Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа гаражно - будівельний кооператив «Лісний-2» про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу. 12.04.2016 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про розподіл майна подружжя, який ухвалою Нетішинського міського суду від 10.05.2016 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Згідно позовної заяви, заяв про зміну та збільшення позовних вимог, з 06.06.1987 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.12.2015 року. За час спільного проживання у шлюбі сторони за спільні сумісні кошти набули у власність наступне майно: гараж з підвальним приміщенням №387 в гаражно - будівельному кооперативі «Лісний-2» м.Нетішин вартістю 74490 грн., який є незавершеним будівництвом та не прийнятий в експлуатацію; автомобіль марки «Рено Сценік» державний номер «ВХ 0547 ВТ» вартістю 173810 грн.; телевізор «LG» вартістю 1000 грн.; телевізор «LG електронік» вартістю 1000 грн.; морозильну камеру «Атлант» вартістю 2000 грн.; пилосмок «Zelmer» вартістю 1000 грн.; холодильник «Nord» вартістю 1500 грн.; мікрохвильову піч «Саndi» вартістю 500 грн.; мотопомпу «Садко» вартістю 2000 грн.; магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн.; пральну машину «Bosch» вартістю 1500 грн.; шафу-купе вартістю 1500 грн. Загальна вартість придбаного під час шлюбу майна становить 260800 грн. Відповідач-позивач категорично заперечує проти добровільного поділу майна, придбаного в шлюбі, не визнає права власності [PERSON] на нього. Усі правовстановлюючі та технічні документи на вищеперераховане майно залишились у [PERSON], який відмовляється їх надавати. У встановленому законом порядку він не виготовив технічну документацію на гараж та відмовляється зареєструвати право власності на нього. В той же час позбавляє [PERSON] доступу до нього і як наслідок можливості підготувати відповідну технічну документацію для оформлення права власності. За таких обставин в силу ч.3 ст.331 ЦПК України, до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, що були використанні в процесі цього будівництва (створення майна). Жодної домовленості щодо поділу майна та порядку користування ним у сторін не було, шлюбний договір та будь - які інші угоди щодо визначення порядку користування майном та його правового режиму, вони не укладали. Крім того, в ході судового розгляду позивачка відповідачка дізналася, що придбаний за спільні кошти та зареєстрований 05.09.2015 року за відповідачем позивачем [PERSON] автомобіль марки «Рено Сценік» державний номер «ВХ 0547 ВТ» він продав [PERSON], згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/282 від 21.01.2016 року. Однак, на момент відчуження автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, шлюб між сторонами не було розірвано, жодних угод щодо майна ними не укладалось. Згоди на відчуження автомобіля ні в письмовій, ні в усній формі позивачка-відповідачка не надавала, тому вважає, що даним договором порушено її право власності на вказаний транспортний засіб. За таких обставин є всі підстави для визнання договору купівлі - продажу від 21.01.2016 року недійсним. На підставі наведеного, в поданих заявах про зміну та збільшення позовних вимог [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/282 від 21 січня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу автомобіля «Рено Сценік», державний номер «ВХ 0547 ВТ». Поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином. Виділити їй та визнати за нею право власності на наступне майно: матеріали та обладнання, які були використанні в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням №387 в гаражно - будівельному кооперативі «Лісний-2» м.Нетішин вартістю 74490 грн.; телевізор «LG» вартістю 1000 грн.; морозильну камеру «Атлант» вартістю 2000 грн.; пилосмок «Zelmer» вартістю 1000 грн.; пральну машину «Bosch» вартістю 1500 грн.; шафу-купе вартістю 1500 грн., всього на загальну вартість 81490 грн. Виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на наступне майно: автомобіль «Рено Сценік», 2004 року випуску, вартістю 173810 грн.; телевізор марки «LG», вартістю 1000 грн.; холодильник «Nord» вартістю 1500 грн.; мікрохвильову піч «Candi» вартістю 500 грн.; мотопомпу «Садко» вартістю 2000 грн.; магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн., всього на загальну вартість 179310 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості майна в розмірі 48910 грн. В судовому засіданні позивачка відповідачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищевикладені обставини. [PERSON] погодилася з тим, що вартість морозильної камери «Атлант» становить 6999 грн., шафи купе 4096 грн., а матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням № 387, що знаходиться в ГБК «Лісний 2» - 55000 грн., як вказує [PERSON] За таких обставин позивачка відповідачка просила провести поділ спільного майна подружжя, виходячи з погодженої нею в судовому засіданні вартості вказаного майна та вартості автомобіля, визначеної судовою автотоварознавчою експертизою, в розмірі 142420 грн. При цьому просила стягнути з [PERSON] на її користь різницю вартості часток, визначену з урахуванням погоджених нею вартостей майна. Представник просила стягнути з відповідача позивача на користь [PERSON] судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн. Позивачка відповідачка та її представник зустрічний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] пояснила, що за час спільного проживання в шлюбі вони не купляли мультиварку, сушку, електромясорубку та мантницю, тому підстав для поділу вказаного майна немає. Автомобіль [PERSON] купив в м.Рівному за гроші отримані на заробітках і зареєстрував його на себе, в підтвердження чого показував їй документи. При купівлі даного транспортного засобу його брата [PERSON] не було. Згоду на продаж автомобіля вона не давала ні в усній, ні в письмовій формі. Згідно зустрічної позовної заяви, пояснень відповідача-позивача та його представника в судовому засіданні, [PERSON] приховала частину спільного майна та не включила його до списку розподілу. Зокрема, це: мультиварка «Електролюкс» вартістю 2000 грн., сушка вартістю 800 грн., електром'ясорубка «Zelmer» вартістю 2200 грн. та мантниця вартістю 1500 грн. Зазначені побутові прилади вона переховує від нього. В той же час [PERSON] вказує на те, що у них в господарстві ніколи не було мотопомпи «Садко» вартістю 2000 грн., яку позивачка-відповідачка має намір виділити йому. Також відповідач позивач визнав наявність у спільній власності магнітофона «Domotec» та погодився з тим, що його вартість становить 500 грн. Крім того, [PERSON] пояснив, що автомобіль «Рено Сценік» державний номер «ВХ 0547 ВТ» придбаний його братом [PERSON] і є його власністю. Так, у вересні 2015 року брат попросив його допомогти вибрати автомобіль. Для цього вони вдвох та знайомий Сергій поїхали в м.Рівне, де брат в його присутності за 4000 доларів США купив автомобіль «Рено Сценік», який є предметом спору. Після цього, вони поїхали у ВРЕВ, де виявили, що паспорт брата недійсний, бо не вклеєна оновлена фотографія. Тоді брат попросив його оформити автомобіль на себе, що вони і зробили. 21.01.2016 року брат зробив паспорт і того ж дня вони уклали договір купівлі продажу автомобіля. Таким чином власником автомобіля є [PERSON], оскільки придбав його за власні гроші. [PERSON] згоду на переоформлення не надавала, оскільки не знала про це. На підставі наведеного відповідач позивач просить виділити йому із спільно нажитого майна: телевізор марки «LG» вартістю 1000 грн.; холодильник «Nord» вартістю 1500 грн.; мікрохвильову піч «Candi» вартістю 500 грн.; будівельні матеріали на гараж в гаражному кооперативі «Лісний - 2» м.Нетішин вартістю 55000 грн. Виділити [PERSON] наступне майно бувшого подружжя: телевізор «LG» вартістю 1000 грн.; морозильну камеру «Атлант» вартістю 6999 грн.; пилосос «Zelmer» вартістю 1000 грн.; пральну машину «Bosch» вартістю 1500 грн.; шафу-купе вартістю 4096 грн., мультиварку вартістю 2000 грн., сушку вартістю 800 грн., електромясорубку вартістю 2200 грн., мантницю вартістю 1500 грн., а всього на загальну суму 21095 грн. Виключити із акту опису майна позивачки відповідачки автомобіль «Рено Сценік», який придбаний за кошти [PERSON] і належить йому на праві власності. Що стосується первісного позову, по відповідач - позивач [PERSON] та його представник просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу не визнав посилаючись на те, що автомобіль «Рено Сценік» державний номер «ВХ 0547 ВТ» придбаний ним за його власні кошти, які він збирав все життя, та належить йому на праві власності. Пояснив, що вказаний автомобіль купив на базарі в м.Рівному за 4000 доларів США готівкою. При цьому також був присутній його брат [PERSON] та знайомий Сергій. В той же день вони поїхали у ВРЕВ, де він виявив, що його паспорт недійсний, бо не вклеєна оновлена фотографія. Оскільки автомобілем без реєстрації можна їздити лише 10 днів, він попросив [PERSON] оформити його на себе, а в подальшому, коли зробить паспорт, переоформити право власності на нього. Відповідач позивач погодився і вони так зробили. Автомобілем користувалися обоє. [PERSON] зазначив, що лише 21.01.2016 року вклеїв нову фотографію в паспорт і тоді ж вони з братом оформили договір купівлі продажу спірного автомобіля, згідно якого він офіційно став його власником. При цьому, на виконання вказаного договору він фактично гроші [PERSON] не передавав. [PERSON] будь якої згоди на продаж автомобіля не надавала, при оформленні договору купівлі продажу не була присутня. В судове засідання 04.04.2017 року відповідач позивач [PERSON] не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив зупинити провадження у справі або відкласти її розгляд на іншу дату, оскільки вибуває у довготривале відрядження за межі України. Однак, до даної заяви він не долучив жодних доказів перебування у довготривалому відрядженні. За таких обставин суд визнав неповажними причини неявки [PERSON] в судове засідання та ухвалив розгляд справи проводити у його відсутності, згідно вимог ст.169 ЦПК України. Представник відповідача позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання 04.04.2017 року також не зявилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 червня 1987 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Нетішинському міськвиконкомі Славутського району Хмельницької області, актовий запис № 93. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.12.2015 року шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно довідки регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області №328 від 30.03.2016 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ №353736 від 05.09.2015 року, автомобіль «Renault Scenic» державний номер «ВХ 0547 ВТ» 05.09.2015 року був зареєстрований за [PERSON] і він став його власником. З наведеного вбачається, що автомобіль «Renault Scenic» був придбаний під час перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу №6845/2016/282 від 21.01.2016 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль «Renault Scenic» реєстраційний номер «ВХ 0547 ВТ», ціна якого за домовленістю сторін складає 67500 грн. 21.01.2016 року вказаний автомобіль перереєстровано на [PERSON] Як вбачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи № 127а від 07.10.2016 року, ринкова вартість КТЗ марки «Renault» моделі «Scenic», 2004 року випуску, з державним номерним знаком «ВХ 0547 ВТ», становить 142420 грн. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно ст.31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач-позивач [PERSON] продав автомобіль «Renault Scenic», який є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачу [PERSON] за значну суму коштів 67500 грн., тому суд вважає, що оспорюваний договір купівлі - продажу виходить за межі дрібного побутового та укладений стосовно цінного майна, тому згідно вимог ст.65 СК України, на його укладення потрібна письмова згода другого з подружжя. В той же час, відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що не отримував письмової згоди позивачки - відповідачки для укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу. Посилання відповідача-позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на те, що спірний автомобіль належить останньому, оскільки куплений за його власні кошти, суд до уваги не приймає, так як жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своїх слів вони не надали та вказані обставини заперечуються позивачкою-відповідачкою. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що договір купівлі - продажу транспортного засобу «Renault Scenic» реєстраційний номер «ВХ 0547 ВТ» №6845/2016/282 від 21.01.2016 року, що є спільною сумісною власністю подружжя, укладений між [PERSON] та [PERSON], слід визнати недійсним, оскільки він був укладений з порушенням вимог ст.65 СК України, без письмової згоди другого з подружжя. За таких обставин автомобіль «Renault Scenic» реєстраційний номер «ВХ 0547 ВТ» вартістю 142420 грн., який є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу між ними. Згідно розяснень, викладених в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно довідки гаражно-будівельного кооперативу «Лісний-2» від 24.12.2015 року, заяви від 21.10.2010 року, свідоцтва на володіння гаражем від 21.10.2010 року, [PERSON] є членом гаражно-будівельного кооперативу «Лісний-2» з 21.10.2010 року по даний час та володільцем гаража з підвальним приміщенням №387, придбаного у [PERSON] Таким чином, судом встановлено та не заперечується сторонами, що під час шлюбу вони користувалися гаражем № 387 в гаражно-будівельного кооперативу «Лісний-2», який в установленому законом порядку в експлуатацію не прийнятий і у них відсутній правовстановлючий документ на нього. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] погодили, що вартість матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням № 387, що знаходиться в гаражно будівельному кооперативі «Лісний 2» м.Нетішин Хмельницької області становить 55000 гривень. Згідно ч.ч.2, 3 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки гараж не введений в експлуатацію і на нього відсутні правовстановлюючі документи, тому він не є об'єктом нерухомого майна, а матеріали та обладнання, які були використані в процесі його будівництва є спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим підлягають поділу між ними. Крім того, як вбачається з акту опису майна від 27.12.2015 року, за адресою м.Нетішин просп.Незалежності, буд.25 кв.74 наявне наступне майно: меблева стінка, кухня (меблі), мякий куточок, 2 ліжка, шафа-купе, тумба під телевізор, журнальний столик, швейна машина, телевізор «LG», телевізор «LG електронік», телевізор «LG», морозильна камера «Атлант», холодильник «Nord», пральна машина «Bosch», мікрохвильова піч «Candу», стіл під компютер, магнітофон «Domotec». Згідно листа замовлення від 04.11.2010 року, замовник [PERSON] адреса: просп.Незалежності, 25/74 купив в ПП [PERSON] шафу-купе вартістю 4096 грн. Як вбачається з рахунку-фактури №ФННФЕ-0045-1184086 від 31.03.2016 року вартість морозильної камери «Atlant» становить 6999,90 грн. Суд не приймає до уваги пояснення позивачки - відповідачки про те, що за час перебування в шлюбі вони набули у власність мотопомпу «Садко», оскільки вона не надала суду жодних доказів для підтвердження придбання вказаного майна, а відповідач-позивач його наявність заперечує. Також суд не приймає до уваги пояснення відповідача - позивача про те, що під час шлюбу вони придбали мультиварку, сушку, електром'ясорубку та мантницю, оскільки в підтвердження вказаної обставини він не надав жодних доказів, а позивачка-відповідачка наявність вказаних речей заперечує. За таких обставин суд вважає, що мотопомпа «Садко», мультиварка, сушка, електром'ясорубка та мантниця розподілу не підлягають. Таким чином судом встановлено, що за час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] набули наступне майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: автомобіль марки «Renault Scenic», 2004 року випуску, реєстраційний номер «ВХ 0547 ВТ» вартістю 142420 гривень; матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням № 387, що знаходиться в гаражно будівельному кооперативі «Лісний 2» м.Нетішин Хмельницької області, вартістю 55000 гривень; телевізор «LG» вартістю 1000 гривень; телевізор «LG» вартістю 1000 гривень; морозильну камеру «Атлант» вартістю 6999 гривень, пилосмок «Zelmer» вартістю 1000 гривень; холодильник «Nord» вартістю 1500 гривень; мікрохвильову піч «Саndi» вартістю 500 гривень; магнітофон «Domotec» вартістю 500 гривень; пральну машину «Bosch», вартістю 1500 гривень; шафу-купе вартістю 4096 гривень, а всього на суму 215515 грн. Отже, між [PERSON] і [PERSON] слід провести поділ вищевказаного спільного майна загальною вартістю 215515 грн. Розмір частки кожного з подружжя становить 107757,50 грн. (215515 грн. : 2). Так, [PERSON] слід виділити у власність: матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням № 387, що знаходиться в гаражно будівельному кооперативі «Лісний 2» м.Нетішин Хмельницької області, вартістю 55000 гривень, телевізор марки «LG» вартістю 1000 гривень, морозильну камеру «Атлант» вартістю 6999 гривень, пилосмок «Zelmer» вартістю 1000 гривень, пральну машину «Bosch» вартістю 1500 гривень, шафу купе вартістю 4096 гривень, а всього на суму 69595 гривень. [PERSON] виділити у власність: автомобіль марки «Renault Scenic», 2004 року випуску, реєстраційний номер «ВХ 0547 ВТ» вартістю 142420 гривень, телевізор марки «LG» вартістю 1000 гривень, холодильник «Nord» вартістю 1500 гривень, мікрохвильову піч марки «Candi» вартістю 500 гривень, магнітофон «Domotec» вартістю 500 гривень, а всього на суму: 145920 гривень. При цьому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошову компенсацію різниці вартості часток в розмірі 38162,50 грн. (107757,50 грн.- 69595 грн.). Згідно ч.1, п.п.2, 3 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу та повязаних з проведенням судових експертиз. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року було внесено зміни до вищевказаної статті Закону та встановлено, що з 01.01.2017 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.09.2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 грн., а 40% - 551,20 грн. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 гривень, з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - 1450 грн., а 40% у відповідному періоді складало 551,20 грн. та 580 грн. відповідно. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 року становить 1600 грн., тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за 1 годину складає 640 грн. Як вбачається з договору про здійснення представництва/захисту (надання юридичної допомоги) від 23.12.2015 року, додаткової угоди до нього від 23.12.2015 року, розрахунку витрат на правову допомогу у даній справі, квитанції до прибуткового касового ордера від 23.12.2015 року, позивачка відповідачка [PERSON] понесла витрати на отримання правової допомоги від адвоката [PERSON] в сумі 12000 грн., яка полягає в участі останньої в судових засіданнях під час розгляду справи (01.03.2016 року, 18.03.2016 року, 10.05.2016 року, 29.06.2016 року, 02.08.2016 року) та вчиненні інших дій поза судовими засіданнями, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у даній справі, на що витрачено 21 годину 21 хвилину. Враховуючи наведене, а також те, що участь адвоката [PERSON] в судових засіданнях та їх тривалість підтверджуються даними журналів судових засідань, витрати на правову допомогу [PERSON] сплачено з дотриманням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Позивачкою відповідачкою [PERSON] предявлено вимоги майнового характеру на суму 130400 грн. та немайнового характеру, у звязку з чим сплачено судовий збір в розмірі 1304 грн. та 551,20 грн. відповідно. Крім того, [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 275,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову, яка задоволена судом частково, а також 562,80 грн. за проведення судової автотоварознавчої експертизи. Оскільки позовні вимоги [PERSON] майнового характеру задоволено судом частково на суму 107757,50 грн., що становить 82,64 % ціни позову, а тому з відповідача - позивача [PERSON] на користь позивачки-відповідачки [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 9916,80 грн. (12000 грн.х82,64%), судовий збір в розмірі 1077,63 грн. (1304 грн.х 82,64 %) та 137,80 грн. (1/2 частина судового збору сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, яка задоволена частково), а також витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 562 гривні 80 копійок. Крім того, з відповідача-позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на користь позивачки-відповідачки [PERSON] слід стягнути судовий збір сплачений нею за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі по 275,60 грн. з кожного (551,20 грн. :2). Відповідачем позивачем [PERSON] предявлено зустрічні вимоги майнового характеру на суму 58000 грн., у звязку з чим сплачено судовий збір в розмірі 580 грн. Оскільки зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволено судом частково на суму 3000 грн., що становить 5,17 % ціни позову, тому з позивачки відповідачки [PERSON] на користь відповідача - позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 30 грн. (580 грн.х 5,17 %).

Outcome: approved