Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, в якому проживала голова двору [PERSON] та її дочка [PERSON] , що набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняли шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном: спадкоємиць за заповітом посвідченим 11.05.1993 року Журавлиською сільською радою Ставищенського району Київської області, [PERSON] , та непрацездатна за віком дочка спадкодавці - [PERSON] , яка постійно на день смерті проживала разом із спадкодавцею. 11 квітня 2003 року рішенням Ставищенського районного суду Київської області визнано недійсним рішення виконкому Журавлиської сільської ради від 22.01.2003 року в частині визнання права власності на 1\\2 частину житлового будинку з господарськими будівлями на [ADDRESS] за [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на: 2/3 частини будинку та господарських будівель вартістю 13309 грн. 33 коп. по [ADDRESS] ; 1/3 частку права власності на земельну частку (пай) із земель КДСП "Червона зірка" с. Журавлиха Ставищенського району Київської області розміром 0,633 умовних кадастрових гектари вартістю 7556 грн. по сертифікату виданому на ім`я [PERSON] на підставі рішення Ставищенської районної державної адміністрації від 21 жовтня 1996 року, серія КВ № 0104700; 1/3 частку майнового сертифікату вартістю 239 грн. 66 коп., виданого Журавлиською сільською радою на ім`я [PERSON] [INFO] . Із зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] вона не зверталася. 30.11.2003 року право власності на 2/3 частини вищевказаного житлового будинку зареєстровано Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] .. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] . Із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавці частину житлового будинку вона звернулася до Ставищенської районної державної нотаріальної контори. 17 лютого 2021 року державний нотаріус Ставищенської районної нотаріальної контори Цимбалюк В.М., враховуючи, що правовстановлюючий документ на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] відсутній, відомості про речові права на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність документів, які б свідчили про належність вказаного майна спадкодавці, а для визначення розміру частки померлої [INFO] [PERSON] в житловому будинку та її спадкування, роз`яснила необхідність звернення до суду. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 53,0 м2, житловою площею 36,9 м2, вартістю 24891, 34 грн.. В судове засідання позивач не з`явилася, в позові просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи: Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув, вказана рада до суду подала лист про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позову рада не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , 1976 року побудови, відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживала голова двору [PERSON] та її дочка [PERSON] , які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках (а. с. 8-11). Із матеріалів спадкової справи (а.с. 34-46) встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняли шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном спадкоємиця за заповітом посвідченим 11.05.1993 року Журавлиською сільською радою Ставищенського району Київської області, [PERSON] та непрацездатна за віком дочка спадкодавці - [PERSON] , яка постійно на день смерті проживала разом із спадкодавцею. 11 квітня 2003 року Ставищенський районний суд Київської області ухвалив рішення по справі №2-120,2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Журавлиської сільської ради про визнання частково неправомірним рішення виконкому ради та визнання права власності на частину спадкового майна, яким вирішив: визнати недійсним рішення виконкому Журавлиської сільської ради від 22.01.2003 року в частині визнання права власності на 1\\2 частину житлового будинку з господарськими будівлями на [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на: 2/3 частини будинку та господарських будівель вартістю 13309 гри. 33 коп. по [ADDRESS] ; 1/3 частку права власності на земельну частку (пай) із земель КДСП "Червона зірка" с. Журавлиха Ставищенського району Київської області розміром 0,633 умовних кадастрових гектари вартістю 7556 грн. по Сертифікату виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення Ставищенської районної державної адміністрації від 21 жовтня 1996 року, серія КВ № 0104700; 1/3 частку майнового сертифікату вартістю 239 грн. 66 коп., виданого Журавлиською сільською радою на ім`я [PERSON] 07.02.2003 року Серія КИ-ХХ1-2034713. 25.09.2009 року [PERSON] одружилася із [PERSON] , обравши при одруженні його прізвище, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 17). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18). Спадщину після її смерті прийняв та отримав у приватного нотаріуса Ставищенського районного нотаріального округу Швеця С.П. 08.09.2020 року за реєстром №409 свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №242954702 від 04.02.2021 року та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2020 р. (а. с. 19-20). 17 лютого 2021 року державний нотаріус Ставищенської районної нотаріальної контори Цимбалюк В.М., враховуючи, що правовстановлюючий документ на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] відсутній, відомості про речові права на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність документів, які б свідчили про належність вказаного майна спадкодавці, а для визначення розміру частки померлої [INFO] [PERSON] в житловому будинку та її спадкування, роз`яснила необхідність звернення до суду (а.с. 21). Як вбачається із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок розташований по [ADDRESS] , інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №242954702 від 04.02.2021 року, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А», 1976 року побудови, загальною площею 53,0 м2, житловою площею 36,9 м2; сарай літер «Б»; погріб літер «В» (а. с. 14-15). Вартість вищевказаного житлового будинку становить 74674 гривні, що підтверджується висновком про вартість майна (а.с. 16). Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ введено в дію Закон України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року. Згідно статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до вимог статті 534 ЦК УРСР (1963р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Стаття 535 ЦК УРСР (1963 р.) визначала, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Стаття 548 ЦК УРСР (1963 р.) вказувала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна. Суд роз`яснив, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач просить судові витрати по справі покласти на неї.

Outcome: approved