Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення вихідної допомоги, виплаченої у зв'язку зі звільненням в сумі 13 753, 52 грн, посилаючись на таке. Згідно наказу адміністрації Миколаївського морського порту №181/о від 27.03.2017 відповідач звільнений з посади старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) (далі - МФ ДП "АМПУ") по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 20.03.2018 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/2191/17 [PERSON] поновлений на посаді, стягнутий з ДП "АМПУ" середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83 109 грн на його користь та судові витрати на користь держави в сумі 1 471, 09 грн. Рішення суду вступило в законну силу та виконано позивачем. Наказом адміністрації Миколаївського морського порту від 03.04.2018 № 147/о відповідач поновлений на посаді старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму МФ ДП "АМПУ" та йому виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6 925 грн. Згідно наказу позивача від 04.04.2018 №151/о відповідач звільнений 05.04.2018 за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП "АМПУ" на 2013-2018 роки, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та в пунктах 1, 2, 6 ст. 40 КЗпП України, позивач зобов'язується виплачувати працівникам вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків. 23.03.2017 при звільненні відповідачу позивач на виконання вимог ст. 44 КЗпП України виплатив вихідну допомога в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 6 861, 76 грн, а також вихідну допомогу в сумі 13 753, 52 грн згідно з умовами п. 8.2.10 зазначеного вище Колективного договору, а всього виплачена вихідна допомога в сумі 20 615, 28 грн. У зв'язку з поновленням на роботі правова підстава набуття вихідної допомоги в сумі 13 753, 52 грн згідно з умовами п. 8.2.10. Колективного договору у відповідача відпала. Позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 9 Закону України "Про колективні договори і угоди", статті 18, 44, 253 КЗпП України, п. 8 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 1212, ст. 1215 ЦК України, правові позиції Вищого спеціалізованого суду України та Верховного Суду України, прийняті в 2016- 2017 роках, вважає виплачену вихідну допомогу в сумі 13 753, 52 грн безпідставно набутим майном та просить стягнути ці кошти на його користь, а також стягнути судовий збір в сумі 1 762 грн. Відповідач відзив на позов суду не надав. Ухвалою суду від 08.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у зв'язку з великою навантаженістю судді на 17.09.2018. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 26.11.2018 суд закінчив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 12.00 годину 26.11.2018. В судовому засіданні представник позивача адвокат Крот О. В., повноваження якого підтверджуються довіреністю від 28.12.2018, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю Серія МК №861 від 13.07.2018 ( а. с. 95-96), позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовної заяви, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, а також інформацією про реєстрацію місця проживання департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради вих. № 19.02.02.10/15618 від 05.12.2018 (а.с. 83, 91-94), в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомив. Вислухавши представника позивача, дослідивши фактичні обставини справи, надані сторонами докази, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а саме кондикційне зобовязання, які регулюються відповідними нормами ЦК України. Суд встановив, що наказом №181/о від 27.03.2017 про припинення трудового договору позивач звільнив відповідача- старшого контролера служби загальної охорони та режиму загону загальної охорони команди охорони за п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штату та прийняв рішення виплатити йому компенсацію в зв'язку зі звільненням невикористаної відпустки, яка складає 4 календарних дні та вихідну допомогу по скороченню згідно п. 8.2.10 діючого Колективного договору ( а. с. 8). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 24.05.2018, [PERSON] поновлений на роботі в МФ ДП "АМПУ" на зазначеній вище посаді з 27.03.2017 та стягнутий на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83 109 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць 6 925 грн допущено до негайного виконання ( а. с. 9-17). Як вбачається з наказів №147/о від 03.04.2018 "По особовому складу"та №151/о від 04.04.2018 про припинення трудового договору відповідач був на підставі зазначеного рішення суду поновлений на роботі, прийняте рішення про виплату йому середнього заробітку за один місяць в сумі 6 925, 00 грн та звільнений з 05.04.2018 за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі його заяви з виплатою компенсації невикористаної відпустки, яка складає 22 календарних дня ( а. с. 18, 19). Відповідно до витягу з Колективного договору на 2013-2018 роки, затвердженого конференцією трудового колективу від 23.07.2013 №1/123 в п. 8.2.10. встановлений обов'язок позивача при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 ст. 36 та в пунктах 1, 2, 6 статті 40 КЗпП України, виплачувати працівникам адміністрації Миколаївського морського порту вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків ( а. с. 22-24). З розрахункового листа за березень 2017 та розрахунку вихідної допомоги вбачається, що [PERSON] позивачем була нарахована за березень 2017 року вихідна допомога по скороченню в сумі 20 585, 28 грн., тобто у розмірі трьох середньомісячних заробітків ( а. с. 20-21). Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов'язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з ч. 1 зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів про набуття відповідачем 13 753, 52 грн у результаті рахункової помилки позивача останнім не надано та на такі обставини він в позовній заяві не посилався. Недобросовісність з боку відповідача також не підтверджена доказами. Факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з роботи згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України не може свідчити про недобросовісність його дій, оскільки є реалізацією ним конституційного права, передбаченого ст. 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Отже, суд встановив, і ця обставина не оспорювалася позивачем, що виплата вихідної допомоги на підставі п. п. 8.2.10. Колективного договору була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, недобросовісність з боку відповідача судом не встановлена, тобто передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні. Незважаючи на те, що після поновлення відповідача на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018), в силу вимог ст. 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають. Висновки суду відповідають правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18). Отже, в позов на підставі зазначеного слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенням позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed