Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В зміненій позовній заяві зазначає, що 27.12.2012 р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві за виконавчим листом № 2 - 1525/2010 відповідно до п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». При поверненні виконавчого документу стягувачеві не було вирішено питання щодо зняття арешту з майна. 02.09.2014 р. вона отримала відповідь державного виконавця Пеліванової Г.В. на адвокатський запит про причини та підстави арешту майна після закриття виконавчого провадження. В даній відповіді зазначено, що станом на сьогоднішній день вищезазначений документ на виконанні не перебуває та повторно до відділу не надходив. Крім того, згідно ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», не передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку завершення виконавчого провадження на підставі п.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». В результаті арешт з її майна не знятий, строк пред»явлення виконавчого листа № 2-1525/2010 сплинув, а арешт на все її майно залишився. Посилаючись на ст.ст.317, 319 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», за позовом [PERSON] просить скасувати арешт з усього майна, яке належить їй на праві власності та скасувати заборону здійснювати відчудження будь-якого майна, що належить їй на праві власності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.28-29). Представник відповідача - Запорізької обласної філії Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в процесі розгляду справи представником були надані заперечення проти позову (а.с.57-58). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ, приймаючи до уваги позицію представника банку, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.07.202 р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя було видано виконавчий лист по справі № 2-1525/2010 р. про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Донецької обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 285 490,52 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та 120 грн. - витрат на інформаційне технічне забезпечення. Встановлено строк пред»явлення виконавчого листа до виконання - до 13.12.2013 р. (а.с.7). 09.08.2012 р. головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ була винесена постанова ВП № 33815563 про відкриття виконавчого провадження якою, крім іншого, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та встановлена заборона здійснювати відчудження будь-якого майна, що належить позивачеві (а.с.16-17). Постановою про повернення виконавчого документа стягнувачеві ВП № 33815563 від 27.12.2012 р. (а.с.18-19), виконавчий лист № 2-1525/2010, виданий 30.07.2012 р. Жовтневим судом м.Запоріжжя, про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 287 310,52 грн., повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Роз»яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред»явлений для виконання в строк до 27.12.2013 р. Згідно інформації, наданої державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ, станом на 22.07.2014 р. вищезазначений виконавчий документ на виконанні не перебуває та повторно до відділу не надходив (а.с.6). В силу ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав. Враховуючи, що на час постановлення рішення у Шевченківському відділі ДВС Запорізького міського управління юстиції відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] на виконанні не перебуває, а також те, що строк пред»явлення виконавчого документа за яким було накладено арешт (27.12.2013 р.) сплинув, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині їх пред»явлення до належного відповідача - Запорізької обласної філії Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». Доводи представника ПАТ «Укрсоцбанк» в обгрунтування заперечень проти задоволення позову, не спростовують висновків суду з наведених вище підстав, оскільки фактично зводяться до правого трактування позиції відповідача. Підстав для задоволення позову [PERSON], пред»явленого до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ, суд не встановив, оскільки ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» визначає наслідки завершення виконавчого провадження та не передбачає зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позов пред»явлено у тому числі і до відповідача - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. За п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 серпня 1976 (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. З аналізу вищенаведених положень Закону та роз»ясень Пленумів Верховного Суду України вбачається, що Шевченківський ВДВС Запорізького міського управління юстиції, який є лише «посередником» між особою в інтересах якої накладався арешт та особою на майно якої накладено арешт, не може бути належним відповідачем за позовом [PERSON], у даній справі.

Outcome: partial