Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що 13.06.2006 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку №36-а, з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Болярській в с.Стремигород, Коростенського району, Житомирської області. Вона, як дружина померлого, є спадкоємцем першої черги за законом і на час відкриття спадщини проживала і була зареєстрована за однією адресою разом із спадкодавцем. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок. Вказана 1/2 частина житлового будинку належала [PERSON] на підставі запису погосподарської книги. Побудувавши вказаний будинок, за час свого життя чоловік не отримав на свою частку правовстановлюючий документ, що на даний час позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права, тому просить встановити факт належності її померлому чоловіку 1/2 частки житлового будинку №36-а з надвірними будівлями по вул.Болярській в с.Стремигород, Коростенського району ; визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності.\~ За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 13.06.2006 року у віці 68 рік в с.Стремигород Коростенського району, Житомирської області помер [PERSON]. З довідки Стремигородської сільської ради слідує, що 1/2 частка житлового будинку №36-а по вул. Болярській в с.Стремигород Коростенського району, Житомирської області належить на праві особистої приватної власності [PERSON], відповідно записів погосподарської книги №2 за 2006 рік (особовий рахунок №126), рік побудови будинку 1963. Інвентаризація будинку проведена Коростенським МБТІ 26.03.2013 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом є дружина спадкодавця [PERSON], яка проживала і була зареєстрована за однією адресою разом із спадкодавцем, що стверджується довідкою Стремигородської сільської ради №138 від 16.03.2017 року та копією свідоцтва про одруження серії І-УР № 912117.\~ Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~\~ Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З листа Коростенської районної державної нотаріальної контори від 08.04.2017 року № 01-16/16/407 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру слідує, що після смерті [PERSON], померлого 13.06.2006 року свідоцтво про право на спадщину не видавалось. При зверненні позивача до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця позивача на 1/2 частку житлового будинку №36-а, по вул.Болярська в с. Стремигород, Коростенського району Житомирської області, що стверджується листом № 26/01-16 від 15.03.2017 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд може встановити факт належності житлового будинку особі на праві власності. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Однак, враховуючи те, що встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцеві є правовстановлюючим для позивача, яким надано суду копію листа нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз'яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved