Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 10,37 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Бармашівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] залишилася в спадок зазначена ділянка, яку вона не взмозі переоформити в нотаріальному порядку на своє ім'я, оскільки [PERSON] в своєму заповіті від 14 січня 2003 року вказала, що заповіла їй земельну частку (пай), яка знаходиться в ЗАТ "Бармашове". Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча вважає, що [PERSON] в своєму заповіті заповіла їй земельну ділянку, тому виходячи з положень статей 1216, 1218, 1225, 1233 ЦК України ділянка має відійти їй в порядку спадкування за заповітом і просила винести судове рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити, вказуючи, що у [PERSON] не було інших ділянок або паю, тому складаючи заповіт вона мала на увазі саме земельну ділянку. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, проте судом воно не було прийнято, так як суперечило нормам закону. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] в с. Бармашове Жовтневого району Миколаївської області померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 10,47 га, виділеної для товарного сільськогосподарського виробництва в межах Бармашівської сільської ради Жотвневого району Миколаївської області. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 14 січня 2003 року секретарем Бармашівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла [PERSON] тобто позивачці в справі, належне їй право на земельну частку (пай), що знаходилася в ЗАТ "Бармашове". Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки вчасно, в передбачений законом строк, звернулася із заявою до нотаріуса. Проте при поданні заяви про оформлення спадщини на спадкову ділянку в порядку спадкування за заповітом вона отримала відмову у вчинення такої нотаріальної дії з тієї підстави, що в заповіті був визначений об'єкт спадкування у виді земельної частки (паю), а не земельної ділянки, виділеної в натурі, як про те вона просила. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що на час оформлення заповіту, [PERSON] вже оформила право власності на землю, яку вона отримала відповідно до земельної частки (паю), належної їй в ЗАТ "Бармашове" (сертифікат серії МК № 0056083 від 19 квітня 1997 року), і отримала 4 березня 2002 рок Державний акт про право власності на земельну ділянку серії Р2 № 566165. Таким чином суд не може визнати право позивачки на спадкування земельної ділянки за заповітом, оскільки вона не була охоплена заповітом [PERSON] За статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належали на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Право на земельну частку (пай) та земельна ділянка, виділена в натурі є різними об'єктами спадкування. Після оформлення [PERSON] права власності на ділянку в натурі та отримання державного акту на неї, її право на земельну частку (пай), на підставі якого їй була виділена ділянка в натурі, перестало існувати. Суд не може прийняти посилання позивачки та її представника про те, що [PERSON] в своєму заповіті мала на увазі земельну ділянку, оскільки в заповіті, складеному нею чітко виписано, що заповідається земельна частка (пай). Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], яка посвідчувала заповіт, про те, що вона це вчинила при наявності оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай), оскільки на час складання заповіту та його посвідчення, вже був оформлений Державний акт про право власності на землю, а як вона сама пояснила, іншої земельної частки [PERSON] не мала, а під час розгляду справи оригінал сертифікату на земельний пай ніким представлений не був. У разі відмови в задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем на його користь не стягуються. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed