Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 18 січня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості. За даним договором вона набувала майнові права на квартиру [ADDRESS] . На виконання умов договору вона мала укласти договір купівлі-продажу деривативу, сплативши за нього 254\~672,50 грн., та сплатити по договору 253\~165 грн. Термін введення будинку в експлуатацію встановлено до 30 червня 2017 року. У грудні 2017 року вона направила претензію до відповідача щодо порушення ним строків. З отриманої відповіді вбачалось перенесення термінів на третій квартал із зазначенням причин порушення строків введення об`єкту в експлуатацію, при цьому відповідачем було визнано порушення зобов`язання, передбаченого договором. Вказала, що укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав, вона мала на меті в подальшому здавати квартиру в оренду. Тому 20 лютого 2017 року вона уклала попередній договір з орендарем із зобов`язанням укласти основний договір оренди 01 липня 2017 року, вартість оренди на місяць становить 8000 грн. Оскільки відповідач порушив строки введення об`єкту в експлуатацію, тому вона не змогла отримати оренду плату. Неправомірними діями відповідача їй завдано збитку в розмірі 152\~000 грн. (дев`ятнадцять місяців), які відповідач зобов`язаний відшкодувати на підставі ст.ст. 22, 614, 623 ЦПК України. Просив суд стягнути з ТОВ «Європейка» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 152000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Не погоджуючись з позовом, ТОВ «Європейка» подали суду відзив. Вказали, що дійсно 18 січня 2017 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, позивач направила на яких адресу претензію, виклавши причини затримки введення об`єкту в експлуатацію. А саме, після проведеної позапланової перевірки були скасовані рішення про скасування МБУ, скасовані декларації про початок будівництва. У подальшому тривали судові процеси щодо правомірності прийнятих рішень та рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року рішення Департаменту ДАБІ визнані протиправними та скасовані. Про перенесення строків введення об`єкту в експлуатацію позивачка повідомлялась. Вважають, що на підставі договору, норм чинного цивільного законодавства, вина як обов`язкова умова відповідальності в даному випадку відсутня. Затримка відбулась через дії та вину органів виконавчої влади, органів довільної системи. Вказали також, що попередній договір оренди житла, поданий [PERSON] , є нікчемним, оскільки на підставі ст. 793 ЦК України має бути нотаріально посвідченим. Позивачка не мала права укладати договір на квартиру, яка не була об`єктом нерухомого майна, її не існувало як об`єкт цивільного обороту, а право власності на квартиру виникає лише після проведеної державної реєстрації права. Позивачка не довела, що вона понесла збитки за попереднім договором, за яким товариство не є стороною в ньому, та укладення такого договору не створює для товариства будь-яких наслідків. Тому просили відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При розгляді справи судом встановлено, що 18 січня 2017 між ТОВ «Європейка» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав № С103/11/165/153. Згідно п. 2.1. даного договору ТОВ "Європейка" продає Покупцю майнові права на об`єкт нерухомості, яким згідно Специфікації - Додаток № 1, що є невід`ємною частиною договору, а саме на двохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] [NUMBER] . Відповідно до п. 2.10. договору термін введення об`єкта будівництва в експлуатацію встановлений у Специфікації (Додаток№ 1 до Договору). Термін введення об`єкта будівництва може бути перенесено на трок, що не перевищує 4 (чотирьох) календарних місяців, за умови обов`язкового повідомлення про це покупця. Таке перенесення не вважається порушенням Продавцем умов цього договору. Відповідно до специфікації термін введення об`єкта будівництва в експлуатацію є 30 червня 2017 року. У відповідності до п. 6.10. договору у випадку, якщо продавець, з урахуванням п. 2.10. цього договору, порушить термін введення об`єкту будівництва в експулатаціцю, він зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості майнових прав за цим Договором за кожен день прострочення. Пункт 6.11. договору передбачає що продавець звільняється від відповідальності за невиконання п. 3.1. цього договору, з урахуванням п. 2.10. цього договору якщо затримка відбулася з вини: органів виконавчої влади, місцевого експлуатуючих організацій, органів дозвільної системи. Згідно п. 11.1. договору будь-які зміни або доповнення до цього договору повинні бути викладені у письмовій формі і належним чином підписані сторонами. Будь-які зміни і доповнення до цього договору, виконані відповідно до вимог п. 11.1., складають невід`ємну частину цього Договору (п. 11.2. договору). Станом на 30 червня 2017 року об`єкт будівництва в експлуатацію не був введений. Рішенням Києво-Святощинського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року було відмолено в задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейка» про зміну договору та відшкодування штрафу. При розгляді даної справи [PERSON] просила суд змінити п.6.10 договору купівлі-продажу майнових прав № С103/11/165/153 від 18.01.2017 р. та викласти в такий редакції: якщо продавець, з урахуванням п.2.10 Договору купівлі-продажу майнових прав № С103/11/165/153 від 18.01.2017 р. порушить термін введення в експлуатацію об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] / [ADDRESS] ,то продавець ТОВ "Європейка" зобов`язаний сплатити на користь Покупця штраф в розмірі 0,07 відсотків від вартості майнових прав за кожен день прострочки, що складає 177 гривень 21 копійка. Штраф може бути нараховано за період прострочення строку введення в експлуатацію об`єкту нерухомості не більше 6 місяців. За порушення строку введення в експлуатацію об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] Продавець сплачує Покупцю крім штрафу збитки, які зазнав Покупець у зв`язку з простроченням Продавцем строку введення в експлуатацію об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати ТОВ " Європейка" сплатити на користь [PERSON] штраф в розмірі 32606 (тридцять дві тисячі шістсот шість) гривень 64 копійки. Стягнути витрати на експертне дослідження в розмірі 4000 гривень. Постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2019 року рішення районного суду залишено без змін. При цьому судом встановлено, що Встановлення факту невиконання відповідачем зобов`язань в частині строків здачі об`єкту в експлуатацію, є недостатнім для висновку суду, що передбачена договором відповідальність у виді пені, має бути замінена на штраф, в розмірі, який зазначає позивач, без згоди іншої сторони договору. Так, як сторони договору, не передбачили такого виду відповідальності, як штраф і суд не встановив, наявності правових підстав для зміни умов договору в цій частині, суд правомірно відмовив у позовних вимогах про стягнення штрафу в розмірі 32 606 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Умови попереднього договору повинні дозволяти установити предмет, а також інші істотні умови майбутнього основного договору. Істотні умови договору визначені п. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України. Встановлено, що 20 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір. Предметом договору є домовленість щодо укладення договору оренди квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, вимоги щодо форми попереднього договору встановлені ст. 635 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Предметом попередніх договорів між сторонами від 19 лютого 2015 року, укладені в простій письмовій формі, зазначені об`єкти нерухомого майна земельна ділянка. Відповідно до ст.. 793, ст. 794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. П.8 попереднього договору сторони погодили, що договір оренди починає діяти з 01 липня 2017 року по 30 червня 2022 року включно. А відтак, вимоги щодо форми договору сторонами дотримано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. ч. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Отже, оскільки попередній договір не був посвідчений нотаріально, як того вимагає закон для укладення договору оренди нерухомого майна на строк більше ніж 3 роки, суд приходить до висновку, що такий договір є нікчемним з моменту його укладення, а тому не є підставою виникнення будь-яких прав та обов`язків сторін договору. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов`язання; 2) збитки; 3) причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; 4) вина. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Пред`являючи вимоги про відшкодування збитків позивач має довести, що ці збитки не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених коштів. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що вимоги позивача про стягнення збитків базуються на порушення відповідачем своїх обов`язків щодо введення будинку в експлуатацію. Такий збиток є теоретичними, побудований на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний, дійсний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні позивачем не вказано, які права та обов`язки товариства виникають, змінюються або припиняються по попередньому договору оренди. Позивачем не враховані умови договору від 18 січня 2017 року щодо звільнення відповідальності. Також суд враховує наявність судових спорів щодо дозвільних документів на будівництво. Тому в задоволенні вимог про відшкодування збитків суд відмовляє. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed