Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

9 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання знести самочинно збудований гараж, який знаходиться в [ADDRESS] . Ухвалою від 4 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. 21 серпня 2020 року ухвалою суду у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. 12 травня 2021 року проведено підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що будинок по [ADDRESS] перейшов до неї у спадок від матері. Земельна ділянка не приватизована. В домоволодінні, що знаходиться по - сусідки, розташований гараж, який збудований з порушенням будівельних норм ДБН-93, так як не дотримана протипожежна відстань до її будинку - 8 м. Відповідач не мала всіх необхідних документів для будівництва гаража, а рішення міської ради не є дозволом на будівництво. Гараж не зареєстрований в БТІ саме через невідповідність нормам ДБН. Будівля створює загрозу для її життя та здоров`я, а також для життя її дітей через порушення протипожежних норм, так як в будинку проживає недієздатна особа, тому просила знести самочинно збудований гараж. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що на день отримання дозволу на будівництва гаража і на сьогоднішній день земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] не приватизовані, їх власником є територіальна громада Гадяцької міської ради. [PERSON] та [PERSON] за домовленістю з [PERSON] в 1997 році побудували цегельний гараж на земельній ділянці, яка рахувалась за домолодінням [PERSON] взамін на рівноцінну земельну ділянку та сплатила їй відповідні кошти. [PERSON] земельну ділянку в порядку зміни конфігурації у них не витребовувала, так вони знаходились в родинних і добросусідських відносинах, але готова надати рівноцінну земельну ділянку. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] стала пред`являти претензії з приводу гаража та вимагати кошти, які вона їй теж заплатила. На час будівництва гаража збором документів займалась технічна група, яка і видала їй усі документи на будівництво гаража з підписами. В БТІ гараж не зареєструвала через халатність, а потім через хворобу сина, а на даний час не має на це коштів. Гараж не використовується за призначенням, транспортні засоби у неї та сина відсутні, ніякі горючі матеріали там не зберігаються, тому він не може створювати небезпеку для сусідів. Рішенням Гадяцького районного суду від 12 березня 2009 року [PERSON] визнано недієздатним. Рішенням Гадяцького районного суду від 21.01.2010 [PERSON] призначено опікуном над недієздатним сином [PERSON] (а.с. 77-80т.1) Відділ ДАБК Гадяцької міської ради направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Гадяцька міська рада належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Експерт [PERSON] в судовому засіданні експертний висновок підтримала та пояснила, що як на час будівництва гаража, так і на сьогоднішній день протипожежні розриви між будинками становлять 8 м. Однак в даному випадку відстань у 5 м була погоджена головним архітектором, керівником пожежної частини та попереднім власником будинку [ADDRESS] , що давало можливість [PERSON] будувати гараж, оскільки технічної можливості дотриматися протипожежної норми у 8 м не було. В даному випадку план будівництва гаража відповідає плану забудови, тому може бути прийнятим в експлуатацію і використовуватись за призначенням. Допитана в якості спеціаліста [PERSON] пояснила суду, що згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 строк зберігання рішень та протоколів засідань органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів та документів до них є постійним. Строк зберігання звернень (пропозицій, заяв, скарг) громадян особистого характеру та документів з їх розгляду становить 5 років. За 1996 рік всі рішення та протоколи знаходяться у архіві без додатків, а це значить, що термін зберігання заяв та документів з їх розгляду становить 5 років. Якщо документи з установленим терміном зберігання не передані до архіву, вони не є документами постійного зберігання і підлягають знищенню. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину є спадкоємицею майна [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з будинку А-1, з допоміжними господарчими будівлями: сарай Б, вбиральня Г, огорожа № 1, розташованого на земельній ділянці фонду міської ради, площею 876 кв. [ADDRESS] . (а.с. 6 т.1) З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається що [PERSON] є власницею будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , площа земельної ділянки складає 876 кв.м. На вказане домоволодіння виготовлено технічний паспорт, земельна ділянка не приватизована. Рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 427 від 30.09.1974 [PERSON] , чоловікові відповідача [PERSON] , надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під [ADDRESS] площею 440 кв.м. та здійснено в натурі виділ земельної ділянки загальною площею 440 кв.м розміщеною по [ADDRESS] . (а.с. 81-82 т.1) Відповідно до договору про надання в безстрокове використанням земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 30 вересня 1974 р. [PERSON] надана в безстрокове користування земельна ділянка по [ADDRESS] , загальною площею 440 кв.м. (а.с. 152-157т.1) Згідно акту прийому в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських споруд індивідуального забудовника від 12.05.1986 р.: садиба, забудовником якої є [PERSON] , яка знаходиться в [ADDRESS] в складі житлового будинку А-1, сараю В, літнього душу Б, вбиральні Г, погребу в2 є прийнятим в експлуатацію.(а.с. 219-210т.1) З свідоцтва про право власності виданого Гадяцькою міською радою 22 серпня 1986 р. № 25 вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння по [ADDRESS] . (а.п. 223т.1) Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна належного померлому [INFO] [PERSON] . Спадкове майно складається з Ѕ частини будинку з допоміжними господарчими будівлями: літній душ, літня кухня, вбиральня, огорожа, розташованого на земельній ділянці міської ради площею 365 кв.м. в [ADDRESS] , що належить померлому на підставі свідоцтва про право власності виданого Гадяцькою міською радою 22 серпня 1986 р. № 25. (а.п. 83-84т.1) Згідно свідоцтва про право власності [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] належить право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя, яке складається з Ѕ частини будинку з допоміжними господарчими будівлями: літній душ, літня кухня, вбиральня, огорожа, розташованого на земельній ділянці міської ради площею 365 кв.м. в [ADDRESS] , що належить померлому на підставі свідоцтва про право власності виданого Гадяцькою міською радою 22 серпня 1986 р. № 25. (а.п. 85-86т.1) З заяви [PERSON] від 27.08.96 до Гадяцької міської ради, зареєстрованою під № 1862 від 13.12.1996, яка проживає по [ADDRESS] вбачається, що вона дозволяє [PERSON] зробити добудову на території її садиби за умови еквівалентного обліку землею (оригінал заяви оглянуто в судовому засіданні), (а.с.255т.1). На плані земельної ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] , де під номером - Г позначено проектуємий гараж з проектуємими межами земельної ділянки, які передбачають зміну конфігурації земельних ділянок. Відстань на плані між будинком А-1, що належить [PERSON] та проектуємим гаражем встановлена 5 м. План погоджено з начальником СДПЧ -23 [PERSON] , власником будинку [ADDRESS] [PERSON] та головним архітектором району (а.с. 129-130 т.1). Суд зауважує, що на наданих до суду копіях плану не скрізь маються підписи головного архітектора [PERSON] , однак як слідує з його показів, наданих дізнавачу при допиті у кримінальному провадженні з даних спірних питань, відсутність підпису пов`язане з неналежним веденням діловодства працівниками міської ради. Проте він підтвердив свій підпис на копії плану, який знаходиться у відповідача [PERSON] і яка отримала його від виконавця інженера ПВАПБ Троценко Світлани та підтвердив правильність забудови. Є очевидним, що [PERSON] була зацікавлена у будівництва гаража, тому на свій пакет документів отримала всі підписи. Рішенням Гадяцької міської ради від 27.12.96 № 460-2 надано дозвіл [PERSON] на будівництво гаража розміром 6,0x4,0 на своїй земельній ділянці по [ADDRESS] . (а.с. 87 т.1) Рішенням Гадяцької міської ради від 27.12.96 № 482-1 вирішено дозволити [PERSON] змінити конфігурацію земельної ділянки по [ADDRESS] не змінюючи загальної площі та рішенням Гадяцької міської ради від 27.12.96 № 482-2 вирішено дозволити [PERSON] змінити конфігурацію земельної ділянки по [ADDRESS] не змінюючи загальної площі. (а.с. 48-49 т.1) Оригінали вказаних рішень оглянуті в судовому засіданні та на них містяться оригінальні підписи голови та секретаря виконкому сільської ради. Таким чином спростовані доводи сторони позивача про відсутність оригіналів вказаних рішень Згідно висновку Полтавського відділення «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 1352 від 26.03.2021 протипожежна відстань між гаражем, розташованого за адресою: [ADDRESS] та житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на час надання дозволу на будівництва гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS] не відповідає вимогам п.3.25* ДБН 360-92* «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень». При цьому слід зазначити, що здійснено будівництво гаража на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні забудовника - [PERSON] , згідно рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 482-2 від 27.12.1996 «Про зміну конфігурації земельної ділянки по [ADDRESS] » та відповідно рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 480-2 від 27.12.1996 про надання дозволу [PERSON] на будівництво гаража розміром 6,0x4,0 м і погоджено начальником СДПЧ, головним архітектором району та попереднім власником будинку [ADDRESS] плану земельної ділянки [ADDRESS] та по [ADDRESS] , при цьому фактична відстань між житловим будинком по [ADDRESS] та гаражем по [ADDRESS] не перевищує відстань (5,0), яка була погоджена відповідними органами та службами. Під час будівництва гаража забудовником витримана відстань між гаражем, по [ADDRESS] та житловим будинком, по [ADDRESS] , яка була погоджена місцевими виконавчими органами. Питання щодо технічної можливості усунення невідповідності вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва, в частині невідповідності протипожежним вимогам шляхом перебудови чи знесення гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS] вирішується міськими радами та їх виконавчими органами та не входить до компетенції експерта будівельно-технічних та пожежно-технічних досліджень. (а.с.6-29 т.2) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудоване майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва. На час надання дозволу на будівництво гаража встановлено, що гараж був побудований в 1996-1997 році, тобто будувався до набрання чинності Постанови КМУ № 466 від 13 квітня 2011 року та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 12.03.2011 № 2780-XII. Згідно ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року №2780-XII (в редакції чинній на момент надання дозволу на здійснення будівництва) забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому земельним законодавством, та одержання дозволу на виконання будівельник робіт. \~ \~ \~ \~ Відповідно п.\~3.13\~ДБН А\~3.1-2-93\~"Порядок\~надання дозволу\~на виконання\~будівельник робіт»\~індивідуальним забудовникам\~житлових будинків,\~господарських та\~побутових споруд\~дозволи на\~виконання будівельних\~робіт надаються\~на підставі\~заяви \~забудовника документа,\~що посвідчує право на землекористування, погодження спорудження будівель відповідною Радою народних депутатів або виконавчим органом, проектної документації, погодженої місцевими органами у справах містобудування і архітектури, а також підписи виконавця робіт і наказу про його призначення, якщо будівництво здійснюється підрядним способом. Таким чином, згідно Закону України „Про основи містобудування від 16.11.1992 року №2780-XII (в редакції чинній на момент будівництва) та ДБН А 3.1 2-93 "Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт" було передбачено, що забудова земельних ділянок здійснюється виключно після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому земельним законодавством та одержання дозволу на виконання будівельних робіт. \~ \~ \~ \~ При цьому [PERSON] , як забудовнику, будівництво гаража на земельній ділянці, яка знаходилася в його користуванні, згідно рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів Полтавської області №482-2 від 27.12.1996 «Про зміну конфігурації земельної ділянки по [ADDRESS] » та відповідно рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів Полтавської області №480-2 від 27.12.1996 «Про надання дозволу [PERSON] на будівництво гаража розміром 6,0x4,0м» було погодженого начальником СДПЧ, головним архітектором району та попереднім власником будинку [ADDRESS] плану земельної ділянки [ADDRESS] та по [ADDRESS] . При цьому фактична відстань між житловим будинком по [ADDRESS] та гаражем по [ADDRESS] не перевищує відстань (5.0м), яка була погоджена відповідними органами та службами. Суд також погоджується з доводами сторони позивача, що на час будівництва гаража діяли положення ДБН А.3 1-2 93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», які передбачали для забудовника мати необхідний пакет документів: заяву забудовника, документ, що посвідчує право забудовника на користування земельною ділянкою та рішення відповідної ради про погодження будівництва. Сторона позивача посилається на відсутність даних документів і вважає будівництво гаража самочинним, проте суд не погоджується з таким твердженням, виходячи з наступного. З оригіналів рішень Гадяцької міської ради, що стосується спірного гаража, оглянутих в судовому засіданні, зокрема рішення №480-2 від 27.12.1996, вбачається, що розглянувши заяву [PERSON] виконком міської ради народних депутатів прийняв рішення про надання дозволу на будівництво гаража розміром 6.0х4.0 на своїй земельній ділянці по [ADDRESS] . Таким чином, рішення виконкому про надання дозволу на будівництво гаража було прийняте на підставі розгляду заяви [PERSON] , яка знаходилась в їх розпорядженні, інакше які б виконком мав підстави для прийняття рішення про надання дозволу на будівництво гаража та звідки б мав інформацію про заявника для прийняття рішення. Відсутність такої заяви в архівах міської ради пояснюється терміном її зберігання, який згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів становить 5 років. Зважаючи, що з часу прийняття рішення пройшло майже 25 років, є очевидним, що така заява знищена по закінченню терміну зберігання. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку площею 440 кв.м, спадкоємцем на користування якої став [PERSON] .. В матеріалах справи є копії технічного паспорту з викопіровкою земельної ділянки, на підставі якої і був виготовлений план забудови гаража. Отже, на час початку будівництва гаража, забудовник мав необхідний пакет документів: заяву, на підставі якої прийнято рішення №480-2 від 27.12.1996 та документи, які посвідчували право забудовника на користування земельною ділянкою, тому твердження позивача про їх відсутність є безпідставними. Суд також звертає увагу і на ту обставину, що спірний гараж знаходиться на земельній ділянці, належній Гадяцькій міській раді, яка не пред`являє до [PERSON] жодних претензій з приводу незаконності його побудови. Рішення про надання дозволу на будівництво спірного гаража ніким не оспорено та не скасовано. За висновком комісії згідно акту обстеження домоволодінь, збудованих на суміжних земельних ділянках по [ADDRESS] та [ADDRESS] від 14.01.2020 забудовнику рекомендовано звернутись до начальника ДАБК Гадяцької міської ради для подання заяви про прийняття гаража в експлуатацію. (а.с. 9-10т.1) Також міська рада вказує, що розташування гаража відповідає містобудівній документації на місцевому рівні: плану зонування територій міста Гадяч. Земельна ділянка потрапляє до зони садибної забудови, яка призначена для розташування одноквартирних житлових будинків для 3 поверхів із земельними ділянками та зблокованих одно-двоквартирних житлових будинків на суміжних ділянках.(а.с.22 т.1) Відповідно до п.9 розділу V Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів. \~ \~ \~ \~' Враховуючи наявні у справі документи, а саме рішення місцевих виконавчих органів щодо надання дозволу на будівництво гаража, погоджені плани забудови земельної ділянки до них, здійснене будівництво гаража у відповідності до погодженого плану забудови, при умові проведення його технічного обстеження, останній може бути прийнятий в експлуатацію і в подальшому використовуватися за призначенням. Відповідач [PERSON] пояснює відсутність технічного паспорта та реєстрацію гаража в БТІ захворюванням сина та недостатністю коштів для такої реєстрації. Суд також відзначає, що відсутність державної реєстрації органами БТІ спірного гаража жодним чином не пов`язане з відсутністю дозволів архітектури, як стверджує позивач, оскільки такі є в наявності і в разі необхідності можуть бути зареєстровані в БТІ в любий момент. Суд критично відноситься до відповідей міської ради та, зокрема, начальника відділу ДАБК Гадяцької міської ради на звернення [PERSON] , в яких ідеться посилання на ст. 376 ЦК України та ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки будівництво гаража відбулося у 1996 - 1997 році, а вказані нормативні акти прийняті значно пізніше і не можуть розповсюджуватися на дані правовідносини, так як не мають зворотної дії в часі. Відповідно до ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, до позивача, як спадкоємця домоволодіння є обов`язковими такі дії попереднього власника, за винятком випадків, коли така домовленість є незаконною. Судом встановлено, що у 1996 році [PERSON] , як суміжний землекористувач, письмово надала згоду на будівництво спірного гаража. В порядку, визначеному законодавством, такий правочин не визнавався недійсним чи нікчемним, а рішення міської ради про зміну конфігурації земельних ділянок ніким не оскаржені та не скасовані. Таким чином, згода [PERSON] на здійснення добудови прийнята позивачем у спадок і є обов`язковою для неї. Суд критично відноситься до письмових показів свідка [PERSON] , оскільки для даної справи вони є малоінформативними, а свідок є тіткою позивачу і відповідно може бути заінтересована в результатах розгляду справи. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року передбачено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК,статтею 103 ЗК України. Відповідно ст.\~103\~Земельного кодексу\~України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право особи мирно володіти своїм майном тобто захисту права приватної власності. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична\~ або\~ юридична\~ особа\~ має право мирно володіти своїм майном.\~ Ніхто не\~ може\~ бути\~ позбавлений\~ своєї\~ власності інакше\~ як\~ в\~ інтересах\~ суспільства\~ і\~ на умовах,\~ передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~ У розумінні Європейського суду з прав людини термін «майно» має автономне тлумачення і відносить до нього все, що становить економічну цінність. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції містить 3 окремі норми: перша, що виражається в 1-му реченні абз.1 та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в 2-му реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в абз.2, визнає право договірних держав серед іншого контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків утручання в право мирного володіння майном, повинні тлумачитись у світлі загального принципу, закладеного 1-ю нормою. Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Водночас Суд повторив, що втручання у мирне користування майном має забезпечити "справедливий баланс" між суспільними інтересами та основними правами особи. Зокрема, має існувати розумне співвідношення пропорційності між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти у будь-який спосіб, який позбавляє людину її майна. Дотримання справедливого балансу між суспільними інтересами та втручанням у право на мирне володіння майном є вкрай важливим для встановлення наявності порушення прав, що захищені статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції. Конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з бездіяльністю інших осіб в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном тощо. Будь які факти порушень не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Поміж тим судом встановлено, що будівництво гаража не є самочинним, відповідачі «поза розумним сумнівом» є добросовісними набувачами спірного гаража, мають необхідний пакет документів для його будівництва та використання, тому обраний [PERSON] спосіб захисту своїх прав не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є втручанням у мирне володіння майном. Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Як вбачається з позову, способом захисту своїх прав [PERSON] обрала знесення самочинно збудованого гаражу, який таким не являється. Поміж тим, судом встановлено, що дійсно між гаражем відповідача та будинком позивача порушена протипожежна відстань, встановлена п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» у 8 м. Однак, як встановлено в ході судового розгляду відстань у 5 м, яка була погоджена відповідними службами, органами та суміжним землекористувачем, забудовником гаража [PERSON] була дотримана. Стаття 129\~Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 3 ст.\~77\~ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про загрозу її життю та здоров`ю порушенням протипожежної відстані від гаражу до будинку. Встановлено, що відповідачі транспортних засобів не мають (а.с.68 т.2), гараж не використовується за призначенням. З мотивувальної частини експертизи (а.с.11-12 т.2) вбачається проведення експертом порівняння отриманих фактичних даних конструктивних елементів будівлі їх вогнестійкості та відповідності вимогам протипожежних норм, за якими встановлено невідповідність лише відстані між гаражем та будівлею, в решті місце розташування гаража відповідає вимогам протипожежних норм. Також позивачем не додано жодних доказів, що [PERSON] , який визнаний недієздатним, вчиняв чи вчиняє дії, які становлять небезпеку чи загрозу оточуючим. Позивач, будучи власником будинку з 2005 року, лише у 2020 році порушила питання про невідповідність протипожежним нормам відстані від будинку до гаража, які вочевидь пов`язані з відмовою [PERSON] підписувати акт погодження меж земельної ділянки для приватизації через протиправні дії позивача відносно цих меж. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). За наведених обставин суд не вбачає жодних правових підстав для знесення гаража по [ADDRESS] , тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed