Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Незалежна профспілкова організація працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету звернулася в суду з позовом до Донецького національного університету про стягнення грошових коштів, просила суд стягнути з Донецького національного університету на користь Незалежної профспілкової організації працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в 2013 році у розмірі 353982 гривні 36 копійок. В обґрунтування свої вимог позивач посилається на наступні обставини. 6 червня 2013 р. Незалежна профспілкова організація працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету звернулася з листом (вих. № 27) до Донецького національного університету (далі - ДонНУ) з проханням перерахувати кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу у 2013 році у розмірі не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці працівників ДонНУ, які є членами НПО ДонНУ згідно зі ст. 44 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та п. 7.1.6 діючого у теперішній час Колективного договору ДонНУ на 2009-2010 роки. Відповідно до п. 7.1.6 Колективного договору ДонНУ на 2009-2010 роки: « 7.1.6. Перераховувати на розрахунковий рахунок профкому кошти на культурно-масову фізкультурну роботу, оздоровлення працівників університету та їх дітей дошкільного та шкільного віку (зі спеціального фонду держбюджету - згідно з кошторисом, із загального фонду держбюджету - в обсязі встановленому МОН України) не менше 0,3% фонду оплати праці (Закон України "Про професійні спілки. Права та гарантії діяльності", ст44; лист Державного казначейства України від 10.02.2005р. № 07-06/237-1160)». 19 червня 2013 р. позивач отримав відповідь (вих. № 655/01-27/18), згідно якої відповідач відмовляється перераховувати позивачу кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, у зв'язку з тим, що перерахування коштів на рахунки інших профспілкових організацій, окрім первинної профспілкової організації працівників Донецького національного університету, які не є сторонами чинного Колдоговору, не передбачено Колдоговором. Не погоджуючись з діями відповідача, позивач просив суд стягнути з Донецького національного університету на користь Незалежної профспілкової організації працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в 2013 році у розмірі 353982 гривні 36 копійок. Рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 24 жовтня 2013 року Незалежної профспілкової організації працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету до Донецького національного університету про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з Донецького національного університету на користь Незалежної профспілкової організації працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в 2013 році у розмірі 353982 гривні 36 копійок. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволені позовних вимог, з тих підстав, що суд постановив рішенням з порушенням вимог матеріального закону та процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на наступне. Суд не врахував, що позивач не є стороною в колективному договорі та не має права на відповідні відрахування з фонду оплати праці. Також вважають, що суд не з'ясований порядок відрахування коштів на культурно-оздоровчу роботу, чисельність профспілкової організації позивача. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду та залишити позов без задоволення. Представники позивачів заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін. Вислухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилається на те, що відповідно до умов Колективного договору ДонНУ на 2009-2010 роки, відповідач зобов'язався перераховувати кошти на культурно-масову фізкультурну роботу, оздоровлення не менше 0,3% фонду оплати праці. Не зважаючи на те, що в Колективному договорі ДонНУ на 2009-2010 роки, сторони визначили, що вказані вище кошти будуть перераховуватись на розрахунковий рахунок профкому, яким є діюча в ДонНУ первинна профспілкова організація працівників Донецького національного університету, суд вважає, що у ДонНУ існує законодавчо визначений обов'язок щодо забезпечення Незалежної профспілкової організації працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету щодо перерахунку коштів на культурно-масову фізкультурну роботу, оздоровлення в розмірі, не меншому 0,3% фонду оплати праці, оскільки Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не встановлюється різниця між профспілкою, яка є стороною колективного договору, та профспілкою, яка стороною колективного договору не є. Крім того, суд зазначає, що відповідно до платіжного доручення від 12.06.2012 р. у 2012 році на поточний рахунок Позивача було перераховано 300 000,00 грн. з призначенням платежу: «...0,3% від ФОП на Уставну діяльн. зг. ст. 44 Зак. України №1045-ХІ «О профсоюз.» зг. нак. ДонНУ 80/05 від 29.05.2012р. без ПДВ». При цьому, позовів відповідачем до позивача щодо повернення безпідставно набутого майна не подавалось, зміст ст. 250 КЗпП України та ст.44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» за вказаний період часу не змінювався, однак в 2013 році відповідач законодавчо визначені обов'язки не виконав. Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки, кошторисом на 2013 рік затверджено кошти на заробітну плату за загальним та спеціальним фондом в сумі 117994120,00 гривень. 0,3 % від вказаної суми дорівнює 353982 гривні 36 копійок, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Ухвалене у справі судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає. Згідно ст.44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», роботодавці зобов'язані відраховувати кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці з віднесенням цих сум на валові витрати, а у бюджетній сфері - за рахунок виділення додаткових бюджетних асигнувань. Отже, зазначеною нормою Закону передбачено відрахування коштів культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці. Позивачем не доведено суду, що він є членом Колективного договору з відповідачем або стороною іншої угоди, на підставі якої має право на відповідне відрахування від фонду оплати праці. Навпаки, рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 27 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 лютого 2014 року, відмовлено у задоволенні позову незалежної профспілкової організації працівників, студентів та аспірантів Донецького національного університету до Донецького національного університету про зобов'язання відповідача Донецького національного університету та первинної профспілкової організації працівників Донецького національного університету вчинити певні дії щодо створення представницького органу для ведення переговорів та укладання колективного договору. Цим рішенням встановлено, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що ним не доведено суду його репрезентативність та у зв'язку з невизначеністю кількістю членів профспілки, інтереси яких бажає представляти позивач. Згідно вимог частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або в адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Посилання суду першої інстанції на те, що відповідно до платіжного доручення від 12.06.2012 р. у 2012 році на поточний рахунок Позивача було перераховано 300 000,00 грн. з призначенням платежу: «...0,3% від ФОП на Уставну діяльн. зг. ст. 44 Зак. України №1045-ХІ «О профсоюз.» зг. нак. ДонНУ 80/05 від 29.05.2012р. без ПДВ», також є необґрунтованими, оскільки, як встановлено вищенаведеним рішенням суду, свідчать лише про фінансування на свій розсуд роботодавцем створення організації позивача незаконним шляхом, з порушенням умов чинного колективного договору. За таких підстав висновки суд першої інстанції про задоволення позивних вимог суперечать вимогам матеріального та процесуального закону та не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду підлягає скасуванню з цих підстав з ухваленням нового рішення. Позовні вимог позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів свого права на отримання відповідних відрахувань з фонду оплати праці. Також позивачем, що встановлено зазначеним рішенням суду, не доведена кількість його членів. Відповідно до п. 7.1.6 Колективного договору ДонНУ на 2009-2010 роки: «7.1.6. Перераховувати на розрахунковий рахунок профкому кошти на культурно-масову фізкультурну роботу, оздоровлення працівників університету та їх дітей дошкільного та шкільного віку (зі спеціального фонду держбюджету - згідно з кошторисом, із загального фонду держбюджету - в обсязі встановленому МОН України) не менше 0,3% фонду оплати праці (Закон України "Про професійні спілки. Права та гарантії діяльності", ст44; лист Державного казначейства України від 10.02.2005р. № 07-06/237-1160)». Проте, позивач не є стороною зазначеного колективного договору. 19 червня 2013 р. Позивач отримав відповідь (вих. № 655/01-27/18), згідно якої Відповідач відмовляється перераховувати Позивачу кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, у зв'язку з тим, що перерахування коштів на рахунки інших профспілкових організацій, окрім первинної профспілкової організації працівників Донецького національного університету, які не є сторонами чинного Колдоговору, не передбачено Колдоговором. Апеляційний суд вважає, що зазначена відмова відповідача перераховувати Позивачу кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу є цілком обґрунтована та законна. Доводи позивача про те, що Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не встановлюється різниця між профспілкою, яка є стороною колективного договору, та профспілкою, яка стороною колективного договору не є, не можуть бути підставою для задоволення позивних вимог, оскільки зазначеною нормою Закону передбачено відрахування коштів культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці. Позивач не членом відповідних договорів або угод та не довів свою репрезентативність та кількість своїх членів, що встановлено рішенням суду. Суд першої інстанції наведені обставини не врахував та дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Згідно із пунктом 4 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог статті 309 ЦПК України, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 24 жовтня 2013 року з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed