Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 33492 гривні 75 копійок за кредитним договором № 217614298 від 24 вересня 2014 року та судові витрати у розмірі 1921 гривна. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з метою отримання банківських послуг та уклав кредитний договір № 217614298 від 24 вересня 2014 року, згідно умов якого отримав кредит в сумі 14832,60 гривень, строком на 24 місяці з річною відсотковою ставкою в розмірі 14,99%. 30.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, передано (відступлено) право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаним у Реєстрі боржників. Згідно п.1.2. договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників та кредитними договорами. Відповідно до додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги від 30 липня 2018 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 33492,75 гривень, з яких 11830,21 гривні - заборгованість за основною сумою боргу; 1462,99 гривень - заборгованість за відсотками; 12783,25 гривень - заборгованість за щомісячною платою за кредитом; 7416,3 гривень - заборгованість за пенею. Згідно з п. 6.2.3 Договору відступлення прав вимоги, Права Вимоги переходять до ТОВ "ФК "ЄАПБ" з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ "ФК "ЄАПБ" стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "ФК "ЦФР" умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається. Відповідно до п. 3.1. Договору відступлення прав вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників. На виконання п. 6.6. Договору відступлення прав вимоги, згідно вимог от. ст. 512-514, 516 ЦК, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення «Укрпошта» від імені ТОВ "ФК "ЦФР" направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ"ФК"ЄАПБ". Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Відповідно до п. 6.4. Договору відступлення прав вимоги, у випадку, якщо з моменту переходу до ТОВ "ФК "ЄАПБ" Права Вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" отримав від Боржників/Державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення Заборгованості Боржників, ТОВ "ФК "ЦФР" зобов`язаний перерахувати вказану суму ТОВ "ФК "ЄАПБ" протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її отримання. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок ТОВ «ФК«ЦФР», вони були б перераховані на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ" та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 33492,75 гривень та судові витрати. 9 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 40). 10 січня 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позовні заяву, в подальшому 25 лютого 2021 року відповідач надав до суду уточнення до відзиву на позовну заяву в якому просив позовну заяву задовольнити частково (а.с. 71-75, 125-130). Уточнення до відзиву мотивовано тим, що право позивача пред`явити вимогу про стягнення заборгованості виникло з 19 лютого 2015 року, коли відбулося перше прострочення щомісячної виплати, що було передбачено умовами Кредитного договору та додатками до цього договору. Тому з посиланням на правову позицію Верховного Суду (постанову від 22 січня 2020 року по справі № 336/5798/14) та ч.3 та 4 ст. 267 ЦК України просив суд застосувати позовну давність у даному спорі, оскільки позивач звернувся до суду 6 вересня 2019 року, а тому позовна давність не спливла лише до одного щомісячного платежу, як передбачено додатком до Кредитного договору, а саме за 16 вересня 2016 року на загальну суму 1116,44 гривень. Відповідач вважає, що «Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» є нікчемним, оскільки згідно наданої позивачем довідки (графіку розрахунку коштів по кредиту) та Розрахунку заборгованості, списання кредиту виконувалось згідно черговості погашення вимог, вказаних у пункті 6 «Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» , наданих позивачем під редакцією від 30 березня 2015 року. Але він не ознайомлювався із подібними умовами кредиту, оскільки на момент отримання кредиту 24 вересня 2014 року їх ще не існувало, а також в пункті № 7 підписаного договору № 217614298 йшла мова про загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР». Вказує, що він не підписував умов кредиту, за яким йому нараховували заборгованість в такому високому розмірі. Відповідач зазначає, що у підписаному ним договорі № 217614298 від 24 вересня 2014 року та додатку до договору вказані дата надання кредит, сума кредиту, строк на який надається кредит, внесення плати за кредитом згідно графіку платежів, річна відсоткова ставка та інші виплати. Оскільки інше в договорі не вказане, строком кредитування можна вважати строк нарахування процентів за кредитом згідно графіку платежів : з 24 вересня 2014 року по 16 вересня 2016 року. Враховуючи, що «Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» є нікчемними, а договором № 217614298 від 24 вересня 2014 року не погоджено інше, позивач вважає що нарахування процентів за договором, окрім вказаних в графіку платежів є безпідставними та неправомірними; по завершені спеціального строку позовної давності в 1 рік, що настало 30.07.2019 року, позивач втратив право вимоги щодо виплати пені чи інших штрафних санкцій за прострочення погашення кредиту; згідно графіку платежів, загалом по кредиту мала бути повернута сума у 26794,79 гривень, позивачем сплачено за кредитом 14250 гривень. Визнає заборгованість в сумі 1116,44 гривень, що є щомісячним платежем за 16 вересня 2016 року згідно додатка до Кредитного договору, іншу частину вимог не визнає у зв`язку з спливом позовної давності. 28 січня 2020 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, відповідно якій просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, який не містить заперечення по суті позовних вимог, та не надав жодних доказів , які б мали істотне значення для правильного вирішення справи (а.с. 87-91). Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 24 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (далі - Первісний кредитор чи ТОВ"ФК"ЦФР") та [PERSON] укладено кредитний договір № 217614298 від 24 вересня 2014 року, згідно умов якого отримав кредит в сумі 14832,60 гривень, строком на 24 місяці з річною відсотковою ставкою в розмірі 14,99% (а.с. 5-6). 30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ", Позивач) укладено ДОГОВІР ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВ ВИМОГИ № 20180730 (далі - Договір відступлення прав вимоги), у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і Боржниками (Портфель Заборгованості) (а.с. 20-23). Згідно з п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ "ФК "ЦФР" (далі - Реєстр Боржників) - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 (витяг з Реєстру Боржників додається), ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 217614298 від 24 вересня 2014 року в сумі 33492,75 з яких 11830,21 гривні - заборгованість за основною сумою боргу; 1462,99 гривень - заборгованість за відсотками; 12783,25 гривень - заборгованість за щомісячною платою за кредитом; 7416,3 гривень - заборгованість за пенею. Згідно п. 6.2.3. Договору відступлення прав вимоги, Права Вимоги переходять до ТОВ "ФК "ЄАПБ" з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ "ФК "ЄАПБ" стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "ФК "ЦФР" умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається. Згідно п. 3.1. Договору відступлення прав вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників. На виконання п. 6.6. Договору відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ від імені ТОВ "ФК "ЦФР" направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ"ФК"ЄАПБ" (копія повідомлення додається). Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитного договору, Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу (копія повідомлення додається). Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Згідно Правової позиції Верховного Суду України зазначеній в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору; неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора ТОВ "ФК "ЦФР", які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до п. 6.4. Договору відступлення прав вимоги, у випадку, якщо з моменту переходу до ТОВ "ФК "ЄАПБ" Права Вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" отримав від Боржників/Державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення Заборгованості Боржників, ТОВ "ФК "ЦФР" зобов`язаний перерахувати вказану суму ТОВ "ФК "ЄАПБ" протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її отримання. Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунок Попереднього Кредитора (ТОВ "ФК "ЦФР"), вони були б перераховані на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ" та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 30 липня 2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за Кредитним договором № 217614298 від 24 вересня 2014 року в сумі 33492,75 гривень. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до п. 7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Згідно розрахунку заборгованості за договором, заборгованість станом на 30 липня 2018 року становить 33492,75 гривень, з яких 11830,21 гривні - заборгованість за основною сумою боргу; 1462,99 гривень - заборгованість за відсотками; 12783,25 гривень - заборгованість за плату за управління кредитом (зазначено у розрахунку заборгованості а.с. 17); 7416,3 гривень - заборгованість за пенею. У Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 року по справі №522/18855/16 зазначив, що плата за послуги, що супроводжують кредит, тобто компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача, є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Таким чином, суд частково погоджується із запереченнями відповідача та вважає що нарахування плати за управління кредитом в розмірі 12783,25 гривень є незаконним, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо застосування строків позовної давності. Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки на думку відповідача під час зверненням позивача до суду 6 вересня 2016 року позовна давність не спливла лише до одного щомісячного платежу за 16 вересня 2016 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, за змістом ст. 261 початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов. 30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730. Таким чином, строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги 30 липня 2018 року, та має часові рамки з 30 липня 2018 року по 30 липня 2021 року. А відтак позивач, звернувся до суду 10 вересня 2019 року, в межах, встановлених статтею 257 ЦК України - трьох річного строку. Разом з тим, позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення пені, яка підлягає обрахунку та стягненню в межах 1 року (12 місяців), що передував зверненню позивача до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (але з дотриманням принципу диспозитивності - в межах заявлених вимог). Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови кредитного договору № 217614298 від 24 вересня 2014 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості на загальну суму 13293,20 гривень, а саме: 11830,21 гривні - заборгованість за основною сумою боргу; 1462,99 гривень - заборгованість за відсотками підлягають задоволенню, а в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до приписів статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial