Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

07 жовтня 2013 року до суду звернувся ПАТ КБ "ПриватБанк" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 31.07.2007 р. був укладений кредитний договір з відповідачем, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки боржник належним чином не виконував свої зобов'язання по кредитному договору, виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача і яка станом на 31.08.2013 р. становить 29298 грн. 92 коп., та складається: заборгованість по кредиту - 7268 грн. 22 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 20397 грн. 42 коп.; а також штрафи - 250 грн. (фіксована частина), штраф (процентна складова) 1383 грн. 28 коп. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволенні частково. Стягнуто на користь ПАТ КБ „Приватбанк" з [PERSON] заборгованість по кредиту в сумі 16 169 грн. 72 коп. (яка складається з: 7 268, 22 грн. - заборгованість за кредитом; 7 268, 22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250, 00 грн. - штрафу (фіксованої частини); 1 383, 28 грн. - штрафу (процентної складової) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 292 грн. 99 коп. А всього - 16 462 грн.71 коп. (а.с.35-37) Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ "Приватбанк", звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині зменшення нарахованих процентів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі (а.с. 38-41). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині зменшення нарахованих процентів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач згідно договору № б/н від 31.07.2007 року отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення і відповідає строку дії картки, що підтверджується підписаною відповідачем заявою разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою (а.с.6-10). ПАТ КБ „Приватбанк" свої зобов'язання за Договором та угодою перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме - надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав і станом на 31.08.2013 року виникла заборгованість в сумі 29 298,92 грн., яка складається з наступного: 7 268,22 грн. - заборгованість за кредитом; 20 397,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 383, 28 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачем дійсно належним чином не виконувались обов'язків за договором, станом на 31.08.2013 р. утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 29 298,92 грн., з яких 20 397,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. При цьому, суд 1 інстанції дійшов висновку, що кредитор - позивач по справі, умисно сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання та не вжив заходів щодо їх зменшення, оскільки з 05.06.2009 року (дата останнього платежу) не здійснив жодних дій щодо повернення кредиту, та застосував положення ч.2 ст.616 ЦК України, й зменшив розмір нарахованих процентів з 20 397, 42 грн. до 7 268,22 грн. Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного. Згідно ст.ст.526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що згідно заяви позичальника від 31.07.2007 року й Умов та правил надання банківських послуг, між сторонами укладено договір про надання кредиту, за умовами якого банк надав останньому кредит в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом збільшувався за згодою сторін, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення і відповідає строку дії картки, що підтверджується підписаною відповідачем заявою разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Позичальник зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти за кредитом, відсотки, а також інші витрати згідно Умов (а.с.6-10). Отже, сторони при укладанні кредитного договору визначили на свій розсуд умови надання та повернення кредиту, які були ними погоджені, що не протирічить ст. ст. 6, 627 ЦК України, на підставі якого між ними виникли цивільні права та обов'язки, в тому числі й сплата відповідачем процентів за користування наданими коштами. Банк виконав умови вказаного договору, а відповідач належним чином їх не виконував, і станом на 31.08.2013 р. утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 29 298,92 грн., з яких 20 397,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач, скориставшись своїм правом, встановленим законом, пред'явив даний позов про стягнення з відповідача заборгованості, однак суд 1 інстанції, пославшись на ч. 2 ст. 616 ЦК України, якою передбачено право суду зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення, зменшив розмір нарахованих процентів з 20 397, 42 грн. до 7 268,22 грн., зазначивши, що нараховані відсотки є збитками, а не пред'явлення позову протягом майже 4 років - умисне збільшення розміру збитків. Однак, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 616 ЦК України, зменшення розміру стягнень є не обов'язком, а правом суду, реалізація якого може мати місце за клопотанням боржника. Вина кредитора у збільшенні розміру завданих йому збитків або невжитті заходів щодо їх зменшення в даному випадку не презюмується та має бути доведена боржником. Стаття 22 ЦК України визначає поняття збитків, які є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, суд 1 інстанції необгрунтовано дійшов висновку, що нараховані, згідно умов договору відсотки є збитками, та те, що позивач умисно збільшував розмір збитків, бо предявив позов не відразу після припинення погашення зоборгованості за договором, допустивши збільшення розміру відсотків, оскільки пред'явлення позову не є обов'язком позивача, а є його правом, як й нарахування відсотків за договором. Натомість виконання умов договору, в тому числі повернути банку отримані кошти за кредитом й сплатити відсотки - обов'язок відповідача, передбачений умовами договору та нормами цивільного кодексу України, який він належним чином не виконував. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року в частині суми стягнутих процентів, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи, та ухвалити нове рішення в зазначеній частині про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за кредитним договором б/н від 31.07.2007 року, яка станом на 31.08.2013 року складає 20 397, 42 грн.

Outcome: approved