Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

15.09.2014р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він є власником будинковолодіння [ADDRESS], а по сусідству із ним проживає відповідачка [PERSON], яка є власницею суміжного будинковолодіння №51 за вказаною адресою. Стверджує, що відповідно до абз.3 п.3.25 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» та плану земельної ділянки, між його (позивача) будинком №50 та будинковолодінням відповідачки №51 межа повинна проходити на відстані 1 метра вздовж будинку №50. Однак, всупереч наведеному, частина межі (огорожі) вздовж його (позивача) будинку №50 є відсутня, а відповідна прибудинкова територія використовується відповідачкою без його дозволу та будь яких правових підстав. Крім того, відповідачка не визнає його права на користування та володіння спірною прибудинковою територією, чинить йому перешкоди в доступі до такої (земельної ділянки) і перешкоджає у встановленні (перенесенні) відповідної огорожі. Зазначає, що протягом тривалого часу він намагався вирішити спір в договірному порядку, однак відповідачка ігнорує його звернення. З даного приводу неодноразово звертався в Берегівську сільську раду Мостиського району Львівської області із заявами про встановлення межі між зазначеними будинковлолодіннями, однак сільська рада кожного разу відмовляла йому у цьому, а тому змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. З огляду на наведені обставини, просив суд ухвалити рішення, яким: 1) визнати за ним право користування земельною ділянкою шириною 1м - прибудинковою територією, розташованою між житловим будинком №50 та будинковолодінням (земельною ділянкою) [ADDRESS]; 2) зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод (забезпечити доступ) до земельної ділянки шириною 1м - прибудинковою територією, розташованою між житловим будинком №50 та будинковолодінням (земельною ділянкою) [ADDRESS]; 3) зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод щодо встановлення огорожі на відстані 1 метру від будинку №50 по лінії межі між будинковолодіннями №50 та [ADDRESS]. 17.02.2015р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву, де покликається на план території, наданий Мостиським районним відділом Центру державного земельного кадастру, план належної йому земельної ділянки, висновок судової земельно-технічної експертизи від 22.01.2015р. за №004/15, складений судовим експертом ТзОВ «Гал-світ», та просить суд ухвалити рішення, яким: 1) визнати за ним право користування прибудинковою територією, розташованою між житловим будинком №50 та спільною межею будинковолодінь №50 та №51, яка знаходиться на відстані 3м від фундаменту будинку [ADDRESS], у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22.01.2015р. №004/15, складеного судовим експертом ТзОВ «Гал-світ»; 2) зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в доступі (забезпечити йому доступ) до прибудинкової території, розташованої між житловим будинком №50 та спільною межею будинковолодінь №50 та №51, яка знаходиться на відстані 3м від фундаменту будинку [ADDRESS], у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22.01.2015р. №004/15, складеного судовим експертом ТзОВ «Гал-світ» 3) зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод щодо встановлення огорожі по лінії межі, яка проходить на відстані 3м від фундаменту будинку [ADDRESS] та 0,6-1м від фундаменту будинку [ADDRESS], у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22.01.2015р. №004/15, складеного судовим експертом ТзОВ «Гал-світ». Також просить стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з проведенням експертизи. Вимоги позивачем та його представником підтримано в судовому засіданні з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що будинок, в якому вона проживає, належить їй на праві власності. Щодо земельної ділянки, то право власності на таку ще не оформила, бо між нею та позивачем виник спір з приводу меж та прибудинкових територій. Стверджує, що коли придбала належний їй житловий будинок, то межа з господарством позивача була встановлена ще попередніми власниками обох господарств згідно спорудженої огорожі, яка стоїть на фундаменті та що є підтвердженням того, що межі нею особисто не змінено, а позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що межа повинна проходити на іншій відстані. Вважає, що позивач з особистої неприязні намагається порушити її (відповідачки) право на користування належною їй земельною ділянкою. Представник третьої особи - Берегівської сільської ради Мостиського району - в судовому засіданні поклала вирішення даного спору на розсуд суду. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства в Мостиському районі - був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі є сусідами по [ADDRESS]. Земельні ділянки сторін межують між собою, однак між сторонами склалось фактичне землекористування, що не породжує для них юридичних наслідків. Будучи власниками житлових будинків, що підтверджується правовстановлюючими документами сторін, сторони не можуть дійти згоди щодо встановлення меж між їхніми господарствами. При цьому в матеріалах даної справи відсутні документи про відвід земельних ділянок для будівництва в натурі, паспорти на забудову та будь-які правовстановлюючі документи на розмежування даних земельних ділянок. Попередньо предметом судового розгляду був спір між сторонами через перешкоди в обслуговуванні частини житлового будинку позивача [PERSON] та усунення їх шляхом доступу до житлового будинку через земельну ділянку, якою фактично користується відповідачка [PERSON] Позивач покликався, що немає вільного доступу до частини свого житлового будинку для його обслуговування та ремонту, обслуговування та ремонту примикаючої до стіни газотранспортної труби та іншого інженерного обладнання через те, що відповідачка [PERSON] не допускає його до цієї частини будинку. Зокрема, 25.02.2014р. Апеляційним судом Львівської області у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15.11.2013р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] з участю третьої особи - Берегівської сільської ради Мостиського району, про зобов'язання не чинити перешкод та усунення перешкод в користуванні нерухомим майном було ухвалено судове рішення, яким скасовано рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15.11.2013р. та ухвалено нове рішення, яким зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди шляхом надання вільного доступу [PERSON] до його житлового будинку для здійснення ремонтних робіт (укріплення фундаменту, штукатурка стіни, побілка фасаду, фарбування, миття та догляд за вікнами, обслуговуваня газової труби, тощо) із сторони земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] Позивач [PERSON] повторно звернувся до суду із рядом позовних вимог до [PERSON] Зокрема, однією із позовних вимог є вимога визнати за ним ([PERSON]) право користування прибудинковою територією, розташованою між житловим будинком №50 та спільною межею будинковолодінь №50 та №51, яка знаходиться на відстані 3м від фундаменту будинку [ADDRESS]. Однак, враховуючи положення ст.ст.15,16 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.204р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає розгляду в суді. Так, за змістом п.1 ч.1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, віднесено до виключних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Надання земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування в порядку, передбаченому законом. Відповідно до пунктів «а», «б», «в» ст.12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, в тому числі передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян чи надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності на території сіл, селищ чи міст - це повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Фактично позивач не довів суду, що оспорювана ним земельна ділянка виділена йому у користування та просить суд надати йому земельну ділянку у користування (визнати за ним право користування земельною ділянкою), однак, до компетенції суду не належить право розпоряджатися землею територіальної громади. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.158 Земельного кодексу України визначені органи, що вирішують земельні спори. За ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. За ч.3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно зі ст.ст. 106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Питання щодо встановлення межі віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування. Інші заявлені позовні вимоги суд розцінює як пов'язані (похідні) з тою, що заявлена першою. При цьому із матеріалів справи вбачається, що позивач, маючи із відповідачкою земельний спір щодо меж між їхніми господарствами, зокрема щодо встановлення (перенесення) відповідної огорожі, неодноразово звертався в орган місцевого самоврядування - Берегівську сільську раду Мостиського району із заявами про «встановлення межі, проведення розмежування між будинковолодіннями», однак фактично органом місцевого самоврядування даний земельний спір щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні сторін, по суті вирішений не був (будь-яке рішення по суті спору не виносилось), а заявнику надані письмові відповіді за вирішенням цього спірного питання звертатися до суду. Такі дії Берегівської сільської ради Мостиського району суд розцінює не інакше як «перекладення компетенції органу місцевого самоврядування на судові органи», оскільки судом вирішуються виключно земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян (а між сторонами склалось фактичне землекористування); а спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, взагалі не підвідомчий суду. Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм встановлення чи відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За ч.5 ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Сільські, селищні, міські ради при здійсненні повноважень, передбачених пунктами "а" - "г" ст. 12 ЗК України по розпорядженню землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, наданні земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення землі із земель комунальної власності, виступають як суб'єкти владних повноважень, що реалізують надані їм законом розпорядчі функції у галузі земельних відносин. Підсумовуючи усе вищенаведене щодо непідвідомчості суду заявлених позовних вимог та беручи до уваги наявність судового рішення - рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.02.2014р., яке набрало законної сили, та яким зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди шляхом надання вільного доступу [PERSON] до його житлового будинку із сторони земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON], суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з проведенням експертизи, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачки в його (позивача) користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed