Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області з наступною вимогою: визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський" с. Височинівка (колишнє Пролетарське) Зміївського району, Харківської області, розміром 8,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її дядько [PERSON] . На день смерті [INFO] її дядько [PERSON] та вона були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . 20.06.2002 [PERSON] склав заповіт на її користь. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , майнового паю у майні колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський", а також права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський" с. Пролетарське Зміївського району, Харківської області, розміром 8,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На вищевказану спадщину дядько [PERSON] 28.02.2003 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] Право на земельну частку (пай) належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату серії ХР № 0227922 , який на цей час втрачено. Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В. від 17.04.2019 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) через відсутність правовстановлюючого документа, яким підтверджується належність земельного паю спадкодавцеві. 07.05.2019 вона змушена була звернутися до відділу у Зміївському районі Головного Управління Держгеокадастру у Харківської області з проханням видати їй дублікат сертифікату на право на земельну частку. Однак їй було відмовлено з тих підстав, що згідно Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 № 720/95 та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 12.10.1995 № 801, були виготовлені і видані сертифікати з урахуванням усіх членів КСП станом на 1996 рік на території Зміївського району. Виготовлення дублікатів сертифікатів не передбачено вищезгаданими документами. Вважала, що її дядько [PERSON] набув право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський" с. Височинівка (колишнє с. Пролетарське) Зміївського району Харківської області, розміром 8,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вона є спадкоємицею за заповітом, спадщину прийняла, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Неможливість оформлення спадщини у нотаріуса стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2019 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в залі суду на 21.06.2019. 21.06.2019 судом задоволено клопотання позивача та відкладено підготовче провадження. 03.07.2019 від представника відповідача - сільського голови Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області Гончарова В. Л. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника територіальної громади в особі Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області. 28.08.2019 від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів та задовольнити позов. 28.08.2019 належним чином повідомлені учасники справи на підготовче засідання не з`явилися. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши доводи, викладені учасниками справи у заявах по суті справи та з процесуальних питань, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] , яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський" с. Височинівка (колишнє Пролетарське) Зміївського району, Харківської області, розміром 8,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом Серія ВАЕ № 060390 [PERSON] був власником: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою в [ADDRESS] ; права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський" с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, розміром 8,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості); майнового паю у майні колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський", реорганізованого у товариство з обмеженою відповідальністю "Зміївське" с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, вартістю 12 480 грн, або 0,47 % (а. с. 9). [PERSON] помер [INFO] у віці 68 років в с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25.03.2005 Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області (а. с. 7). Згідно заповіту, посвідченого 20.06.2002 секретарем Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області Власенко В. І., [PERSON] . заповідав все своє майно [PERSON] (а. с. 8). Згідно довідки Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області № 861 від 22.05.2019, вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] з 10.01.1984 по день смерті [INFO] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані з 17.10.2003: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім них за вказаною адресою на день смерті власника ніхто не був зареєстрований в тому числі малолітні та неповнолітні діти (а. с. 10, 14). З листів Відділу у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 154/111-19 від 24.04.2019 та № 160/111-19 від 11.05.2019 вбачається, що [PERSON] має право на земельну частку (пай) КСП "Зміївський" на підставі сертифікату серія ХР № 0227922 виданого попередньо на ім`я [PERSON] виданого Зміївською райдержадміністрацією 02.06.1998, зареєстрованого 15.07.1998 у книзі реєстрації сертифікатів за № 183 розміром 8,67 умовних кадастрових га без визначення цієї частки в натурі (належність підтверджується на підставі запису в книзі, що право на земельну частку пай перейшло згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 28.02.2003), вартість станом на 01.01.2019 становить 179 541 грн. Згідно Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 № 720/95 та Постанови КМ України "Про ствердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)" від 12.10.1995 № 801, були виготовлені і видані сертифікати з урахуванням усіх членів КСП станом на 1996 рік на території Зміївського району. Виготовлення дублікатів сертифікатів не передбачено вищезгаданими документами (а. с. 11, 12). Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Лещенко Л. В. від 17.04.2019 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), розміром 8,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський" с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, після померлого [INFO] [PERSON] (а. с. 13). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом положень п. 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 судам надане роз`яснення, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Разом з тим, норми ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" також визначають, що поряд із сертифікатом про право на земельну частку (пай) таке право може бути посвідчене або свідоцтвом про право на спадщину або посвідченими у встановленому законом порядку договорами купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай) чи рішенням суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] надала докази, якими підтверджується, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] та прийняла спадщину в установленому порядку, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли спадщину після померлого [PERSON] - немає. До складу спадщини входить право на земельну частку (пай), розміром 8,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зміївський" с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, що належало померлому [PERSON] , але отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку, що належала спадкодавцю на праві власності. Оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, а представник відповідача сільський голова Гончаров В. Л. не заперечував прози задоволення позовної заяви, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та відсутність вимог про відшкодування судових витрат, витрати по сплаті судового збору з відповідача на кориться позивача не стягуються.

Outcome: approved