Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають одну неповнолітню дитину. Позивачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Також зазначає, що відповідач, як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання. Позивачка просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку; та стягнути судові витрати. Позивачка в минулому судовому засіданні позов підтримала. В дане судове засідання не з'явилася, та згідно поданих заяв, позов в частині позбавлення батьківських прав просить залишити без розгляду; позов в частині стягнення аліментів підтримала, просить справу розглядати без її участі. Відповідач згідно до поданої заяви просить справу розглядати без його участі, позов в частині стягнення аліментів визнає. Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо розгляду справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Як встановлено в судовому засіданні сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину. Батько дитини не надає допомоги на її утримання. Отже, відповідачем порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Суд враховує положення ст.ст. 181, 182, 183 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивачки на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є офіційно працевлаштованим на ВАТ "Рівненський Льонокомбінат", має стабільний і регулярний дохід; доказів на підтвердження того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати допомогу на утримання дитини в меншому розмірі, ніж просить позивачка, до суду не було надано. Позивачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, не заперечує що отримує соціальну допомогу. В той же час враховується, що вона не має інших джерел доходу. Суд зважає на положення ч. 4 статті 84 СК України, згідно якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Свідки [PERSON], [PERSON] ствердили той факт, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини дитині, не цікавиться і не відвідує її протягом тривалого часу. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. А тому заявлений нею позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати - витрати за надану правову допомогу в розмірі 1 000 грн. Згідно пункту 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування понесених судових витрат, виходячи з положень вказаних статей ЦПК України підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що без урахування часу, витраченого на вчинення представником за довіреністю окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час юридичного аналізу позовної заяви, витрачений час на представництво інтересів клієнта [PERSON] у судових засіданнях 19 хв., що підтверджується журналами судових засідань від: - 24.09.2014 р. (тривалість 05 хв.), - 03.12.2014 р. (тривалість 14 хв.). Тобто, загальний час роботи адвоката в судовому засіданні - 19 хв. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI, 20.12.2011 р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України „Про державний бюджет на 2014 рік" розмір мінімальної зарплати становить 1218 грн., тобто 40 відсотків від цієї суми становить 487 грн. 20 коп. Таким чином, сума витрат на правову допомогу, яка безпосередньо надавалася в судовому засіданні становить 154, 28 грн. ((487,20/60) х 19 хв. = 154,28 грн.). В решті вимог щодо стягнення судових витрат, пов'язаних з участю представника позивача за довіреністю, слід відмовити. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved