Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає що, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони спільно придбали транспортний засіб - автомобіль марки "Hyundai Tucson" (державний номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, номер кузова КМНJN81BP8U817432, номер двигуна [NUMBER]). У звязку з тим, що в подальшому шлюб між подружжям був розірваний, а транспортний засіб залишився у позивача, то позивачка просить суд стягнути з відповідача 1/2 частину вартості вказаного транспортного засобу. При цьому покликається на положення ст. 396 ЦК України, ст.ст. 70, 71, 74 СК України. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що на купівлю даного автомобіля вона брала гроші в борг у своєї мами (2750 доларів США), решта коштів - це були її заощадження та сімейні кошти. Позивачка була працевлаштована, мала доходи, автомобіль був придбаний за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю. В подальшому позивачка не зявилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник позивачки в останнє судове засідання не зявився. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач жодного разу не зявився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що автомобіль придбавався за особисті кошти його довірителя, а тому він є його приватною власністю. За наведеного просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення розгляду справи без участі сторін та їх представників зважаючи, що сторонами були надані пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, у вересні 2014 року сторони спільно придбали автомобіль марки "Hyundai Tucson" (державний номерний знак [NUMBER]). Зі слів відповідача (які наводить позивачка в позовній заяві) автомобіль коштував 14 тисяч доларів США. У звязку з тим, що в подальшому шлюб між подружжям був розірваний, а транспортний засіб залишився у відповідача, то позивачка просить суд стягнути з відповідача 1/2 частину від вартості вказаного транспортного засобу. Оскільки позивачка вказала на те, що їй не відомо за яку саме грошову суму був придбаний даний автомобіль, а відповідач не надає їй такої інформації, за клопотанням представника позивачки у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза. Згідно висновків експертизи (№ 170117/1 від 23.01.2017 року) середня ринкова вартість автомобіля марки "Hyundai Tucson" станом на 17.01.2017 року складає 278 330 грн. На виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 24.06.2015 року від Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Дубровицького, Рокитнівського та Сарненського районів УДАІ УМВС України в Рівненській області надійшла відповідь, що станом на 30.06.2015 року згідно автоматизованих баз даних РПС та НАІС, за [PERSON], [INFO], жителем [INFO], з 05.09.2014 року дійсно зареєстрований транспортний засіб марки "Hyundai Tucson", державний реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, номер кузова КМНJN81BP8U817432, номер двигуна [NUMBER], на підставі довідки-рахнку ТзОВ "Бімер" серії ВІА №600952 від 05.09.2014 року. Вартість автомобіля згідно довідки-рахунку ТзОВ "Бімер" зазначена «145\~000 грн.». У відповідності до норм ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Отже, набуте вищевказане майно належить сторонами на праві спільної сумісної власності, оскільки про протилежне відповідачем та його представником не було доведено. Суд не може зясувати інші обставини справи, а саме: чи придбавалося майно за особисті кошти відповідача, оскільки відповідач жодного разу не зявився в судове засідання; навіть після опублікування оголошення через засоби масової інформації; а заява представника відповідача про те, що автомобіль придбавався за особисті кошти його довірителя, а тому він є його приватною власністю, не підтвердилася в ході розгляду справи. Таким чином, при здійсненні поділу майна подружжя в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється у три етапи: 1) визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Вартість майна на час розгляду справи визначена Рівненською торгово-промисловою палатою, і складає 278 330 грн. А тому вартість автомобіля в розмірі 145\~000 грн., як про це зазначено в довідці-рахунку ТзОВ "Бімер", не може прийматися до уваги, оскільки вона визначена на час придбання транспортного засобу. 2) визначення частки у спільному майні. Така частка складає 1/2, на цьому зауважує позивачка. Отже, суд має виходити з презумпції рівності часток. 3) передання у власність за договором, або присудження конкретного майна кожному з подружжя. При цьому не суперечитиме закону передання у натурі усього майна лише одному з подружжя з присудженням другому з подружжя грошової компенсації вартості його частки. Оскільки ч. 4 ст. 71 СК України встановлює, що присудження компенсації одному з подружжя допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК, а позивачка не заперечує щоб транспортний засіб залишився у відповідача (а їй була присуджена грошова компенсація), то в даному випадку на користь позивачки з відповідача слід присудити 139 165 грн. Аналогічну позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (абзац перший пункту 25). Аналізуючи зібрані у справі докази суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України. Судові витрати складають 1319,65 грн. Позивачка сплатила 243, 60 грн. З відповідача на користь позивачки слід стягнути 243,60 грн.; а на користь держави 1148,05 грн.

Outcome: approved