Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, в якому просить суд визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]: право власності на земельну ділянку площею 3,9077 га, що розташована на [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.09.2011 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2060; право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Василівське", розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.09.2011 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2061. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме: земельна ділянка площею 3,9077 га, що розташована на [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.09.2011 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2060; право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Василівське", розміром 4,2 кв.м., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.09.2011 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2061. Також позивач зазначає, що він звернулася до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], щодо отримання свідоцтв про право на спадщину на вказані вище земельну ділянку та право на земельну частку (пай), однак листами №578/02-14 та №579/02-14 від 12.12.2014 року, відповідно, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрації відповідних прав. До судового засідання позивач не з'явився, але від нього до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності, в якій він наголосив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с.60). Від Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області до суду надійшла заява про визнання за відсутності представника сільської ради (а.с.59). Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує чиїхось прав та інтересів, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, згідно статті 174 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 18.02.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, відповідний актовий запис №246 (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме: земельна ділянка площею 3,9077 га, що розташована на [ADDRESS], кадастровий номер 5121081000:01:001:0152, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.09.2011 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2060; право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Василівське", розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.09.2011 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2061. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Радянського району міста Улан-Уде, відповідний запис в книзі записів актів цивільного стану про народження №1101 від 13.12.1963 року (а.с.12). Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], як це передбачено статтею 1261 Цивільного кодексу України. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], про отримання свідоцтв про право на спадщину на вказані вище земельну ділянку та право на земельну частку (пай), однак листами №578/02-14 та №579/02-14 від 12.12.2014 року, відповідно, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрації відповідних прав (а.с.11,13). Абзацом 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 (про судову практику у справах про спадкування) судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Листом №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищий Спеціалізований Суд України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ зазначив, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11ППВСУ від 30.05.2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (а.с.9-10). Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтями 1216, 1222, 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Outcome: approved