Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

03.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Зазначив, що після закінчення школи він поступив на навчання до технічного училища №1 міста Одеси, де 10.08.1977 року йому було виписано трудову книжку на ім'я [PERSON] (російською мовою). В липні 2002 року він отримав паспорт громадянина України, де він зазначений як "[PERSON]" (українською мовою) та "[PERSON]" (російською мовою). В даний час він набув права на пенсію за віком. При зверненні в Шаргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області для оформленням документів з'ясувалось, що в трудовій книжці виявлено розбіжність в написанні його прізвища: він записаний «[PERSON]», в той час як згідно паспорту громадянина України його дійсне прізвище, ім'я, по батькові є "[PERSON]" (російською мовою). Просить встановити факт належності трудової книжки, виданої технічним училищем №1 м. Одеса 10 липня 1977 року на ім'я "[PERSON]" йому - [PERSON]. У судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, але від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заяву підтримує, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Управління Мельника О.Г. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Шаргородського об'єднаного УПФУ, не заперечує щодо задоволення заяви [PERSON] За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення." Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що 10 липня 1977 року технічним училищем №1 м. Одеса видано [PERSON] трудову книжку на прізвище "[PERSON]" (російською мовою), тоді як згідно паспорта серія АВ №465033, виданого 26 липня 2002 року Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області він значиться "[PERSON]" (російською мовою), що стало причиною для відмови Шаргородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області заявнику у призначенні пенсії (а.с.8). Зазначений факт в судовому засіданні підтверджений паспортом заявника [PERSON] (а.с.3), довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.4), довідкою виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 31.08.2017 року №3401 (а.с.5), копією трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] (а.с.6-7), копією атестату [NUMBER], виданого [PERSON] технічним училищем №1 м. Одеси 15.07.1977 року (а.с.9). При зверненні в Шаргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області для оформлення документів з'ясувалось, що в трудовій книжці виявлено розбіжність в написанні його прізвища: він записаний "[PERSON]", в той час як згідно паспорту громадянина України його дійсне прізвище, ім'я, по батькові є "[PERSON]" (російською мовою). Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, факт належності [PERSON] трудової книжки серії БТ № [NUMBER] підтверджений вище зазначеними доказами, дослідженими і перевіреними судом і має для останнього юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на пенсію і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved