Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем [PERSON] 01 серпня 1995 року, зареєструвала шлюб у сільській раді села Сновидовичі Рокитнянського району Рівненської області. У період проживання у зареєстрованому шлюбі [INFO] року у них народилась донька [PERSON], а [INFO] року донька [PERSON]. Батьком цих доньок є відповідач. 26.06.2001 року, вони з відповідачем придбали домоволодіння [ADDRESS], яке має у своєму складі житловий будинок «А-1» загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м, сарай «Б», прибудова «б», сарай «В», огорожа №1, згідно договору купівлі-продажу серії АЕА №583092 , який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за №453, зареєстрований 16.01.2002 року у Лубенському МБТІ у реєстровій книзі №14 за №4557. Реєстрація даного майна була проведена за відповідачем. В даний час шлюб між нею та відповідачем розірваний, рішення Лубенського міськрайонного суду від 26.10.2011 року по справі №2-1242/2011 набрало законної сили 13.12.2011 року. Вона неодноразово намагалась з відповідачем вирішити питання розподілу їх домоволодіння, але він нічого робити добровільно для цього не бажає. Існування такої невизначеності з розподілом майна створює для неї значні труднощі бо вона не може нічого робити з майном, навіть не може провести ніякі добудови, не може оформити договори із комунальними службами на себе. Ця невизначеність та бездіяльність відповідача і змусила її звертатись до суду за вирішенням питання. Відповідач поїхав до своїх батьків в Рівненську область , де тривалий час проживає. Все домоволодіння повністю знаходиться на її утриманні . Діти також знаходяться на її утриманні. Згідно рішення суду відповідач повинен сплачувати аліменти на двох дітей. Однак з моменту присудження аліментів і до цього часу відповідач жодного разу не заплатив аліменти , ухиляється від їх сплати .Вона вважає , що має право на отримання більшої частини домоволодіння , з врахуванням викладених нею обставин. Прохає суд постановити рішення яким визнати спільним майном колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] домоволодіння [ADDRESS], яке має у своєму складі житловий будинок "А-1" загальною площею 46, 2 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., сарай "Б", прибудову "б", сарай "В", огорожу № 1. Розділити домоволодіння [ADDRESS] і встановити, що у ньому 3/4 частини належить на праві власності їй [PERSON] , а інша 1/4 частина належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Стягнути на її користь понесені судові витрати з відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи через засоби масової інформації газету "Зоря Полтавщини" в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що дає суду підстави розглянути справу у його відсутність з винесенням заочного рішення. Головуючий ухвали провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників судового процесу, перевірив та дослідив матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню . Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.Судом встановлено , що позивачка та відповідач 01 серпня 1995 року, зареєстрували шлюб у сільській раді села Сновидовичі Рокитнянського району Рівненської області. У період проживання у зареєстрованому шлюбі [INFO] року у них народилась донька [PERSON], а [INFO] року та донька [PERSON]. 26.06.2001 року, позивачка та відповідач придбали домоволодіння [ADDRESS], яке має у своєму складі житловий будинок «А-1» загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м, сарай «Б», прибудова «б», сарай «В», огорожа № 1, згідно договору купівлі-продажу серії АЕА № 583092 , який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 453, зареєстрований 16.01.2002 року у Лубенському МБТІ у реєстровій книзі № 14 за № 4557. Реєстрація домоволодіння була проведена за відповідачем. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 26.10.2011 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 13.12.2011 року. Відповідач, не знімаючись з реєстрації у будинку, ще у 2011 році виїхав до своїх батьків у [ADDRESS], де і проживає у даний час. У будинку залишились проживати тільки позивачка та їх діти. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Постільки спірне домоволодіння придбано сторонами під час перебування в шлюбі, то кожна сторона має рівні права і части в спірному домоволодінні, а саме по 1/2 частині кожен. Разом з тим суд приходе до переконання , про необхідність збільшення частки позивачки з наступних підстав. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд, згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СКУ, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Судом встановлено, що діти сторін після розірвання шлюбу залишились проживати разом з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні . Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 05.06.2012 року по справі №1618/2053/2012 відповідач з 16.05.2012 року зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку на кожну дитину. Втім, він ніяких аліментів на утримання дітей позивачці не надсилав і не надсилає зовсім, станом на 11.06.2014 року розмір його заборгованості становив 18903,51 грн. . Позивачка будучи інвалідом 3-ї групи, сама прикладає значних зусиль для утримання та виховання дітей. Спірне домоволодіння повністю знаходиться на утриманні позивачки. Вартість спірного домоволодіння згідно довідки Лубенського МБТІ має інвентарну оцінку 7311 грн. , втім ринкова його вартість становить 30000 грн. При таких обставинах , суд вважає можливим відступити від рівності часток в спірному домоволодінні шляхом збільшення частки позивачки [PERSON] .Суд приходе до переконання , про можливість виділення позивачці 3/4 частини спірного домоволодіння , [ADDRESS], яке має у своєму складі житловий будинок "А-1" загальною площею 46, 2 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., сарай "Б", прибудову "б", сарай "В", огорожу № 1., та визнати за нею право власності на цю частку. Відповідачу [PERSON] виділити 1/4 частину вищезазначеного спірного домоволодіння , та визнати за ним право власності на цю частину. Також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору , та послуг адвоката в розмірі 2363 гривні 60 коп.

Outcome: approved