Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

03.02.2020 року представник позивача в інтересах [PERSON] звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Ухвалою судді від 07 лютого 2020 року відкрито провадження. В обгрунтування позову представник позивача зазначив, що [INFO] , у віці 69 років, в с. Спасько-Михайлівка Олександрівського району Донецької області померла [PERSON] . В зв`язку з її смертю на території Спасько-Михайлівської сільської ради відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне нерухоме майно: житловий будинок (з надвірними побудовами та господарськими спорудами), який розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - спірне домоволодіння); земельна ділянка, яка розташована за вказаною вище адресою, площею 0,25га, кадастровий № 1420387301:00:000:0213, з призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка, яка розташована за тією ж адресою, площею 0,1597 га, кадастровий № 1420387301:00:000:0214, з призначенням - для ведення особистого селянського господарства (город); земельна ділянка, яка розташована на території Спасько-Михайлівської сільської ради, площею 5,5133га, кадастровий № 1420387300:01:000:0367, з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка, яка розташована на території Спасько-Михайлівської сільської ради, площею 5,5 га, кадастровий № 1420387300:01:000:0369, з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка, яка розташована на території Спасько-Михайлівської сільської ради, площею 1,0 га, кадастровий № 1420387300:01:000:0825, з призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Після своєї смерті спадкодавця заповіту не лишила. 28 листопада 2018 року за заявами спадкоємців про прийняття спадщини, державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори, було заведено спадкову справу. 21 листопада 2019 року між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадщини, який в належний спосіб було засвідчено нотаріусом. Відповідного до зазначеного договору спадкоємці розподілили між собою все майно, що входить до складу спадщини, в такий спосіб, що спірне домоволодіння, разом з приватизованою земельною ділянкою під ним, переходить до позивача. На підставі зазначеного вище договору, в той же день нотаріус видав спадкоємцям відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.11.2019 року з причин неподання позивачем правовстановлюючих документів на підтвердження належності спірного домоволодіння за життя саме спадкодавеці. На даний час позивач по справі не має можливості оформити правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння та успадкувати вказане спадкове майно в належний спосіб в зв`язку зі смертю власника. Просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок (з надвірними побудовами та господарськими спорудами), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась та не повідомила суд про причину неявки. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення відповідні викладеному в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмова заяву відповідно до якої, проти задоволення позову не заперечує, справу просила розглянути без її участі (а.с. 46). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву відповідно до якої,справу просив розглянути без їх участі (а.с. 69). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. За вимогами ст..1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ст..1225 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.(ст..1268 ЦК). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.(ст..1269 ЦК). Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. (ст..1278 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні позовних вимог суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинка. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до вимог зазначених в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року за № 12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію», по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Як встановлено судом в судовому засіданні [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до облікової картки № 00-0193-1 об`єкта погосподарського обліку житлового будинку [ADDRESS] , власником житлового будинку є [PERSON] , яка була зареєстрована у вказаному будинку, будинок побудований в 1968 році. У вказаному будинку також була зареєстрована її донька [PERSON] (а.с. 31-33). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу [ADDRESS] , інвентарна справа № 02/2285 та довідки № 17 від 17.01.2020 року, самовільних будівель та споруд не виявлено, технічні показники будинку не змінилися (а.с.26-30). Відповідно до довідок Степанівської сільської ради №25 від 02.01.2018 року та №995 від 08.12.2017 року, [PERSON] дійсно на момент смерті був зареєстрований у будинку [ADDRESS] та [PERSON] є єдиним спадкоємцем на даний будинок (а.с.18-19). Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.7-8). Державним нотаріусом Звягіною Т.Ф., 21.11.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин неподання позивачем правовстановлюючих документів на підтвердження належності спірного домоволодіння за життя саме спадкодавеці (а.с.25). Відповідно до договору про розподіл спадкового майна від 21 листопада 2019 року, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] розподілили між собою все майно, що входить до складу спадщини. Спірне домоволодіння, разом з приватизованою земельною ділянкою на якій воно розташовано, переходить до позивача. Відповідно до витягів з спадкового реєстру, після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 63404517, спадкоємець - [PERSON] (а.с. 12-23). Розглянувши вимоги позивача про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем після померлої [PERSON] , відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, спадковий будинок був побудований у 1968 році. Житловий будинок має задовільний стан і є придатним для проживання. На підставі зазначеного, ст..1216, 1218, 1225, 1269, 1278 ЦК України, п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року за № 12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію»,та

Outcome: approved