Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (л/с 12). Позивач за первісним позовом [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 04 липня 2005 року по 30 травня 2017 року вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період їхнього спільного проживання вони придбали земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 6522682500:01:001:0137) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , вартістю 243533,20 грн. На підставі викладеного [PERSON] просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. 12 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - л/с 15). [PERSON] пред`явив зустрічний позов до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (л/с 63-66). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 04 липня 2005 року по 30 травня 2017 року він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період їхнього спільного проживання вони отримали у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 248200 грн., які використали на реконструкцію та ремонт житлового будинку, придбання меблів та побутової техніки. Вони не змогли повернути борг, у зв`язку з чим рішенням постійно діючого третейського суду від 27 березня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг в сумі 248200 грн. та судовий збір в сумі 4964 грн., всього - 253164 грн. На підставі викладеного [PERSON] просить суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частину боргового зобов`язання: борг - в сумі 124100 грн., судові витрати - в сумі 2482 грн., всього - 126582 грн. 31 липня 2018 року зустрічний позов прийнято в провадження суду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - л/с 73). 18 липня 2018 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшли заперечення проти первісного позову (в тексті зустрічного позову - л/с 63-66). Свої заперечення [PERSON] обґрунтовує тим, що житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] , він придбав 21 травня 1997 року, тобто до шлюбу з [PERSON] Земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку він приватизував 22 вересня 2015 року. Відтак, земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя. 17 серпня 2018 року від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (л/с 82-84), яким вона підтримала первісний позов та заперечила проти зустрічного позову. Заперечення [PERSON] проти первісного позову [PERSON] спростовує тим, що [PERSON] не надав суду доказів про те, що житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] , був придбаний ним в 1997 році, а тому є його особистою приватною власністю. [PERSON] не надав суду доказів про те, що спірну земельну ділянку він набув в порядку безоплатної приватизації. Свої заперечення проти зустрічного позову [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] не надав суду доказів про те, що він отримав грошову позику в інтересах їхньої сім`ї. Більш того, їй взагалі нічого не відомо про отримання [PERSON] грошової позики. Крім того, [PERSON] , посилаючись на боргову розписку від 03 березня 2015 року та рішення постійно діючого третейського суду від 27 березня 2018 року, просить стягнути з неї на його користь борг в сумі 124100 грн. та судові витрати в сумі 2482 грн. Проте, [PERSON] не надав доказів про те, що він виконав рішення третейського суду, сплатив борг та судові витрати. Крім того, [PERSON] не надав суду доказів наявності третейської угоди між сторонами (в тому числі з нею, як стороною угоди), на підставі якої спір вирішувався третейським судом. Таким чином наявність боргової розписки та рішення третейського суду не доводить факту виникнення в неї грошових зобов`язань перед [PERSON] 11 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - л/с 97-98). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підтримав первісний позов та заперечив проти зустрічного позову, посилаючись на доводи, викладені у первісному позові та відзиві на зустрічну позовну заяву. Просить суд задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову через необґрунтованість. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а також його представник [PERSON] , заперечили проти первісного позову та підтримали зустрічний позов, посилаючись на доводи, викладені у зустрічній позовній заяві. Просять суд відмовити в задоволенні первісного позову через необґрунтованість та задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в березні місяці 2015 року вона знаходилась в житловому будинку батьків [PERSON] , коли [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 10000 доларів США. В її присутності [PERSON] написала боргову розписку, яку вона підписала як свідок. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її рідним братом. 03 березня 2015 року вона дала в борг [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США, на строк три роки. В квітні 2018 року [PERSON] повернув їй борг в сумі близько 100000 грн. (точніше не пам`ятає), решту боргу [PERSON] та [PERSON] не повернули. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, після розірвання якого [PERSON] вивезла з житлового будинку, в якому проживало подружжя, всі меблі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в березні місяці 2015 року його дружина [PERSON] дала в борг [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США, на строк три роки. Про повернення боргу йому нічого невідомо. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 04 липня 2005 року по 30 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. До укладення шлюбу [PERSON] набув право приватної власності на житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] . Згідно п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Отже, вказаний житловий будинок належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. Суд бере до уваги, що хоча [PERSON] не надав правовстановлюючих документів про право власності на житловий будинок, проте в судовому засіданні сторони не оспорюють факт придбання [PERSON] житлового будинку до його шлюбу з [PERSON] 22 вересня 2015 року [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 6522682500:01:001:0137) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 вересня 2015 року (л/с 166) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (л/с 4, 167). Якщо об`єктом поділу є земельна ділянка, то регулювання земельних відносин відбувається із застосуванням спеціальних норм Земельного кодексу України. У відповідності до ст.ст.81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність внаслідок її приватизації: для ведення ОСГ, для будівництва та обслуговування житлового будинку, садівництва, дачного, гаражного будівництва - є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона не є майном, набутим подружжям у шлюбі, а одержана громадянином, як частка із земельного фонду. Цей висновок підтримує і судова практика, що міститься у п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно якого, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Зазначене вище виключає можливість визнати таку земельну ділянку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в порядку ст.69 СК України. Згідно п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в цивільній справі № 6-2710цс15. 03 березня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] борг в сумі 248200 грн., які зобов`язався повернути в строк до 03 березня 2018 року, про що була складена боргова розписка (л/с 58). Рішенням постійно діючим Третейським судом при Товарній біржі УТБ "Правоград" від 27 березня 2018 року (л/с 53-57) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову суму за договором позики від 03 березня 2015 року в сумі 248200 грн. та судовий збір в сумі 4964 грн. Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. [PERSON] не надав суду жодних доказів про те, що отримана ним позика була використана в інтересах сім`ї. Крім того, суд звертає увагу, що боргова розписка від 03 березня 2015 року (л/с 58) не підписана боржником [PERSON] . Крім того, згідно ст.5 Закону України "Про третейські суди" спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Проте, [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги наявністю рішення третейського суду, не надав третейської угоди, на підставі якої спір між ним та [PERSON] був переданий на розгляд третейського суду. Отже, боргові зобов`язання [PERSON] не можуть бути визнані об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для поділу земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер 6522682500:01:001:0137), як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, позивач за первісним позовом [PERSON] не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. У зв`язку з відмовою в задоволенні первісного позову, судові витрати позивача за первісним позовом [PERSON] відшкодуванню не підлягають. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для поділу боргового зобов`язання за договором позики, як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного суд вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. У зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову, судові витрати позивача за зустрічним позовом [PERSON] відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed