Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила зняти арешт з квартири [ADDRESS], зареєстрований 15 листопада 2012 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 13254362, посилаючись на те, що боргових зобов'язань перед відповідачем вона немає, виконавче провадження по сплаті боргу в розмірі 4841,50 грн. закінчено 29 січня 2013 року, підстави для подальшого арешту всього належного їй майна відсутні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Ільяш Н.В. у судове засідання теж не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа: Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 22 жовтня 2010 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 2215593 від 16 червня 2017 року вбачається, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є запис про арешт всього невизначеного нерухомого майна, що належить [PERSON], зареєстрований 15 листопада 2012 року Київською обласною філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 35139920, 12 листопада 2012 року, старший державний виконавець Відділу ДВС Броварського МРУЮ Демчук Т.П.; реєстраційний номер обтяження 13254362. Із листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 14 червня 2017 року за № 35781 видно, що зазначений арешт було накладено в межах виконавчого провадження з виконання судового наказу № 2-н597, виданого 10 серпня 2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 4841,50 грн. на користь Комунального підприємства "Броваритепловодоенергія". 29 січня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення цього виконавчого провадження у зв'язку із поверненням виконавчого документа стягувачу без виконання. На даний час відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] у відділі на виконанні не перебуває. Вирішити питання щодо зняття арешту з належного позивачу майна не виявляється можливим, оскільки вказане вище виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання. У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз'яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки підстав для подальшого існування арешту всього належного позивачу нерухомого майна судом не встановлено. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved