Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

14.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача повернути йому трудову книжку та стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі 7732,85 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн. Ухвалою суду від 17 січня 2015 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер-Донецьк" в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі 7732,85 грн., моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач пояснив суду, що у відповідача працював з 2013 року, після початку бойових дій на Україні прийняв рішення про переїзд, оскільки його дружину перевели на роботу до м. Чернігова, тому 21.06.2014 року подав заяву про звільнення за власним бажанням в триденний строк, підписав обхідний лист та здав його до відділу кадрів. 24.06.2014 року в день звільнення в касі отримав розрахунок та працював до 16 години. [PERSON], яка завідувала кадрами повідомила, що директора не має, а тому нікому підписати трудову книжку. 26.06.2014 року приходив на роботу, проте також повідомили, що офіс переїжджає до м. Маріуполь, директора на роботі не має, а тому не видали трудову книжку. Приблизно через місяць в телефонному режимі повідомили, що трудова книжка залишилася в м. Донецьк, але видати там нікому. Виїхати до місця проведення бойових дій він не має можливості в зв"язку з обмеженням руху. Також зазначив, що про складання акту від 24.06.2014 року йому нічого не відомо. Оскільки відповідач надсилав йому листа, проте не надіслав трудову книжку за місцем його проживання в м. Чернігові, просить зобов"язати відповідача повернути трудову книжку та стягнути витрати на правову допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, до суду надіслав письмові заперечення. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач працював на посаді торгового представника товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер-Донецьк" та 24.06.2014 року був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Відповідач в день звільнення провів повний розрахунок, проте не було видано позивачу трудову книжку. Статею 47 КЗпП України передбачено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статею 48 КЗпП України передбачено, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові трудову книжку в день звільнення з унесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається новий наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 Інструкції № 58. Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого за № 58 від 29.07.1993 року, якщо працiвник вiдсутнiй на роботi в день звiльнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повiдомлення iз вказiвкою про необхiднiсть отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тiльки за письмовою згодою працiвника. Як встановлено в судовому засіданні позивач працював в день свого звільнення до 16 години, проте наданий відповідачем акт про відмову отримати останнім трудову книжку складений о 10 годині. Позивач надав до суду акт про відмову керівництва ТОВ "Спринтер-Донецьк" видати йому трудову книжку 24.06.2014 року та 26.06.2014 року, в якому підтверджується надання згоди на пересилку йому поштою трудової книжки за місцем проживання. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник відповідача не надав суду беззаперечних доказів неможливості видати чи направити трудову книжку позивачу поштою. Оскільки в день звільнення не була видана позивачу трудова книжка, а відповідач мав можливість направити трудову книжку позивачу поштою, тому вимога позивача про зобов"язання повернути трудову книжку підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Також суд приходить до висновку про задоволення частково вимоги про стягнення витрат на користь позивача [PERSON] на правову допомогу з відповідача. З врахуванням складності категорії даної цивільної справи, складання позовної заяви, суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. 00 коп., які стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спринтер-Доценьк" на користь [PERSON]. Одночасно підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial