Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На вказане майно спадкодавцем [PERSON] складено заповіт на ім`я позивача. Спадщину позивач прийняла, оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Ухвалою Монастириського районного суду від 23.05.2019 року замінено первісного відповідача у справі №603/198/19 - Монастириську міську раду Тернопільської області на належного відповідача - Завадівську сільську раду Монастириського району Тернопільської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача [PERSON] - надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.06.2018 року Завадівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №10. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №527 виданою 29.11.2018 року виконавчим комітетом Завадівської сільської ради Монастириського району. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. 03.12.2012 р. наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 , було затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим органи місцевого самоврядування втратили повноваження щодо оформлення та видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Відповідно до п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. за №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Крім того, згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Судом встановлено, що об`єктом спадкування в даній справі є житловий будинок з надвірними будівлями, який станом на 01.01.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується копією погосподарської книги Завадівської сільської ради за 1991-1995 р.р. (том №3), згідно якої, головою домогосподарства зазначено [PERSON] , [INFO] , з якою проживав [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст.120-121, ст.123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.06.2012 року Висоцькою сільською радою Монастириського району Тернопільської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно заповіту від 22.02.2016 року, посвідченого секретарем виконкому Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповіла позивачу - [PERSON] . Спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] позивач [PERSON] прийняв, шляхом подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що підтверджується витягом приватного нотаріуса Пивоварчук О.Є. про реєстрацію в спадковому реєстрі №53079876 від 27.08.2018 року та довідкою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є. №196/2-14 від 28.05.2019 року. Інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно, немає. Після смерті спадкодавця, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є. №324/2-16 від 16.11.2018 року, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини. Так, згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом. Таким чином, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved