Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON], [INFO], зазначивши, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дочки, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток. Зокрема, зазначив, що в комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» дівчинка була тимчасово поміщена 28 серпня 2012 року, і з того часу відповідач не відвідував дитину, не цікавився її життям і здоров'ям, матеріально не допомагав, не утворив дитині належні умови проживання. Страждаючи небезпечним для дочки інфекційним захворюванням, до свого лікування ставився безвідповідально, порушував лікарняний режим, перебував у нетверезому стані, тікав з лікарні. Не вилікувавшись, продовжував контактувати з грудною дитиною, що становило загрозу її інфікування. Залишав дочку на сторонню людину, чим спричиняв медичним працівникам труднощі у здійсненні нагляду за дитиною. Внаслідок його байдужого ставлення до дитини 22 травня 2012 року вона потрапила в дорожньо-транспортну пригоду та була доставлена працівниками міліції до комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня № 2», де перебувала протягом 3 діб під наглядом та на обстеженні. У судовому засіданні представники: позивача - Кревська Н.В., третьої особи -Михайлюк Н.С., які діють на підставі довіреності, підтримали позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач про місце та час розгляду справи повідомлений належно, подав заяву, у якій позов не визнав. Вислухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та вислухавши думку прокурора, який підтримав позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 того ж Кодексу). Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.07 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Зі свідоцтва про народження судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилась [INFO]. З листів Білоцерківської міської дитячої поліклініки від 14 травня 2012 року № 407 та від 25.07.2012 р. №648 вбачається, що мати дитини неповнолітня [PERSON] мала намір відмовитися від дитини, батько дитини [PERSON] проживає окремо від її матері разом з цивільною дружиною [PERSON] , умови проживання незадовільні. Як вбачається з листа Білоцерківської міської дитячої поліклініки віл 06 серпня 2012 року № 682, у відповідача виявлено небезпечне інфекційне захворювання - туберкульоз, яке потребує тривалого стаціонарного лікування. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 серпня 2012 року № 350, [PERSON] як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, з 28 серпня 2012 року була тимчасово влаштована в комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» на період лікування батька. З цього ж рішення вбачається, що батька дитини попереджено про обов'язковість забезпечення ним права дитини на належне батьківське виховання та про правові наслідки невиконання ним батьківських обов'язків. Згідно з листом Білоцерківської міської дитячої поліклініки віл 06 серпня 2012 року № 682, до призначеного стаціонарного лікування відповідач ставився безвідповідально, тікав з відділення. Контактував з дитиною, чим становив загрозу інфікування. Залишав малолітню дитину на сторонніх людей, що заважало медичним працівникам здійснювати патронажний нагляд за дитиною. Внаслідок байдужого ставлення батька 22 травня 2012 року дитина потрапила в дорожньо-транспортну пригоду та була доставлена працівниками міліції до комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня № 2», де перебувала протягом 3 діб під наглядом та на обстеженні. Як вбачається з довідки комунального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський протитуберкульозний диспансер» від 12 жовтня 2012 року № 137 та листів від 14.08.2012 р. №2389 та від 08 січня 2013 року №38, відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в даному закладі з 26 липня 2012року по 20 вересня 2012 року і був виписаний в зв'язку з відмовою від стаціонарного лікування. Згідно з листами Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 07 серпня 2012 року №285/02-03 та від 16 серпня 2012 року №303/02-03, на період лікування відповідача, який перебував під соціальним супроводом, догляд за малолітньою [PERSON] здійснювала тітка [PERSON]; батько малолітньої, перебуваючи у лікувальному закладі, безвідповідально ставився до лікарняного режиму, неодноразово перебував у нетверезому стані, був відсутній у відділенні закладу вночі. З часу з'ясування працівниками служби у [PERSON] хвороби, яка потребує стаціонарного лікування, останній перестав відповідати на дзвінки фахівців центру та повідомляти про місце свого перебування разом з дитиною, що становило загрозу життю та здоров'ю малолітньої. Згідно з листом КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» від 27 січня 2014 року № 51 та акту про факт передачі дитини від 17.04.2014 року, протягом усього часу перебування дитини в даному закладі з серпня 2012 року до передачі її матері у квітні 2014 року батько дочку не відвідував, її життям і здоров'ям не цікавився, матеріально не допомагав. Між тим з вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.12.2013 року судом встановлено, що [PERSON], який має дев'ять непогашених судимостей, за час перебування дочки у дитячому будинку знову вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.303 КК України, за що із застосуванням ст.71 того ж Кодексу був засуджений до п'яти років та шести місяців позбавлення волі; з початку грудня 2012 року по 16 травня 2013 року (момент затримання) займався сутенерством, з восени 2012 року по 20-ті числа грудня 2012 року був відсутній у м.Біла Церква у зв'язку з виїздом в інше місто. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 17.02.2014 року № 285, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON]. Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, будучи попередженим про правові наслідки своєї поведінки, свідомо ухилявся від виконання батьківських обов'язків, покладених на нього ст.51 Конституції України та ч.2 ст.150 СК України. Так, знаючи, що дочка поміщена до дитячого будинку на період лікування батька, він відмовився від його проходження, натомість, залишивши лікарню, зайнявся злочинною діяльністю, виїжджаючи з місця проживання на тривалий час та не цікавлячись здоров"ям і розвитком дитини. Будь-яких обставин, які б свідчили про прояв батьківської турботи щодо дитини з боку відповідача, або відсутність у нього можливості з об'єктивних причин проявляти таку турботу протягом першого року життя дитини судом не встановлено. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач довів, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дочки [PERSON], чим порушував її інтереси, а тому задовольняє позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Відмовляючи у позові в частині стягнення аліментів, суд виходить з того, що позивач не довів своє право вимоги, оскільки, за змістом ст.181 СК України та ч.1 ст.3 ЦПК України, право звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на свою користь має той з батьків, з ким проживає дитина. Як вбачається з акту про передачу дитини, 17.04.2014 року малолітня [PERSON] передана з Комунального закладу Київської обласної ради "Спеціалізований обласний будинок дитини м.Біла Церква" матері [PERSON], яка і вправі звернутись до суду з зазначеним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: partial