Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки ФОП [PERSON] про захист авторського права, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2001 році [PERSON] своєю творчою працею створив твір архітектури - Головну скульптуру Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця», що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права № 9928 від 27.04.2004 року. 30.05.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 6 , ПТП № 4 , ТВК «Метроград», сектор «Б», було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: запальничку ЗІППО, газ «Київ» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - « Оранта-Переможиця». 08.07.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 6 , ПТП № 4 , ТВК «Метроград», сектор «Б», було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: металевий дзвіночок золотого кольору «Майдан Незалежності» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця». На підтвердження реалізації товарів касиром було видано фіскальні чеки №6541 від 30.05.2020 року та №6650 від 08.07.2020 року та квитанції з банківського терміналу №041968026120 від 30.05.2020 року та № 042822811515 від 08.07.2020 року, з яких вбачається, що господарську діяльність та розповсюдження товарів здійснюється саме відповідачем. Виходячи з зазначеного, примірники товарів, що реалізуються відповідачем, мають юридичний статус «контрафактний», так як містять в своїй структурі належні виключно позивачу об`єкти авторського права, який в свою чергу не надавав відповідачу дозволу на використання ані самих творів ані їх самостійних частин. Представником позивача були направлені претензії-вимоги на адресу реєстрації відповідача та адресу магазину, які були повернуті за зворотньою адресою. Також представником позивача було направлено претензію-вимогу вих. 25-06/20-4 на електронну пошту магазина « Folkmart ». 06.07.2020 року представник позивача одержав відповідь, в якій не було жодних пропозицій щодо врегулювання даної ситуації. Разом з тим, розповсюдження товарів із зображенням твору автора не було припинено, що підтверджується придбанням 08.07.2020 року товару. Оскільки у позивача наявний Ліцензійний договір № 8/20 від 12.05.2020, згідно якого останній надав дозвіл ліцензіату на використання твору, тому розмір компенсації за порушення відповідачем прав позивача повинен вираховуватися від суми винагороди, згідно ліцензійного договору. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивача суму компенсації у розмірі 150000,00 грн. та накласти на ФОП [PERSON] штраф шляхом стягнення до Державного бюджету України 10 % суми, присудженої судом на користь позивача, стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 26500,00 грн. 01.09.2020 року від представника відповідача ФОП [PERSON] до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що відповідач позовні вимоги, в тому числі розрахунок судових витрат, не визнає повністю, доводи позивача вважає необгрунтованими, такими, що не мають правових підстав, не підтверджені належними доказами та не можуть бути задоволені судом, а також заперечує проти усіх обставин, викладених в позовній заяві з огляду на наступне.Позивач зазначає, що він є власником виключних майнових прав на зазначений Твір, що, в свою чергу, підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права № 9928.З таким твердженням відповідач не погоджується, оскільки той факт, що позивач дійсно є автором Твору та є власником Свідоцтва про реєстрацію авторського права жодним чином не може свідчити та гарантувати, що виключні майнові авторські права належать саме йому.Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок.В узагальненні судової практики в Пленумі ВСУ від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» (пункт 4) визначено, що реєстрація авторського права може здійснюватись на вимогу суб`єкта авторського права. Водночас така реєстрація авторського права не має правовстановлюючого характеру.Так, відповідно до п. 17 Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1756, під час розгляду заявки про реєстрацію авторського права на твір не проводиться експертиза твору та не встановлюється факт виникнення авторства. При цьому також до переліку обов`язкових документів, які мають надаватись разом із заявкою про реєстрацію авторського права не включено будь-яких договорів з авторами на створення творів, але можуть подаватись додатково.Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у відповідь на Адвокатський запит адвоката Резніченко А.Ю. надало засвідчені матеріали заявок, на підставі яких були прийняті рішення щодо видачі Свідоцтв реєстрацію авторського права на ім`я [PERSON] на Твори архітектури "Головна Скульптура Монументу Незалежності України "Оранта-Переможниця" (Свідоцтво про страцію авторського права № 9928) та "Скульптура "Святий заступник Києва Архангел Михаїл" (Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 9926).В матеріалах даних заявок будь-які договори з авторами відсутні. Однак, в матеріалах заявок містяться Довідки № 209/1 від 13.10.2001 р. та №140/1 від 16.07.2003 р., видані КТВК «Художник», в яких зазначено, що Твір було створено на підставі Договорів між автором [PERSON] і КТВК "Художник" від 07.05.2001 р./н/з № 1292 та від 01.10.2001 р./н/з № 1372,що Твір було створено для міста Києва.Є очевидним, що факт наявності майнових прав на Твір не може підтверджуватися тільки Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на Твір, оскільки таке Свідоцтво видається за заявочним принципом, без перевірки достовірності поданих відомостей та без проведення експертизи, і навіть за наявності немайнових авторських прав, які є невідчужуваними, жодним чином не встановлює факт належності майнових прав на Твір Позивачеві.Позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що майнові права на Твір належать на даний час саме позивачу, а також що такі майнові права на Твір не було відчужено третім особам.Монумент незалежності було встановлено на Майдані Незалежності в м. Київ в 2001 році на замовлення Київської міської державної адміністрації.Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 393-р від 21.08.2001р. проект спорудження у м. Києві Монумента Незалежності України з музеєм «Україна незалежна» було подано саме Київською міськдержадміністрацією.Згідно Розпорядження КМДА від 07.08.2000р. № 1368 «Про забезпечення проведення експрес-конкурсу на кращий проект Монумента незалежності України» програма та умови експрес-конкурсу були затверджені саме КМДА.Відповідно до відповіді Мінкультури (№ 2270/Р-1498/20/4.10.3 від 05.08.2020р.) розпорядником інформації щодо Монументу з музейним комплексом та скульптури «Святий заступник Києва Архангел Михаїл» є Київська Міська Державна Адміністрація. Відповідно до інформації, наданої Міністерством культури та інформаційної політики України, Монумент Незалежності на Майдані Незалежності України має правовий статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, взятий на облік наказом Головного управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації від 06.04.2010 р. № 10/13-10.Таким чином, Твір було створено за бюджетні кошти на замовлення Київської міської держадміністрації на конкурсних засадах. Твір є частиною проекту, який посів перше місце за результатами конкурсу. Авторам сплачено авторську винагороду, після чого Твір було прийнято на баланс Київської міської держадміністрації.Відповідач вважає, що з огляду на вищезазначене власником виключних майнових прав на Твір є не Позивач, а саме Київська міська державна адміністрація, як єдиний орган, у віданні якого були всі питання, пов`язані з проведенням відповідного конкурсу на замовлення, створення та спорудження Монументу з музейним комплексом (в тому числі визначення переможця конкурсу, оформлення та зберігання всієї необхідної документації у відношенні Монументу , а також із фінансуванням спорудження Монументу та, відповідно, реконструкцією майдан Незалежності у зв`язку із спорудженням Монументу).Водночас Твір створено за замовленням та передано на баланс КМДА, Тому Відповідач не має достовірної інформації про те, що майнові права на Твір дійсно належать позивачу, та як внаслідок діями відповідача можуть порушуватись майнові права позивача.Після одержання претензії відповідач одразу відреагував на вимоги представника позивача та запропонував розпочати переговори та вивчення документів з метою виявлення наявності майнових авторських прав у позивача, про що свідчить копія листування, додана позивачем до позовної заяви. Проте позивач на цілком обгрунтований запит відповідача про надання правовстановлюючих документів не відреагував, документи та інформацію відповідачеві не надав, натомість звернувся з позовом до суду, безпідставно стверджуючи про умисний характер дій відповідача з порушення майнових авторських прав на Твір. Відповідач заперечує проти суми компенсації, що вимагається позивачем, включно з сумою витрат на професійну допомогу з огляду на те, що ліцензійний договір є неналежним та недопустимим доказом розміру паушального платежу для розрахунку розміру компенсації в порядку, визначеному пунктом г) частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а визначений позивачем розмір компенсації є суб`єктивним та необгрунтованим. З огляду на викладене даний Ліцензійний договір не може бути прийнятий до уваги для розрахунку суми компенсації.Позивачем також було зазначено в позовній заяві про начебто "обтяжуючі" фактори та відмову відповідача від досудового врегулювання спору, що очевидно є перекручуванням фактів зі сторони позивача, оскільки будь-які "обтяжуючі" фактори у даній справі відсутні та відповідач жодним чином не відмовлявся від досудового врегулювання спору, а навпаки намагався з`ясувати, кому належать виключні майнові права на твір. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2020 року цивільну справу № 754/9399/20 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист авторського права - обўєднати в одне провадження із цивільними справами № 754/9397/20 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист авторського права, № 754/9402/20 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист авторського права, та № 754/9405/20 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист авторського права, присвоївши справі загальний номер 754/9399/20 (провадження № 2-5882/20). Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] про захист авторського права, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2001 році [PERSON] своєю творчою працею створив твір архітектури: Головну скульптуру Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця», що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права № 9928 від 27.04.2004 року. 30.05.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Софіївська, 1 здійснює розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: металевий дзвіночок золотого кольору «Майдан Незалежності» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця». [INFO] в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, Бесарабська площа, 1, ТЦ «Метроград», ПТП № 4, сектор «Г» здійснює розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: металевий дзвіночок золотого кольору «Майдан Незалежності» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - « Оранта-Переможиця». 30.05.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13А , здійснює розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора, зокрема: магніт металічний «коллаж чашка - серебро» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця». 08.07.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13А , здійснює розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора, зокрема: магніт металічний «коллаж бабочка - серебро» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця». На підтвердження реалізації товару було видано фіскальні чеки та квитанції з банківського терміналу, з яких вбачається, що господарську діяльність та розповсюдження товарів здійснюється саме відповідачами. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача суму компенсації у розмірі 150000,00 грн. з кожного та накласти на відповідачів штраф шляхом стягнення до Державного бюджету України 10 % суми, присудженої судом на користь позивача, стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 26500,00 грн. з кожного. 03.11.2020 року від представника відповідачів до суду надійшов Відзив на вказані вище позови. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що відповідачі позовні вимоги, в тому числі розрахунок судових витрат, не визнають повністю, доводи позивача вважають необгрунтованими, такими, що не мають правових підстав, не підтверджені належними доказами та не можуть бути задоволені судом, а також заперечує проти усіх обставин, викладених в позовних заявах, з огляду на наступне.Позивач зазначає, що він є власником виключних майнових прав на зазначений Твір, що, в свою чергу, підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію авторського права № 9928.З таким твердженням позивача відповідачі не погоджуються, оскільки той факт, що позивач дійсно є автором Твору та є власником Свідоцтва про реєстрацію авторського права жодним чином не може свідчити та гарантувати, що виключні майнові авторські права належать саме йому.Факт наявності майнових прав на Твір не може підтверджуватися тільки Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на Твір, оскільки таке Свідоцтво видається за заявочним принципом, без перевірки достовірності поданих відомостей та без проведення експертизи, і навіть за наявності немайнових авторських прав, які є невідчужуваними, жодним чином не встановлює факт належності майнових прав на Твір Позивачеві.Позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що майнові права на Твір належать на даний час саме Позивачу, та що такі майнові права на Твір не було відчужено третім особам.Монумент незалежності було встановлено на Майдані Незалежності в м. Київ в 2001 році на замовлення Київської міської державної адміністрації.Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 393-р від 21.08.2001р. проект спорудження у м. Києві Монумента Незалежності України з музеєм «Україна незалежна» було подано саме Київською міськдержадміністрацією.Відповідно до відповіді Мінкультури (№ 2270/Р-1498/20/4.10.3 від 05.08.2020р.) розпорядником інформації щодо Монументу з музейним комплексом та скульптури «Святий заступник Києва Архангел Михаїл» є Київська Міська Державна Адміністрація. Відповідно до інформації, наданої Міністерством культури та інформаційної політики України, Монумент Незалежності на Майдані Незалежності України має правовий статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, взятий на облік наказом Головного управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації від 06.04.2010 р. № 10/13-10.Таким чином, Твір було створено за бюджетні кошти на замовлення Київської міської держадміністрації на конкурсних засадах. Твір є частиною проекту, який посів перше місце за результатами конкурсу. Авторам сплачено авторську винагороду, після чого Твір було прийнято на баланс Київської міської держадміністрації.Відповідачі вважають, що з огляду на вищезазначене, власником виключних майнових прав на Твір є не Позивач, а саме Київська міська державна адміністрація, як єдиний орган, у віданні якого були всі питання, пов`язані з проведенням відповідного конкурсу на замовлення, створення та спорудження Монументу з музейним комплексом (в тому числі визначення переможця конкурсу, оформлення та зберігання всієї необхідної документації у відношенні Монументу , а також із фінансуванням спорудження Монументу та, відповідно, реконструкцією майдан Незалежності у зв`язку із спорудженням Монументу).Водночас Твір створено за замовленням та передано на баланс КМДА, Тому відповідачі не мають достовірної інформації про те, що майнові права на Твір дійсно належать Позивачу, та що внаслідок дій Відповідача можуть порушуватись майнові права Позивача.Відповідачі заперечують проти суми компенсації, що вимагається позивачем, включно з сумою витрат на професійну допомогу, з огляду на те, що Ліцензійний договір є неналежним та недопустимим доказом розміру паушального платежу для розрахунку розміру компенсації в порядку, визначеному пунктом г) частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а визначений позивачем розмір компенсації є суб`єктивним та необгрунтованим. З огляду на викладене даний Ліцензійний договір не може бути прийнятий до уваги для розрахунку суми компенсації.Позивачем також було зазначено в позовній заяві про начебто "обтяжуючі" фактори та відмову відповідача від досудового врегулювання спору, що очевидно є перекручуванням фактів зі сторони позивача, оскільки будь-які "обтяжуючі" фактори у даній справі відсутні та відповідач жодним чином не відмовлявся від досудового врегулювання спору, а навпаки намагався з`ясувати, кому належать виключні майнові права на твір. На підставі викладеного представник відповідачів просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідачів Київську міську державну адміністрацію. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року задоволено частково клопотання представника відповідачів про витребування доказів. 19.05.2021 року від представника третьої особи до суду надійшли Пояснення, відповідно до яких зазначено, що Президент України Указом від 15.03.1996 № 191/96 постановив спорудити у м. Києві Монумент Незалежності України. При цьому в Указі Президента України визначено, що Кабінет Міністрів України має провести відкритий конкурс на кращий проект Монумента незалежності України та за участі КМДА забезпечити проектування і будівництво цього Монумента. Розпорядженням КМДА від 07.08.2000 № 1368 «Про забезпечення проведення експрес конкурсу на кращий проект Монумента незалежності України» була затверджена програми та умови експрес-конкурсу на кращий проект Монумента незалежності України, затверджено склад журі та визначено відповідальних за проведення цього експрес-конкурсу (Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища КМДА з Міністерством культури і мистецтв України та Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України). Розпорядженням КМДА від 24.01.2001 № 93 «Про спорудження монумента на честь проголошення незалежності України з музейним комплексом та реконструкцією майдану незалежності» схвалено доопрацьований проект монумента на честь проголошення незалежності України та вирішено спорудити до 10-ї річниці Монумент Незалежності України. Крім того, визначено замовника спорудження монумента - комунальне об`єднання по експлуатації автомобільних шляхів та споруд на них «Київміськгідрошлях». Генеральною проектною організацією визначено акціонерне товариство «Київпроект», генеральною підрядною організацією визначено відкрите акціонерне товариство «Київметробуд». Розпорядженням КМДА від 27.03.2001 № 556 внесені зміни до вказаного вище розпорядження від 24.01.2001 № 93 та визначено замовником спорудження Монументу Незалежності України Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища КМДА, генеральною підрядною організацією визначено відкрите акціонерне товариство «Київметробуд» із залученням корпорації «Укрреставрація» та ТВО «Художник». Розпорядження КМДА від 27.03.2001 № 556 втратило чинність відповідно до розпорядження КМДА від 07.05.2001 № 929. Крім того, відповідно до п. 10 розпорядження від 24.01.2001 № 93 виконання робіт з будівництва Монумента на честь Незалежності проводилось за рахунок державних капітальних вкладень. Натомість, п. 11 вищевказаного розпорядження роботи з реконструкції майдану Незалежності проводились за рахунок асигнувань з місцевого бюджету. Таким чином, у зв`язку тим, що спорудження Монумента на честь Незалежності відбувалось за рахунок державних коштів, документи, які підтверджують витрати на спорудження цього об`єкта можуть знаходитись в Кабінеті Міністрів України, Міністерстві культури та інформаційної політики України та в Міністерстві Фінансів України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 № 393-р «Про затвердження проекту спорудження у м. Києві Монумента Незалежності України та титулу будови» затверджено проект спорудження, що ще раз підтверджує, що зведення Монумента на честь Незалежності проводилось за рахунок державних капітальних вкладень. При цьому Монумент Незалежності на Майдані Незалежності наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 06.04.2010 № 10/13-10, перезатверджений наказом Департаменту охорони культурної спадщини від 27.12.2019 № 109, занесений до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва. Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища КМДА у 2000-2001 роках безпосередньо проводило експрес конкурс на кращий проект Монумента незалежності України. Рішенням Київської міської ради від 28.11.2002 № 138/298 з метою покращення охорони пам`яток культури, історії, архітектури, об`єктів культурної спадщини було ліквідовано Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища КМДА та створено Головне управління охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Розпорядженням КМДА від 12.06.2003 № 1041 було затверджено Положення про Головне управління охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). У вказаному положенні у п. 2 визначено, що це Головне управління є правонаступником Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища КМДА. Рішенням Київської міської ради від 23.10.2003 № 71/945 було реорганізовано Головне управління охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом приєднання його до Головного управління культури і мистецтв виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). При цьому Головне управління культури і мистецтв виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було перейменовано на Головне управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Рішенням Київської міської ради від 31.03.2005 № 247/2822 була здійснена реорганізація Головного управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом виділу із нього структурного підрозділу управління охорони культурної спадщини та створено на його базі Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). При цьому слід зазначити, що після виділу управління охорони культурної спадщини Головне управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було перейменовано у Головне управління культури і мистецтв виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Розпорядженням КМДА від 28.09.2005 № 1805 (а згодом рішенням Київської міської ради від 11.10.2005 № 239/3700) було затверджено положення про Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). У абз. 2 п. 1 цього положення визначено, що це Головне управління с правонаступником Головного управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у частині, що стосується його компетенції, передбаченої цим положенням. Наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 16.05.2006 № 196 «Про закріплення майна за Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на праві оперативного управління було закріплено основні засоби балансовою вартістю 132847084,00 грн., в тому числі Монумент: центральна фігура, колона, гранітний цоколь зі сходами, портал (п/п № 37 додатку до наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 16.05.06 № 196). Рішенням Київської міської ради від 15.03.2012 № 198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було перейменовано Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.12.2012 № 2177 внесені відповідні зміни до розпорядження КМДА від 28.09.2005 № 1805 про затвердження Положення про Головне управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). На виконання рішення Київської міської ради від 25.12.2014 №741/741 «Про упорядкування діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реорганізовано шляхом приєднання до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). На виконання рішення Київської міської ради від 25.12.2014 №741/741 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.02.2015 № 94 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 25.12.2014 № 741/741» (зі змінами, внесеними розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.10.2015 № 1010) утворена комісія з припинення Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). На виконання п. 10.1 цього рішення щодо здійснення організаційно-правових заходів щодо реорганізації, перейменування та утворення структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зазначених у цьому рішенні, виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав розпорядження від 15.06.2015 № 575 «Про затвердження змін до Положення про Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)». У п.2 цього Положенні чітко вказано, що Департамент культури є правонаступником Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). На виконання рішення Київської міської ради від 01.06.2017 № 421/2643 «Про деякі питання діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» утворено Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом виділу управління збереження історичного середовища та охорони об`єктів культурної спадщини з Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який є правонаступником у частині відповідного майна, прав та обов`язків Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). На Департамент покладено завдання та функції у сфері охорони культурної спадщини, передбачені Положенням про Департамент, яке затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.03.2018 № 381 «Про затвердження Положення про Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» (зі змінами, внесеними розпорядженням КМДА від 29.05.2020 № 771). Як зазначено у п. 2.2 рішення від 25.12.2014 №741/741, Департамент є правонаступником у частині відповідного майна, прав та обов`язків Департаменту культури. Вказаним рішенням було зобов`язано виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) здійснити організаційно-правові заходи щодо утворення та перейменування структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зазначених у п.н. 1 та 3 цього рішення (п. 4.1), утворити відповідні комісії з виділу структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зазначених у п. 1 цього рішення (п. 4.2) та затвердити розподільчі баланси у встановленому порядку (п. 4.3). На виконання цього рішення виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) було видано розпорядження від 13.09.2018 № 1679 «Про затвердження розподільчого балансу Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)». Вказаним розпорядженням було затверджено розподільчий баланс, складений відповідною комісією (розпорядження додається). Зокрема, у вказаному розпорядженні майно, що передається, зазначається у розділі І «Основні засоби» «первісна вартість», код рядка 1001 на загальну суму 847 970,49 грн. Тобто, із вказаного вище вбачається, що до Департаменту не передавався на баланс Монумент незалежності України. Департамент не є правонаступником Департаменту культури у частині відповідних прав на це майно. Монумент незалежності України, знаходиться на балансі Департаменту культури, що не заперечується і Департаментом культури. Представник звертає увагу, що відповідно до акту прийому-передачі основних засобів від 27.12.2018 до Департаменту охорони культурної спадщини зокрема не передавалися права та обов`язки щодо Монументу Незалежності України, а також всі документи, які слугували підставою для проведення експрес-конкурсу. 02.06.2021 року від представника відповідачів [PERSON] до суду була подана Відповідь на пояснення третьої особи, відповідно до якої зазначено, що відповідачі заявляють про те, що Управління охорони об`єктів культурної спадщини та історичного середовища Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу КМДА не є належним представником третьої особи, а також не надано будь-якої інформації та/або документів щодо проведення конкурсу на кращий проект Монумента незалежності України в 2000-2001 р. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представники відповідачів у судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - Київської міської державної адміністрації - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27.01.2004 за [PERSON] було зареєстровано авторське право на Головну скульптуру Монумент Незалежності Укоаїни - «Оранта Переможиця», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права №9928, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності (а.с. 16, т. 1). 30.05.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 6 , ПТП № 4 , ТВК «Метроград», сектор «Б» було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: запальничку ЗІППО, газ «Київ» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - « Оранта-Переможиця». 30.05.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Софіївська, 1 , було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: металевий дзвіночок золотого кольору «Майдан Незалежності» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - « Оранта-Переможиця». 30.05.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, Бесарабська площа, 1, ТЦ «Метроград», ПТП № 4, сектор «Г» , було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: металевий дзвіночок золотого кольору «Майдан Незалежності» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - « Оранта-Переможиця». 30.05.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13А , було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: магніт металічний «коллаж чашка серебро » із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця». 08.07.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 13А , було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: магніт металічний «коллаж бабочка серебро » із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - « Оранта-Переможиця». 08.07.2020 року в магазині під назвою « Folkmart », господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON] , за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 6 , ПТП № 4 , ТВК «Метроград», сектор «Б», було виявлено розповсюдження товарів із зображенням Твору Автора , зокрема: металевий дзвіночок золотого кольору «Майдан Незалежності» із протиправно використаним Твором Автора , а саме скульптурою Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця». Реалізація зазначених товарів підтверджується розрахунковим документом - фіскальними чеками та квитанціями з банківського терміналу, з яких вбачається, що господарську діяльність та розповсюдження товарів здійснюється саме відповідачами ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] . Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Відповідно до положень ст. 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Згідно ч. 1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 ЦК України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 441 ЦК України використання твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо. Відповідно до вимог ст. 435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. За приписами ст.14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Відповідно до ст. 15 ч. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами. Згідно із ст.32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Підставою для судового захисту відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське і суміжні права» є вчинення будь-якою особою дій, що порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені ст.ст.15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням обмежень, передбачених ст. ст. 21-25, 42 і 43 Закону. Відповідно до вимог ст. 52 вказаного Закону при порушенні будь-якою особою авторських прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотримання передбачених договором умов використання творів, суб`єкти авторського права мають право звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або виплату компенсацій, вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що особа, яка порушила майнові права суб`єктів авторського права, повинна нести відповідальність, встановлену чинним законодавством. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. У своїх позовних вимогах позивач стверджує, що його повіреною особою були придбані контрафактні примірники Твору, розповсюдження здійснювалося відповідачами, при цьому було порушено його авторські права. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що примірники товару, які були придбані у магазинах та на яких міститься зображення Монументу незалежності, є такими, що порушують його авторське право, зокрема, не було надано будь-яких експертних висновків щодо відповідності зображення, що розміщено на товарі, твору, авторське право на яке наявне у позивача. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 54 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Отже, основною метою статті 1 Першого протоколу є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном. Слід зауважити, що в основу ст. 1 Першого протоколу покладено два рішення - "Маркс проти Німеччини" та "Спорронг і Лоннрот проти Швеції", якими визначено основні вимоги стосовно застосування ст. 1 Першого протоколу щодо захисту права власності. Як встановлено судом, Указом Президента України від 15.03.1996 № 191/96 постановлено спорудити у м. Києві Монумент Незалежності України. При цьому, в Указі Президента України визначено, що Кабінет Міністрів України має провести відкритий конкурс на кращий проект Монумента незалежності України та за участі КМДА забезпечити проектування і будівництво цього Монумента. Розпорядженням КМДА від 07.08.2000 № 1368 «Про забезпечення проведення експрес конкурсу на кращий проект Монумента незалежності України» була затверджена програми та умови експрес-конкурсу на кращий проект Монумента незалежності України, затверджено склад журі та визначено відповідальних за проведення цього експрес-конкурсу (Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища КМДА з Міністерством культури і мистецтв України та Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України) (а.с. 80-82, т. 3). Розпорядженням КМДА від 24.01.2001 № 93 «Про спорудження монумента на честь проголошення незалежності України з музейним комплексом та реконструкцією майдану незалежності» схвалено доопрацьований проект монумента на честь проголошення незалежності України та вирішено спорудити до 10-ї річниці Монумент Незалежності України. Крім того, визначено замовника спорудження монумента - комунальне об`єднання по експлуатації автомобільних шляхів та споруд на них «Київміськгідрошлях». Генеральною проектною організацією визначено акціонерне товариство «Київпроект», генеральною підрядною організацією визначено відкрите акціонерне товариство «Київметробуд» (а.с. 183-184, т. 3). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.03.2001 року №73-р, на виконання Указу Президента України від 15.03.1996 року № 191 «Про спорудження Монумента Незалежності України» визначено Київську міськдержадміністрацію замовником спорудження у м. Києві Монумента Незалежності України до складу якого включаються споруджувані музей «Україна незалежна» та пантеон Національної слави, присвячені вшануванню пам`яті видатних борців за свободу і незалежність України (а.с. 162, т. 2). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 № 393-р «Про затвердження проекту спорудження у м. Києві Монумента Незалежності України та титулу будови» затверджено проект спорудження, що підтверджує, що зведення Монумента на честь Незалежності проводилось за рахунок державних капітальних вкладень (а.с. 188-189, т. 3). Як вбачається з відповіді Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №060-3684 від 24.07.2020, в результаті реорганізації Управління охорони культурної спадщини, все майно, у тому числі і скульптури Архангела Михаїла, Головної скульптури Незалежності України «Оранта-Переможниця», у жовтні 2015 року на підставі Акту приймання-передачі основних засобів були передані на баланс Департаменту культури (а.с. 59, т. 3). Відповідно до листа Міністерства культури та інформаційної політики №2270/Р-1498/20/4.10.3 від 05.08.2020, «Монумент Незалежності» на Майдані Незалежності у м. Києві не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, разом з тим, наказом Головного управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації від 06.04.2010 № 10/13-10 взятий на облік та набув правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. Таким чином, Твір було створено за бюджетні кошти на замовлення Київської міської державної адміністрації на конкурсних засадах. Твір є частиною проекту, який посів перше місце за результатами конкурсу. Авторам сплачено авторську винагороду, після чого Твір було прийнято на баланс Київської міської держадміністрації. З наведеного вбачається, що власником виключних майнових прав на Твір є саме Київська міська державна адміністрація, як єдиний орган, у віданні якого були всі питання, пов`язані з проведенням відповідного конкурсу на замовлення створення та спорудження Монументу з музейним комплексом. Зважаючи на той факт, що балансоутримувачем Головної скульптури Незалежності України «Оранта-Переможниця» є Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та зазначена скульптура має статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, майнові права на Твір позивачу не належать. Крім того, позивач не довів належними доказами тотожності об`єкта, який було на думку позивача розповсюджено відповідачами, і твору, права на який належать позивачеві. Позивачем не представлено до суду фото твору скульптури Головної скульптури Монументу Незалежності України - «Оранта-Переможиця». Тому суд позбавлений можливості встановити тотожність цих об`єктів. Також слід зазначити, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок.В узагальненні судової практики в Пленумі ВСУ від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» (пункт 4) визначено, що реєстрація авторського права може здійснюватись на вимогу суб`єкта авторського права. Водночас така реєстрація авторського права не має правовстановлюючого характеру.Так, відповідно до п. 17 Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1756, під час розгляду заявки про реєстрацію авторського права на твір не проводиться експертиза твору та не встановлюється факт виникнення авторства. При цьому також до переліку обов`язкових документів, які мають надаватись разом із заявкою про реєстрацію авторського права не включено будь-яких договорів з авторами на створення творів, але можуть подаватись додатково.Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у відповідь на Адвокатський запит адвоката Резніченко А.Ю. надало засвідчені матеріали заявок, на підставі яких були прийняті рішення щодо видачі Свідоцтв реєстрацію авторського права на ім`я [PERSON] на Твори архітектури "Головна Скульптура Монументу Незалежності України "Оранта-Переможниця" (Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 9928) та "Скульптура "Святий заступник Києва Архангел Михаїл" (Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 9926).В матеріалах даних заявок будь-які договори з авторами відсутні. Однак, в матеріалах заявок містяться Довідки № 209/1 від 13.10.2001 р. та №140/1 від 16.07.2003 р., видані КТВК «Художник», в яких зазначено, що Твір було створено на підставі Договорів між автором [PERSON] і КТВК "Художник" від 07.05.2001 р./н/з № 1292 та від 01.10.2001 р./н/з № 1372,що Твір було створено для міста Києва.Є очевидним, що факт наявності майнових прав на Твір не може підтверджуватися тільки Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на Твір, оскільки таке Свідоцтво видається за заявочним принципом, без перевірки достовірності поданих відомостей та без проведення експертизи, і навіть за наявності немайнових авторських прав, які є невідчужуваними, жодним чином не встановлює факт належності майнових прав на Твір Позивачеві.Позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що майнові права на Твір належать на даний час саме позивачу, а також що такі майнові права на Твір не було відчужено третім особам. Також слід зазначити, що на підтвердження своїх авторських прав на твір позивачем надано до суду Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 9928.Але при цьому той факт, що позивач дійсно є автором Твору та є власником Свідоцтва про реєстрацію авторського права, жодним чином не може свідчити та гарантувати, що виключні майнові авторські права належать саме йому. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок. В узагальненні судової практики в Пленумі ВСУ від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» (пункт 4) визначено, що реєстрація авторського права може здійснюватись на вимогу суб`єкта авторського права. Водночас така реєстрація авторського права не має правовстановлюючого характеру.Так, відповідно до п. 17 Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1756, під час розгляду заявки про реєстрацію авторського права на твір не проводиться експертиза твору та не встановлюється факт виникнення авторства. При цьому також до переліку обов`язкових документів, які мають надаватись разом із заявкою про реєстрацію авторського права не включено будь-яких договорів з авторами на створення творів, але можуть подаватись додатково. Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у відповідь на Адвокатський запит адвоката Резніченко А.Ю. надало засвідчені матеріали заявок, на підставі яких були прийняті рішення щодо видачі Свідоцтв реєстрацію авторського права на ім`я [PERSON] на Твори архітектури "Головна Скульптура Монументу Незалежності України "Оранта-Переможниця" (Свідоцтво про страцію авторського права № 9928) та "Скульптура "Святий заступник Києва Архангел Михаїл" (Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 9926).В матеріалах даних заявок будь-які договори з авторами відсутні. Однак, в матеріалах заявок містяться Довідки № 209/1 від 13.10.2001 р. та №140/1 від 16.07.2003 р., видані КТВК «Художник», в яких зазначено, що Твір було створено на підставі Договорів між автором [PERSON] і КТВК "Художник" від 07.05.2001 р./н/з № 1292 та від 01.10.2001 р./н/з № 1372,що Твір було створено для міста Києва. Є очевидним, що факт наявності майнових прав на Твір не може підтверджуватися тільки Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на Твір, оскільки таке Свідоцтво видається за заявочним принципом, без перевірки достовірності поданих відомостей та без проведення експертизи, і навіть за наявності немайнових авторських прав, які є невідчужуваними, жодним чином не встановлює факт належності майнових прав на Твір Позивачеві. Позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що майнові права на Твір належать на даний час саме позивачу, а також що такі майнові права на Твір не було відчужено третім особам. Також під час розгляду справи судом було направлено запит до КТВК «Художник» щодо надання договорів, укладених з позивачем при створенні Монументу. Згідно наданої суду відповіді відповідні договори відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, як безпідставного та необґрунтованого. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed