Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до кредитної спілки "Альянс", посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір депозитного вкладу «Традиційний»: № 1081 від 01.07.2008р. про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за яким позивач вніс, а відповідач прийняв вклад в сумі 28000 грн., строком на 12 місяців до 01.07.2009 року, відсоткова ставка становить 29% річних. Строк вказаного депозитного договору закінчився, однак кредитна спілка не повернула належні позивачу кошти. Просить суд стягнути зі спілки неповернуту суму вкладу 19742,22 грн., відсотки за договором вкладу в сумі 34539,47 грн., суму інфляційних збитків 32008,93 грн. та 3% річних у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 3573 грн., всього 89863,62 грн. У відзиві на позов відповідач позов вимоги визнав в частині неповернутої суми вкладу 19742,22 грн., проценти по депозитам 6440,41 грн., 3% річних 7331,14 грн., всього 33 513,77 грн. Вказували, що рішеннями зборів членів кредитної спілки вводилась відстрочка виконання договорів по поверненню депозитів, а також зменшення відсоткових ставок за депозитними договорами. У відповіді на відзив позивач вважав доводи відзиву не обґрунтованими, також зазначав, що рішення загальних зборів за правовою природою не є правочином щодо зміни умов депозитного договору, тому позовні вимоги вважав обґрунтованими на законі та такими, що відповідають умовам укладеного між сторонами договору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити. Пояснив, що до 14.06.2013р. відповідач частково повертав йому суму вкладу та відсотки, однак з 14.06.2013р. будь-які виплати припинились, тому з даного час ним нараховані проценти, інфляційні збитки 3% річних у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справі повідомлявся належним чином. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка відповідно до свого статуту приймає вступні та обов`язкові пайові та інші внески від членів спілки; надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами (стаття 23 вищевказаного Закону). Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що позивач був прийнятий у члени кредитної спілки «Альянс» та сплатив вступний внесок 25 грн. згідно з прибутковим касовим ордером № 9578 від 01.07.2008р., також сплатив обов`язковий членський внесок в сумі 5 грн. згідно з прибутковим касовим ордером № 9579 від 01.07.2008р. 01.07.2008р. між позивачем [PERSON] та кредитною спілкою «Альянс» був укладений договір депозитного вкладу «Традиційний»: № 1081 від 01.07.2008р. про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за яким позивач вніс, а відповідач прийняв вклад в сумі 28000 грн., строком на 12 місяців до 01.07.2009 року, відсоткова ставка становить 29% річних. Внесення вкладу підтверджується прибутковим касовим ордером № 9580 від 01.07.2008р. Відповідно до п.2.3 вказаного депозитного договору нарахування відсотків відбувається на фактичну кількість днів користування кредитною спілкою суми внеску, починається з наступного дня після отримання спілкою суми вкладу, припиняється в день закінчення строку вкладу. КС "Альянс" своїх зобов`язань за договором не виконала, належні грошові кошти позивачу в повному обсязі не повернула. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про повернення всіх належних йому грошових коштів. Суд виходить з того, що Законом України «Про кредитні спілки» визначено лише організаційні, правові та економічні засади створення і діяльності кредитних спілок, їх об`єднань, права та обов`язки членів кредитних спілок та їх об`єднань. Тобто цей Закон визначає лише порядок організації створення й діяльності кредитних спілок та інших пов`язаних питань щодо членства та управління кредитною спілкою, а також певні засади її діяльності. Проте цей Закон не визначає положень щодо врегулювання цивільно-правових відносин, які виникають між кредитною спілкою як юридичною особою та членом спілки як фізичною особою - позичальником або вкладником, оскільки в цьому випадку мова йде про виконання кредитною спілкою своїх договірних зобов`язань як юридичною особою. Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 651, 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Згідно з ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Таким чином, рішення загальних зборів за своєю юридичною природою та змістом не є правочином щодо зміни умов договору про внесення внеску (вкладу) на депозитний рахунок та зобов`язань сторін і не може бути підставою для виконання або невиконання сторонами своїх договірних зобов`язань. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення неповернутої суми вкладу в розмірі 19742,22 грн. підлягає до задоволення, оскільки вказана сума вкладу відповідачем не повернута в супереч взятим на себе зобов`язань, чим порушені права та законні інтереси, які підлягають до поновлення в судовому порядку. Позовна вимога про стягнення відсотків за депозитним вкладом підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Як передбачено умовами п.2.3 укладеного сторонами депозитного договору процентна ставка 29% встановлена до 01.07.2009 року, а тому після закінчення строку повернення вкладу підстави для застосування вказаної процентної ставки відсутні. Разом з тим, оскільки відповідач фактично не повернув вкладі у повному обсязі після передбаченого договором строку повернення вкладу та умовами вказаного договору не визначено розмір процентної ставки після 01.07.2019р., тому розмір процентної ставки підлягає застосуванню у розмірі облікової ставки Національного банку України, як передбачено ст.1061 ЦК України у розмірі 18 931.39 грн. з такого розрахунку: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 14.06.201312.08.20136019 742.0077227.17 13.08.201314.04.201424519 742.006.56.5861.35 15.04.201416.07.20149319 742.009.59.5477.86 17.07.201412.11.201411919 742.0012.512.5804.55 13.11.201405.02.20158519 742.001414643.64 06.02.201503.03.20152619 742.0019.519.5274.22 04.03.201527.08.201517719 742.0030302 872.06 28.08.201524.09.20152819 742.002727408.90 25.09.201521.04.201621019 742.0022222 492.02 22.04.201626.05.20163519 742.001919358.70 27.05.201623.06.20162819 742.001818271.86 24.06.201628.07.20163519 742.0016.516.5311.50 9.07.201615.09.20164919 742.0015.515.5409.67 16.09.201627.10.20164219 742.001515339.82 28.10.201613.04.201716819 742.0014141 272.14 14.04.201725.05.20174219 742.001313295.32 26.05.201726.10.201715419 742.0012.512.51 041.19 27.10.201714.12.20174919 742.0013.513.5357.79 15.12.201725.01.20184219 742.0014.514.5329.39 26.01.201801.03.20183519 742.001616302.89 02.03.201812.07.201813319 742.0017171 222.92 13.07.201806.09.20185619 742.0017.517.5530.06 07.09.201825.04.201923119 742.0018182 248.97 26.04.201925.06.20196119 742.0017.517.5577.39 Всього: 18 931.39 Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язком для всіх судів, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Встановлено, що в період з 14.06.2013р. по 25.06.2019р. ( в межах заявлених вимог) відповідачем допущене прострочення грошового зобов`язання з повернення суми вкладу 19742,22 грн, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення інфляційних збитків підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційні нарахування на суму боргу 19742,22 грн. за період з з 14.06.2013р. по 25.06.2019р. в сумі 32008,93 грн. із урахуванням офіційно оприлюднених індексів інфляції: (19742,22*1,00 *0,999 *0,993 *0,100 *0,1004 *0,1002 *0,1005 *0,1002 *0,1006 *0,1022 *0,1033 *0,1038 *0,101 *0,1004 *0,1008 *0,1029 *0,1024 *0,1019 0,*0,103 *0,1031 *0,1053 *0,1108 *0,114 *0,1022 *0,1004 *0,99 *0,992 *0,1023 *0,987 *0,102 *0,1007 *0,1009 *0,996 *0,101 *0,1035 *0,1001 *0,998 *0,999 *0,997 *0,1018 *0,1028 *0,1018 *0,1009 *0,1011 *0,101 *0,1018 *0,1009 *0,1013 *0,1016 *0,1002 *0,999 *0,102 *0,1012 *0,1009 *0,101 *0,1015 *0,1009 *0,1011 *0,1008 *0,100 *0,100 *0,100 *0,1019 *0,1017 *0,1014 *0,1008 *0,101 *0,1005 *0,1009 *0,101 *0,1007 - 19742,22) та 3 % річних за період з 14.06.2013р. по 25.06.2019р. в сумі 3573 грн. (3%/100%/365 дн.*2202 дн*19742,22 грн.). Доводи відзиву відповідача про те, що рішеннями зборів членів кредитної спілки вводилась відстрочка виконання договорів по поверненню депозитів суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позову, оскільки протягом дії договору між сторонами зміни до даного договору в установленому законом та договором порядку не вносились, зміст рішень загальних зборів членів кредитної спілки не може суперечити актам цивільного законодавства, зокрема ст.ст.529, 530, 629 ЦК України про обов`язковість виконання сторонами умов укладеного між ними договору та заборони односторонньої відмови від договору чи зміни його умов. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. При зверненні до суду з позовом на захист прав споживача фінансових послуг позивач був звільнений від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір пропорційно до задоволених вимог підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial