Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорномортехфлот" середню заробітну плату за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивача обґрунтував наступним. Він з 29.10.2012 року працював на посаді другого помічника капітана у Відповідача. 20.12.2013 року його було звільнено з займаної посади за п. 2 ст. 36 КЗпПУ, про що в трудовій книжці було зроблено відповідний запис. Однак, на день звільнення з ним не було здійснено повного розрахунку по заробітній платі за 2013 рік у розмірі 17.525,52 грн. В судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надав. Позивач, до суду, до судового засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] з 29.10.2012 року працював на посаді другого помічника капітана у Публічному акціонерному товаристві "Чорномортехфлот", згідно трудової книжки. 20.12.2013 року його було звільнено з займаної посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України, наказ № 40-к від 20.12.2013 року, про що в трудовій книжці було зроблено відповідний запис № 11. Однак, станом на 27.05.2014 року розрахунок з позивачем проведено не було. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що випливають з трудових відносин, у зв'язку з чим урегульовані положеннями ЦК України та КЗпП України. Згідно довідки, заборгованість перед позивачем по заробітній платі за 2013 рік складає 17.525,52 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Всупереч вимогам ст. 115 КЗпП України, відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, позивачу заробітна плата за період роботи у відповідача виплачувалася не в повному обсязі, строки її сплати не дотримувалися. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У порушення вимог ст. ст. 83, 116 КЗпП України, остаточний розрахунок з позивачем не був проведений. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). На підставі ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 47, 115-116, 233 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3-4, 6-8 10-11, 15, 58-60, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved