Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 19.06.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 28925,00 доларів США на термін до 19 червня 2037 року, відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно, в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 28925,00 доларів США. Відповідач порушив умови договору, в звязку з чим у нього станом на 23.09.2016 року виникла заборгованість в сумі 104713,18 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 20985,51 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 25271,14 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3978,84 доларів США; заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язання в сумі 54477,69 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель [PERSON] несе солідарну відповідальність в тому ж розмірі, що і [PERSON] за вказаним кредитним договором. Тому позивач, користуючись принципом диспозитивності, просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість тільки за кредитом (тілом кредиту) в сумі 20985,51 доларів США, що за курсом 25,92, відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.09.2016 року складає 543944,42 гривні та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити на підставі обставин зазначених в позовній заяві, зазначав, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності за заявою відповідачів по справі, вказував, що останній платіж сплачено [PERSON] на погашення заборгованості за кредитним договором 25 січня 2013 року в сумі 50,00 гривень, а строк дії договору закінчується 19 червня 2037 року, відповідач же повинен сплачувати і надалі щомісячні платежі. Представник першого відповідача, як і другий відповідач по справі, позовні вимоги позивача не визнали в повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, заявили клопотання (а.с. 41-44), яке підтримали в судовому засідання, про застосування строку позовної давності, вказуючи, що позивач по справі користуючись своїм правом змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши 19.05.2011 року вимогу до боржника [PERSON] про дострокове повернення кредиту в повному обсязі на підставі п. 7.1 кредитного договору від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, чим змінив строк виконання основного зобов'язання. Крім того, позивач після пред'явлення відповідної вимоги вже звертався до відповідачів із позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором в 2012 році, а потім 01.04.2012 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки банком для погашення заборгованості за даним кредитним договором, який судом було задоволено. Щодо сплати відповідачем [PERSON] 25 січня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором суми в 50,00 гривень, то його представник зазначив, що після 11 березня 2011 року його довіритель будь-яких коштів на погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок банку не сплачував, крім того, з огляду на те, що позивач застосував спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по даному кредитному договору, а тому відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", втратив подальше право на стягнення заборгованості за кредитним договором, якщо така залишилася. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, другого відповідача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних обґрунтувань. Судом встановлено, що 19.06.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір PLKPG108093842, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 28925,00 доларів США на термін до 19 червня 2037 року, відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно, в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до абзацу 2 пункту 7.1 кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється наступним чином: щомісячно в період сплати (з 01 по 07 число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячні платежі) у сумі 268,16 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди. У разі порушення термінів сплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (а.с. 15-17). 19 червня 2007 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, предметом якого було надання поруки [PERSON] перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, поручитель відповідає за виконання зобов'язання в тому ж розмірі, що і позичальник за кредитним договором, порука припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 18). 20.06.2007 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки, предметом якого було надання останнім в іпотеку квартири, в забезпечення зобов'язання за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842 (а.с. 113-114). 12.05.2011 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання даної вимоги (а.с. 107). Представник позивача, в судовому засіданні, не заперечував, що така вимога надсилалася відповідачу по справі. 01.04.2012 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК звернувся з позовом до відповідачів по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, відповідно до ухвали суду від 17 лютого 2012 року позов залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача (а.с. 97, 100-102). Відповідно до ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалено рішення, відповідно до якого, звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру, в рахунок вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, в сумі 42015,72 доларів США (а.с. 95-96). Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки банк втратив подальше право на стягнення заборгованості за кредитним договором, якщо така залишилася, так як ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" відноситься тільки до позасудового врегулювання задоволення вимог іпотекодержателя. Між тим, відповідно до вимог ст. ст. 526, 527, 530, 599 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. [PERSON] умов кредитного договору не виконував, тому 12 травня 2011 року банк звернувся до позичальника з вимогою про погашення кредиту в повному обсязі, а 17 жовтня 2016 року звернувся з позовом до суду в даній справі, зважаючи на принцип диспозитивності, вимагаючи стягнення солідарно із відповідачів заборгованості тільки за заборгованістю за кредитом (тілом кредиту) в сумі 20985,51 доларів США, що за курсом 25,92, відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.09.2016 року складає 543944,42 гривні. Представник першого відповідача та другий відповідач, не заперечив в суді факту їхньої кредитної заборгованості перед банком, однак по справі просили задовольнити їхню заяву про застосування наслідків пропуску банком строку позовної давності. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто як вбачається з листа-вимоги банку від 12 травня 2011 року за № 30.1.0.0/2 - 783 цей строк розпочався з червня 2011 року, а до суду банк звернувся через 5 років (а.с. 107). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки ст. 257 ЦК України. Щодо договору поруки, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, строк пред'явлення вимоги до поручителя також сплинув. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідна заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності подана [PERSON] та [PERSON] до суду та підтримана ними в судовому засіданні (а.с.41-44). Отже, з наведених вище підстав в задоволенні позову банку слід відмовити. Твердження представника позивача, що відповідачем по справі здійснено 25 січня 2013 року переказ на погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 50,00 гривень, що потягло переривання строку позовної давності, не спростовують висновків суду щодо сплину загального строку позовної давності тривалістю три роки.

Outcome: dismissed