовлено у зв'язку з відсутністю в діях водія складу злочину. Згідно вимог ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 3 ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування,зокрема, витрат на придбання ліків,на поховання. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41149 грн. 13 коп. солідарно. При цьому пояснив, що матеріальна шкода складає із витрат під час лікування онука в обласній травматологічній лікарні міста Донецька у сумі 17 012 грн. 25 коп., витрат на лікування в Торезькій центральній міській лікарні у сумі 9515 грн. 88 коп., витрат на поховання у сумі 1662 грн., витрат на придбання та облаштування пам'ятника у сумі 12 959 грн. Згідно вимогам ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов"язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 4 ст..1187) Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відповідно до роз'яснень, які містить п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27 березня 1992 року, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Відповідно до роз"яснень, викладених в п.4 зазначеної постанови під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Судом оглянуто матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні відповідача по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 січня 2008 року. Матеріали містять, зокрема, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 23 січня 2008 року; протокол огляду дорожньо-транспортної пригоди; протокол додаткового огляду дорожньо-транспортної пригоди; фототаблицю огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; протоколи огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 13 січня 2008 року; висновки спеціаліста від 23 січня 2008 року про наступне: пошкодження на дослідженому колесу утворилися до події (виїзду транспортного засобу за межі проїзної частини ліворуч) та привели до розгерметизації лівого переднього колеса; акт комісійного обстеження дорожніх умов у місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди; акт судово-медичного дослідження [PERSON] з висновком, що смерть настала внаслідок ускладнень вивиху шийного хребця з пошкодженням спинного мозку - застійного запалення легенів і набряку легенів і головного мозку, вивих шийного хребця утворився 13 січня 2008 року можливо під час дорожньо-транспортної пригоди;витяг з історії хвороби про знаходження [PERSON] на лікуванні з 14 січня по 05 березня 2008 року у відділенні вертебрології Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії; висновки судово-медичного обстеження від 05 квітня 2008 року та від 01 лютого 2012 року, що причиної смерті [PERSON] є тупа травма шиї з вивихом четвертого шийного хребця, пошкодження спинного мозку та залучення до патологічного процес центрів довгастого мозку, що знаходиться в причинному зв»язку з дорожньо-транспортною пригодою; висновок автотехнічної експертизи від 01 серпня 2008 року, що з технічної точки зору водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України; висновок комплексної комісійної судової автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи від 15 листопада 2012 року, водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.2.3 б) та п. 12.4 Правил дорожнього руху України, його дії не відповідають цим вимогам та знаходяться в причинному зв»язку з дорожньо-транспортною пригодою; висновок судової автотехнічної експертизи від 18 квітня 2013 року щодо вирішення питання про технічну можливості у [PERSON] запобігти дане ДТП і про причинний зв»язок його дії з ДТП не представилося можливим у зв»язку з відсутністю лівого переднього колеса автомобіля та неможливістю встановити причину виникнення розгерметизації шини (а.с.10-54, том 2). Доводи відповідача [PERSON] про те, що завдана шкода не з його вини, не знайшли свого підтвердження, оскільки саме ним володільцем джерела підвищеної небезпеки, порушено вимоги п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху, що і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди. Так, пунктом 2.3 Правил дорожнього руху передбачений обов»язок водія: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення і кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від управління цим засобом в дорозі. Пунктом 12.1 цих Правил передбачено, при виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно управляти їм. Аналіз механізму дорожньо-транспортної приходи, схеми ДТП, протоколів свідчить, що між порушенням відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху та наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є причинний зв»язок. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідач [PERSON] має посвячення водія (а.с.80, том 1). Згідно свідоцтва про реєстрацію [PERSON] належить легковий автомобіль марки "Мазда-626", реєстраційний номер [NUMBER], право керувати транспортним засобом має відповідач [PERSON] (а.с.81, том 1). Таким чином, відповідач [PERSON] керував легковим автомобілем марки «Мазда-626", державний номер [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], на законних підставах. Дії відповідача [PERSON] не знаходяться в причинному зв»язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди і завданням матеріальної шкоди. Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «Мазда-626", державний номер [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], за шкоду, завдану третім особам, була застрахована Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" на підставі страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 липня 2007 року. Відповідно до полісу № ВА/6377244 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] є страхувальником, тобто особою, цивільна-правова відповідальність якого застрахована цим полісом. В полісі не зазначено інших осіб (розділ 5 полісу), цивільна-правова відповідальність яких застрахована за цим полісом. Цивільна-правова відповідальність було застраховано в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну потерпілої особи. В полісі також зазначено, що це договір 1 типу (а.с.169,том1). Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" застережено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до підпункту 1.7 статі 1 зазначеного Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована Відповідно до ст. 15.1. цього Закону, в редакції, яка діяла на час укладання договору та на час заподіяння матеріальної шкоди позивачу, договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу). Пунктом 22.1 статті 22 Закону встановлено правило,згідно якого при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст.35.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком. Згідно вищевказаних законів та ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата не може перевищувати розміру реальних збитків. Головне управління МВС України в Донецькій області листом від 10 липня 2013 року повідомило [PERSON] про те, що страховою компанією НАСК «Оранта» ніякі страхові виплати у зв'язку з пошкодженням вказаного автомобілю та його експертний огляд не проводилися (а.с.111, том 1). 13 серпня 2013 року листом НАСК «Оранта» повідомлено [PERSON], що за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 28 липня 2007 року № ВА/6377244, виплата страхового відшкодування за подією, що мала місце 13 січня 2008 року не здійснювалося, потерпіла сторона з заявою про страхове відшкодування до страховика не зверталася (а.с.112, том 1). Відповідачі заперечували наполягали на тому, зверталися із заявою про страхове відшкодування до страховика, однак будь-яких доказів своїм запереченням не надали. Згідно з вимогами ст.33.1.2 зазначеного Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально (абз.2 підп.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року у справі № 6-1 цс 10, що у разі невиконання страхувальником обов»язку, передбаченого статтею 33 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, він позбавляється права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком у порядку, передбаченому ст..1194 ЦК України. Разом з тим, відповідно до роз»яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. В порушення ч.33.1.2. ст.33 та ст.35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції, яка діяла на час укладання договору страхувальник [PERSON] та особа, яка на законних правових підставах керувала транспортним засобом-[PERSON] після настання дорожньо-транспортної пригоди жодних заходів щодо повідомлення страховика не вжили, чим порушили умови укладеного полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Сторонами також не надано НАСК «Оранта» жодних відомостей про особу винну в дорожньо-транспортній пригоді, свідоцтво про смерть [PERSON], документи,що підтверджують завдані збитки. Більш того, постановою старшого слідчого відділу по розслідуванню ДТП СВ ГУМВС України в Донецькій області від 23 листопада 2011 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.3 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 січня 2008 року відмовлено у зв'язку з відсутністю в діях водія складу злочину. Доказів про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності позивачами не надано. Оскільки, не встановлено вини водія [PERSON], в цьому випадку не настає цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу, так і страховика, оскільки, згідно із договором обов'язкового страхування страхується саме цивільна-правова відповідальність власників транспортних засобів. Тому наявність вини в діях страхувальника, який заподіяв шкоду, може встановити лише суд. У цьому разі діючим законодавством не передбачено обов»язок страхової компанії на підставі рішення суду вирішувати питання про страхову виплату. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Отже, відсутні передбачені Законом підстави для відшкодування матеріальної шкоди Національною акціонерною Страховою компанією «ОРАНТА». З огляду на фактичні обставини справи щодо задоволення вимог позивача [PERSON] у частині відшкодування матеріальної шкоди суд дійшов наступного висновку. Позивачами понесені витрати на медикаментозне лікування потерпілого. [INFO] потерпілий помер (а.с.13,14, том 1). Позивачем [PERSON] документально підтверджено придбання медикаментів на загальну суму 26 582 грн. 68 коп. Відповідач [PERSON] наполягав на тому, що спричинені збитки повністю відшкодовані під час лікування потерпілого за рахунок коштів, які були переказані на рахунок позивача [PERSON] особисто матір»ю відповідача у сумі 3000 грн. та іншими особами. Згідно довідки про доходи від 27 січня 2014 року, [PERSON] у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за період з грудня 2007 року по березень 2008 року одержав страхові виплати на загальну суму 3654 грн. 24 коп. (а.с.181, том 1) . Судом також оглянуто виписку руху грошового вкладу, відкритого на ім'я позивача [PERSON] та встановлено наступне: 02 лютого 2008 року зараховано кошти за призначенням на лікування у сумі 2000 грн., 08, 12,15,16,20,26 лютого,12,14 березня 2008 року зараховано кошти за призначенням благодійна допомога у сумі 1490 грн. Будь-які перекази коштів від імені відповідачів у зазначеній виписці відсутні (а.с.8, том 2). Позивач [PERSON] заперечував проти надходження від відповідача [PERSON] коштів на лікування потерпілого у сумі 3000 грн. та зарахування у суму збитків коштів, які надійшли за призначенням як благодійні, посилаючись на те, що кошти у сумі 2000 грн.(за призначенням на лікування) були витрачені як подарунок на день народження потерпілого за його бажанням, решта коштів зазначених як благодійні витрачені на харчування та сторонній догляд потерпілого тощо. Посилання відповідача [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3000 грн. та посилання позивача [PERSON] в частині витрати коштів у сумі 2000 грн.(за призначенням на лікування) як подарунок на день народження потерпілого за його бажанням не знайшли свого підтвердження належними засобами доказування. Відповідачами не доведено переказ коштів на лікування потерпілого у сумі 3000 грн, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, роз"яснював сторонам їх права та обов"язки при розгляді справи. З урахуванням призначення переказаних на рахунок позивача [PERSON] коштів, суд вважає можливим вирахувати із суми збитків, пов'язаних з придбанням медикаментів кошти у сумі 2000 грн. (за призначенням на лікування). Таким чином, сума збитків на відшкодування придбання медикаментів складає 24 582 грн. 68 коп.. Позов пред»явлено про стягнення збитків на відшкодування придбання медикаментів у сумі 26528 грн.13 коп., тому задоволенню підлягає сума 24528 грн.13 коп. (26528 грн.13 коп.-2000 грн.) Позивачем [PERSON] здійснено комплекс заходів та обрядових дій у зв'язку зі смертю [PERSON] та облаштування місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Поховання здійснювалося на підставі оплатного договору-замовлення. Проведення медикаментозного лікування та обраду поховання померлого підтверджуються матеріалами справами. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд не бере до уваги позицію відповідач [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про стягнення витрат на виготовлення пам,ятника з урахуванням граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості, виходячи з наступного. На підтвердження заперечень відповідачем та представником відповідача надано лист комунального підприємства «Ритуальна служба» Торезької міської ради від 28 січня 2014 року, що вартість виготовлення залізобетонного стандартного пам'ятника без врахування вартості встановлення у липні 2008 року складав 600 грн., у теперішній час теж складає 600 грн.(а.с.171, том 1). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" з наступними змінами, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов,язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред,являтися як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв,язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам»ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Разом з тим, відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Аналіз зазначеної норми дозволяє дійти висновку, що будь-яких обмежень щодо відшкодування витрат на виготовлення пам»ятника діючим законодавством не передбачено. Згідно квитанцій позивачем [PERSON] оплачено пам'ятник у сумі 3200 грн., плиту гранітну у сумі 2800 грн. (а.с.76, 77, том 1). Згідно накладної № 194 від 26 березня 2008 року позивачем [PERSON] придбано у ПП "Господішина", ПП «Назарова» труну, вінки та інші необхідних для поховання предмети на загальну суму 1202 грн. (а.с. 74, том 1). Згідно договору-замовленню № 140 від 26 березня 2008 року позивачем [PERSON] оформлено замовлення на організацію та проведення поховання з оплатою послуг у сумі 460 грн. (а.с.75, том 1). Згідно накладної № 320 від 01 вересня 2009 року позивачем [PERSON] замовлено плитку, бордюрний камінь на загальну суму 1941 грн. (а.с.78, том 1). Згідно інформації товариства з обмеженою відповідальністю «Помощь» ЛТД міста Тореза позивачем [PERSON] оплачено пам'ятник у сумі 3200 грн., здійснення художніх робіт на суму 468 грн., збільшення фото - 20 грн., оплачена робота по влаштуванню фундаменту, встановленню пам'ятника у сумі 830 грн., облаштування фундаменту плиткою на суму 2800 грн.(а.с.98, том 2). Отже, позивачем [PERSON] понесено витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди), які складають з наступного: оплата послуг, пов»язаних з організацією поховання у сумі 1662 грн. 00 коп., оплата виготовлення пам»ятника у сумі 3200 грн., оплата послуг з облаштуванням місця поховання у сумі 6059 грн., на загальну суму 10921 грн. Суд вважає, що понесені витрати на поховання підлягають задоволенню в сумі 10921 грн. з урахуванням наступного. Так, стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначені терміни, які вживаються у наступному значенні: поховання померлого, як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству; ритуальні послуги як послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання; предмети ритуальної належності як вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші). Наказом № 193 від 19 листопада 2003 року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року за № 1111/9710 затверджено необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг, в якому, зокрема, зазначено оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання, копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили). З метою врегулювання відносин при наданні ритуальних послуг місцевими комунальними службами розробляються положення, в яких до послуг з облаштування місця поховання віднесено, зокрема, здійснення художніх робіт на намогильній споруді (зображення фотографій, висікання літер, емблем, квітів тощо), встановлення намогильної плити з влаштуванням фундаменту або готового фундаменту, замощення плиткою місць поховань, встановлення бордюрного каменю, огорожі; до послуг щодо благоустрою відведеної ділянки під поховання віднесено підсипання запалої могили, озеленення місць поховань, насадження квітів та зелених насаджень, рослин, пофарбування огорож тощо. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер [NUMBER], на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди у сумі 35449 (тридцять п'ять тисяч чотириста сорок дев'ять) грн. 13 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити. Позивачі просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] моральну шкоду в сумі по 30000 грн. кожному; стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь моральну шкоду в сумі по 20000 грн. кожному. Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно акту обстеження № 965 від 22 лютого 2010 року [PERSON] дійсно проживав з онуком [PERSON] до дня його смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство (а.с.16), що підтверджується копією домової книги для прописки громадян (а.с.17-19, том 1). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO], матір'ю якого є [PERSON] (а.с.10,11,12, том 1). У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" зазначено, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначившим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз"яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз"яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробували позивачі, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача [PERSON] спричинені позивачам моральні страждання, пов»язані з безповоротною втратою дитини та онука, відчуттям самотності у цьому віці. Гибель близької людини спонукає вирішувати матеріальні та інші проблеми самостійно, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України передбачено можливість врахування матеріального становища фізичної особи,яка завдала шкоди,і як наслідок зменшення розміру відшкодування. Згідно трудової книжки, виданої на ім'я [PERSON], [INFO], він наказом МВ № 43 від 25 червня 2001 року прийнятий на службу в Торезький МВ УМВС України у Донецькій області (а.с.172-173, том 1). Згідно наказу № 7 від 11 січня 2008 року відповідач звільнений з роботи (а.с.104, том 2). Згідно свідоцтва про одруження, 16 березня 2002 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 68 (а.с.174, том 1), від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.175, том 1). Згідно виписки із історії хвороби № 60417, [PERSON] знаходився на лікуванні в клініці нейрохірургії з 14 січня 2008 року по 05 лютого 2008 року у зв'язку із травмою отриманою у дорожньо-транспортній пригоді 13 січня 2008 року (а.с.176, том 1). Згідно трудової книжки [PERSON] не працює на теперішній час (а.с.100-103, том 2).Згідно інформації Торезької об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області відомості про доходи відповідача [PERSON] відсутні (а.с.122, том 2). Дії відповідача [PERSON] не знаходяться в причинному зв»язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди і завданням моральної шкоди. З урахуванням встановлених обставин, вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково: слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди у сумі 25000 грн. 00 коп., на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди у сумі 25000 грн. 00 коп. У задоволенні вимог в іншій частині слід відмовити. Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється частиною 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, згідно з якою розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. На підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено наступний розмір мінімальної заробітної плати: з 01 січня 2014 року - 1218 грн. 00 коп. Суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення витрат у зв'язку з оплатою правової допомоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. При визначенні розміру витрат з оплати правової допомоги суд приймає до уваги участь представника позивача [PERSON] - [PERSON] у судових засіданнях 09 січня 2014 року протягом 01 год. 11 хв., 24 січня 2014 року - 0 год. 48 хв., 21 лютого 2014 року - 0 год. 26 хв., 14 березня 2014 року - 0 год. 49 хв., 27 березня 2014 року - 0 год. 07 хв., 01 квітня 2014 року - 0 год. 16 хв. та розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року - 1218 грн. 00 коп. (а.с.132-139, 156-157зв., том 1; 54-55зв., 77-80, 105-105зв., 123-124 том 2). З урахування наведеного, з 01 січня 2014 року 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи складає 487 грн. 20 коп., за 03 год. 37 хв. (487 грн. 20 коп. х 3 год. + (37 хв. х 487,20:60) оплата правової допомоги складає (1762 грн. 04 коп.). Тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню витрати з оплати правової допомоги у сумі 1762 грн. 04 коп. 01 листопада 2011 року набрав законної чинності Закон України «Про судовий збір». Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. Тому за подачу позову майнового характеру підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову - в сумі 411 грн. 49 коп., за подачу позову немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір майнового характеру на користь держави в сумі 353 грн. 88 коп. (35449 грн. 13 коп. : 41149 грн. 13 коп.) = 86 % х 411 грн. 49 коп.). Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь держави в сумі 121 грн. 80 коп. (50000 грн. 00 коп. : 100000 грн. 00 коп.) = 50 % х 243 грн. 60 коп.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави: майнового характеру в сумі 353 грн. 88 коп., немайнового характеру в сумі 121 грн. 80 коп.

Outcome: partial