Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

16.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення спричиненої моральної шкоди. 16.05.2017 року до Косівського районного суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], НПП "Гуцульщина" про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди. В судове засідання [PERSON] та його представник не з`явилися, до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Із позовних вимог вбачається, що протягом тривалого часу [PERSON] в різний спосіб намагається принизити його, як людину, а також як керівника НПП «Гуцульщина».Для цього він використовує як брутальну нецензурну лайку, так і слова, які в людському розумінні є принизливими для людини. Крім цього, використовуючи можливість електронних засобів масової інформації та частково своє службове становище поширює завідомо неправдиву інформацію про мету, діяльність та роботу НПП «Гуцульщина». Незважаючи, що НПП діє на протязі більше десяти років, має великий трудовий колектив, який складається з чесних і добросовісних працівників закоханих у карпатську природу, [PERSON] намагається піддати сумніву акт створення НПП, його діяльність, досягнення у його виробництві, а ті порушення природоохоронного законодавства, які вчиняють жителі району - як корупцію в лавах працівників НПП. Особливо він не сприймає, а з використанням свого службового становища, намагається очернити його, як керівника парку, в очах жителів району і не тільки. А тому просять, спростувати недостовірну інформацію у спосіб, яким вона була поширена та стягнути з [PERSON] в його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 500000 грн. та понесені судові витрати. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати незаконною діяльність НПП "Гуцульщина", яка призвела до знищення довкілля, а саме природних ресурсів (лісових насаджень), які передані на зберігання НПП "Гуцульщина" станом на 20.01.2015 року; визнати незаконними дії директора НПП "Гуцульщина" - [PERSON], які полягають у витрачанні грошових коштів із фонду охорони навколишнього природного середовища на поїздку у Японію (Японської Держави); визнати недостовірною (негативною) інформацією, поширену про [PERSON] у позовній заяві [PERSON] від 14.09.2015 року і зобов'язати останнього відкликати дану інформацію; стягнути із [PERSON] на відшкодування [PERSON] моральної шкоди грошові кошти у розмірі 100 000 грн. та витрати, пов'язані із розглядом справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову та зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про інформацію», реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Згідно п.21 постанови, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 26 вищевказаної постанови відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Враховуючи суспільне значення національного природного парку «Гуцульщина», для регіонального та національного рівня, а також статус позивача за первісним позовом, як публічної посадової особи, його критика, у тому числі гостра, про те, як ним виконуються службові функції, не є поширенням про нього недостовірної інформації, а є оціночним судженням, а оціночне судження спростуванню не підлягає. З цих підстав суд не вбачає правових підстав щодо визнання такої інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача за первісним позовом, а також для задоволення вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди. Із наведених вище підстав, суд також вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], НПП "Гуцульщина" про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, також слід відмовити. На підставі наведеного, п.п. 19, 21, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», ст.ст. 277, 297 ЦК України та

Outcome: dismissed