Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу виробнича одиниця «Жданівкатепломережа» 03 квітня 2014 р. звернулося до Кіровського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості по сплаті за постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] за період з 1 червня 2003 р. до 28 лютого 2014 р. у розмірі 10763,88 грн., які він, незважаючи на попередження, не сплатив. В позові також поставлене питання про стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 3422,83 грн., 3% річних в сумі 1525,24 грн. судового збору у розмірі 243,60 грн. Представник позивача Биковська Олена Сергіївна направила в суд заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, вказавши, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та згодна на заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, що приймає участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності, в зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу у відсутності представника позивача Биковської О.С. Відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином рекомендованою судовою повісткою про дату, час та місце розгляду справи 05 травня 2014 р. та 20 травня 2014 р.; проте в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, не надіслав заяву з просьбою перенести розгляд справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справі, суд вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково. Згідно із ст. ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, каналізація, теплова енергія ) наймачами повинна проводиться щомісячно. Це ж положення міститься в ст. ст. 815, 816, 820 ЦК України 2004 р. та у п.14, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковою територією, затверджених Постановою КМ України № 572 від 8 жовтня 1992 р. Згідно зі ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором , а відповідно до ст. 816 ЦК України саме наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Разом з тим відповідно до ст. 64 ЖК України, що є спеціальною нормою закону щодо житлових прав та обов'язків, повнолітні члени сім»ї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність по обов'язкам, що випливають з договору найма житлового приміщення. Відносини з приводу теплопостачання фізичними особами регулюються: ЦК України, Законами України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-1У від 24 червня 2004 р. з наступними змінами, "Про теплопостачання" №2633- 1У від 02 червня 2005 р. з наступними змінами, Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 р. зі змінами, внесеними постановами КМ України №1268 від 31 жовтня 2007 р., №933 від 03 вересня 2009 р., №151 від17 лютого 2010 р.; Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМ України №1198 від 03 жовтня 2007 р. Згідно ст. 1, 19, 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач - фізична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору, зобов'язаний щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману (спожиту) теплову енергію. Таким чином, у відсутності договору на споживання послуг, суд вважає потрібно користуватися доведеністю фактичного споживання послуг, що є єдиною підставою (у відсутності договору) на стягнення заборгованості за фактично спожиті послуги, тобто за фактичну поставлену до квартиру споживачів теплову енергію. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], оскільки за повідомленням КП "Бюро технічної інвентаризації" Кіровської міської ради №132 від 07 квітня 2014 р. за станом на 01 січня 2013 р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кіровською державною нотаріальною конторою 16 листопада 1994 р. за реєстром №2383, зареєстрованої в БТІ за №1-204, він фактично користується послугами позивача, оскільки теплова енергія надходить до квартири [ADDRESS], а він проживає та зареєстрований за даною адресою, що підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області від 14 квітня 2014 р. та довідкою голови ОСББ, а отже повинен нести відповідальність по виконанню обов'язків по сплаті за спожиту теплову енергію. Відповідач фактично користувався послугами ВО "Жданівкатепломережа", на цей час має заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання, надані до квартири [ADDRESS] станом на 28 лютого 2014 р. у розмірі 10763,88 грн. (початковий період заборгованості за наданими до суду документами визначити неможливо через те, що станом на 01 липня 2003 р. враховане вхідне сальдо в сумі 1513,09 грн., яке нараховане за більш ранній період ніж з 01 червня 2003 р., проте невідомо за який саме) , бо на протязі всього цього часу за постачання теплової енергії за вказану квартиру кошти вносилися лише один раз у вересні 2009 р. в розмірі 100 грн., хоча теплова енергія весь цей час надходила до даної квартири. Строк позовної давності про стягнення заборгованості до 01 січня 2004 р., встановлений ст. 71 ЦК України 1963 р., сплив до набрання чинності ЦК України 2004 р., що слід врахувати у відповідності із п. п. 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України 2004 р., оскільки ст. 75 ЦК УРСР 1963 р. була імперативною нормою та передбачала обов'язковість застосування позовної давності незалежно від заяв сторін по справі. На відміну від імперативної норми ст. 75 ЦК УРСР 1963 р., яка передбачала обов'язковість застосування позовної давності, ч.3 ст. 267 ЦК України 2004 р. передбачає можливість застосування даного правового інституту лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення судом рішення. Оскільки в судовому засіданні під час розгляду справи судом і до моменту винесення рішення по суті заявлених вимог ні однією із сторін не була зроблена заява про застосування строку позовної давності, то у суду нема підстав для його застосування. Дане положення є додатковою гарантією захисту прав кредитора та законодавчо закріпленим підтвердженням того, що навіть в разі спливу строку позовної давності суб'єктивне право продовжує існувати. При цьому суд бере до уваги, що факт необізнаності боржника про закінчення строку позовної давності юридичного значення не має. До суду не одна із сторін не звернулася із клопотанням про застосування строку позовної давності. Відповідач не направив до суду письмової заяви про застосування строку позовної давності, за викликом суду у судове засідання не з'явився. До того ж суд бере до уваги, що відповідач 14 вересня 2009 р. уклав договір про розстрочення заборгованості за послуги теплопостачання (реструктуризації), визнавши існуючу на той час повну суму заборгованості у сумі 5159, 98 грн., тобто здійснив дію, яка свідчить про переривання строку позовної давності та визнання боргу, в зв'язку з чим суд вважає неможливим застосувати строк позовної давності до цієї дати. Оскільки відповідач не провадив сплату за спожиті послуги з теплопостачання, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача підтверджена випискою із особистого рахунку заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання за станом на 28 лютого 2014 р. у сумі 10763 грн. 88 коп. Відповідачем не оспорені тарифи на житлово-комунальні послуги, не оспорений розмір жилої площі. Виробник, тобто позивач по справі , надав послуги з централізованого опалення до вводу у будинок відповідачів, що також відповідачем не оспорюється. Заборгованість відповідача підтверджено витягом з особистого рахунку відповідача, копія якого надана суду позивачем та не спростована в суді іншими доказами. Стаття 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування заявлених вимог стягувачем не надано суду договір, укладений між сторонами, яким було б передбачено обов'язок боржника, встановлений ст. 625 ч.2 ЦК України; відсутні і докази попередження боржника про можливе нарахування індексу інфляції та 3% річних. Копія наданого суду особистого рахунку свідчить про те, що між сторонами існують лише фактичні договірні відносини, які регулюються спеціальними Законами України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-1У від 24 червня 2004 р. з наступними змінами, "Про теплопостачання" №2633- 1У від 02 червня 2005 р. з наступними змінами, Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 р. зі змінами, внесеними постановами КМ України №1268 від 31 жовтня 2007 р., №933 від 03 вересня 2009 р., №151 від17 лютого 2010 р.; Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМ України №1198 від 03 жовтня 2007 р., ні одним з яких не передбачений обов'язок споживача сплачувати заборгованість за послуги теплопостачання з нарахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на суму заборгованості, отже матеріальним правом за несплату послуг з теплопостачання нарахування індексу інфляції та 3% річних не передбачено, а процесуальне право є лише засобом застосування матеріального права. Додані до заяви розрахунки інфляційних збитків та 3% річних не мають посилання на законодавчо обґрунтований механізм нарахування цих виплат, відсутнє попередження споживачів про нарахування та стягнення цих виплат, вказані санкції не були передбачені і укладеним 14 вересня 2009 р. двостороннім договором №1285 від 14 вересня 2009 р. про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання (договором реструктуризації заборгованості). Крім того необґрунтоване нарахування інфляційних збитків та 3% річних за період з січня 2004 р. (адже за станом на січень 2004 р. враховано вхідне сальдо 1644,05 грн., на які необґрунтовано нараховані вказані санкції і в подальшому). В зв'язку з викладеним в позові в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 3422,83 грн., 3% річних - 1525,24 грн. слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог в цій частині. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. (що є мінімальним розміром судового збору у позовах, що мають ціну) підлягає стягненню на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу виробнича одиниця «Жданівкатепломережа» з [PERSON], що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial