Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з 5 липня 2013 року приступив до виконання трудових обов'язків охоронника в Приватному підприємстві «Рубіж Україна-А» по охороні об'єкту, промислової зони Марганецької птахофабрики в с. Зоря Томаківського району Дніпропетровської області. У зв'язку із систематичним порушенням відповідачем трудового законодавства позивач вирішив припинити трудові відносини з 28 листопада 2013 року і подав рапорт на звільнення. При звільненні відповідач з ним не провір розрахунок по заробітній платі, раніше виплата заробітної плати здійснювалась у меншому розмірі ніж це передбачено законодавством , при звільненні відповідачем не було виплачено вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпПУ , тому за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача 12 844.22 грн заборгованості із заробітної плати за період з 05.07.2013 року по 28.11.2013 року, 49640.50 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 11398.50 грн вихідної допомоги та 10 000 грн завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснив що в газеті «Маловисківські вісті» прочитав оголошення відповідача про роботу і 5 липня 2013 року прибув в м. Кіровоград за місцем розташування офісу відповідача, у заступника директора з персоналу ПП «Рубіж-Україна-А» [PERSON] написав заяву про прийняття на роботу охоронником, та надав йому трудову книжку, але він її відразу повернув, посилаючись на зайнятість. В той же день йому було видано форму охоронця ПП "Рубіж Україна" і доставлено на охоронюваний об'єкт - промислову зону Марганецької птахофабрики, яка розташована в с. Зоря Томаківського району Дніпропетровської області. З директором підприємства [PERSON] з приводу працевлаштування не говорив і в нього щодо офіційного працевлаштування не цікавився. Посвідчення охоронця не отримував. З правилами трудового розпорядку його під розпис ознайомив заступник директора з персоналу [PERSON] , а роботу виконував за вказівками начальник охорони [PERSON], який і визначив робоче місце. Заробітну плату також видавав [PERSON], який з ним розрахувався лише за 27 робочих днів, видавши 1720 грн. В зв"язку з численими порушеннями з боку відповідача трудового законодавства 28.11.2013 року він написав заяву на звільнення, яку передав через плимінника директора ПП "Рубіж Україна - А". Оскільки належні розрахунки з ним проведені не були вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача не визнав пред'явлений позов, посилаючись на те, що керівник ПП «Рубіж - Україна - А» не ухвалював накази чи розпорядження щодо зарахування позивача на роботу охоронником, трудовий договір не укладався. Позивач не довів щодо фактичного допуску до роботи з відома власника або уповноваженого ним ограну ПП «Рубіж - Україна - А». Представник відповідача стверджує, що з 5.07.2013 року по 28.11.2013 року ПП «Рубіж - Україна - А» в трудових відносинах з позивачем не перебувало та не являється правонаступником ПП «Рубіж Україна». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що зі слів позивача йому відомо про те, що останній з 5.07.2013 року працював охоронником на птахофабриці та з ним не розрахувались. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його батько - позивач по справі , дійсно з липня 2013 року по листопад 2013 року працював охоронником в ПП «Рубіж Україна». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй достовірно відомо, що її чоловік з 05.07.2013 року по 4.11.2013 року працював охоронником в ПП "Рубіж Україна - А", з 5.11.2013 року по 27.11.2013 року він перебував у відпустці, а 28.11.2013 року він написав заяву про звільнення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що 05.07.2013 року він разом з [PERSON] поїхали на роботу до ПП "Рубіж Україна А", 22.07.2013 року він звільнився, а [PERSON] залишився працювати охоронником. Заслухавши пояснення позивача , його представника, представника відповідача, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку , що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях. Судом було роз»яснене сторонам по справі про їхній обов»язок доказування та наслідки ненадання доказів. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Проте, всупереч вказаним нормам, позивачем не представлено належних доказів на підтвердження того, що він перебувала у трудових відносинах з відповідачем, який порушував вимоги трудового законодавства в частині оплати праці найманих працівників, що було б підставою для стягнення заробітку. А застосованими судом заходами таких доказів не здобуто. Так, зі статуту Приватного підприємства "Рубіж - Україна - А" вбачається, що вказане підприємство не являється правонаступником ПП "Рубіж - Україна". Згідно п. 6.4 статуту, штатний розклад та умови праці робітників підприємства затверджує директор підприємства та укладає з ними контракти (а.с. 93-99). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівником ПП "Рубіж Україна - А" являється [PERSON] (а.с. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи з укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов»язаний роз»яснити працівникові його права і обов»язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто та можливі наслідки їх впливу на здоров»я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором ; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами ; проінформувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, як то ознайомлення з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, з посадовою інструкцією, документами, у яких обумовлено розмір щомісячної заробітної плати, визначено робоче місце тощо. Також не надано доказів того, що виконувана працівником робота за трудовим договором відображалась (враховуватися) у документах первинного бухгалтерського обліку. Письмові докази того, що відповідач як роботодавець зобов'язався виплачувати заробітну плату, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, що [PERSON], як працівник зобов'язався підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку також відсутні. Надана позивачем копія графіку чергувань (а.с.21) судом не може розцінюватись як належний доказ про фактичне його допущення до роботи в ПП «Україна Рубіж - А», оскільки даний документ не містить ідентифікаційних ознак юридичної особи (роботодавця), він не затверджений уповноваженою особою ПП "Рубіж Україна - А" та не містить доказів про ознайомлення з ним позивача, як того вимагає закон. Як встановлено у судовому засіданні відповідач заперечував факт існування трудових відносин із позивачем та залучення його до роботи у вказаний в позові період, а отже в даному випадку не можна вважати, що відбувся фактичний допуск до роботи. Показання свідка [PERSON] суд не приймає як належний доказ у справі, оскільки вона являється дружиною позивача та є зацікавленою у вирішенні справи на його користь. Показання свідка [PERSON] не можуть бути належним доказом у справі, оскільки про всі обставини щодо роботи позивача йому відомо зі слів самого позивача, він не був очевидцем жодних фактів. Показання свідка [PERSON] в даному випадку оцінюється в сукупності з іншими наданими доказами, в тому числі письмовими, та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з копії трудової книжки свідка вбачається, що він фактично працював з 16.12.2012 року по 03.07.2013 року в ПП "Рубіж Україна" (а.с.131), а записи про його працевлаштування до ПП "Рубіж Україна - А" у спірний період, в його трудовій книжці відсутні взагалі. Натомість, в судовому засіданні позивач визнав, що накази про прийняття його на роботу та звільнення не приймалися, він з директором ПП "Рубіж Україна - А" [PERSON] з приводу працевлаштування не говорив і в нього щодо офіційного працевлаштування не цікавився, складався графік чергування, однак він не був затверджений власником підприємтсва чи уповноваженим ним органом (посадовою особою), докази про роз»яснення прав та обов'язків, умови праці під розписку позивачу у справі відсутні. З огляду на викладене, суд не знаходить законних підстав для встановлення позивачу факту перебування у трудових відносинах з відповідачем в період з з 05.07.2013 року по 28.11.2013 року.

Outcome: dismissed