Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила скасувати постанову приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя - на ? частини квартири [ADDRESS], після смерті колишнього чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, та зобов'язати відповідача видати їй свідоцтво про право власності на ? частки вищевказаної квартири, як частки в спільному майні подружжя після смерті колишнього чоловіка. Заявлені вимоги позивач мотивувала тим, що з 11.11.1978 року по 09.04.2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу за спільні кошти сімейного бюджету ними була придбана квартира [ADDRESS], на яку, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Любомльською державною нотаріальною конторою від 24.02.1992 року №344, видано реєстраційне посвідчення про право власності і в Волинському обласному бюро технічної інвентаризації вчинено запис у реєстровій книзі за реєстровим №1831. Вважає, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а їх частки в цьому майні є рівними - по ? ідеальної долі відповідно до ст.28 КпШС України. 09 квітня 2002 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. [PERSON] в подальшому уклав шлюб з [PERSON], з якою проживав у вищевказаній квартирі. [INFO] року [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина на приналежну йому ? частки в квартирі [ADDRESS]. Позивач 13 червня 2014 року звернулась до приватного нотаріуса Любомльського районного округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме, на частку у вищевказаній квартирі після смерті колишнього чоловіка, однак постановою приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі даного свідоцтва, оскільки є заперечення дружини померлого - [PERSON] Вважає постанову про відмову у посвідченні правочину незаконною, так як перелік підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у відповідності до ст.49 Закону України «Про нотаріат» не передбачає підстав з яких їй було відмовлено у видачі даного свідоцтва. В постанові відповідача також не вказано з яких саме підстав [PERSON] заперечує проти видачі їй свідоцтва та в чому полягають такі заперечення. З викладених підстав вважає, що така постанова приватного нотаріуса порушує її права, як співвласника квартири, та підлягає скасуванню, як незаконна. В судове засідання сторони та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не з'явились, подавши в канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Крім цього, позивач [PERSON] та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та [PERSON] у своїх заявах одночасно зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] - [PERSON] у поданій заяві вказав, що позов не визнає та просив відмовити у його задоволенні. Відповідач - приватний нотаріус Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, подала письмові заперечення на позовну заяву, у яких вказала, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті колишнього чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, а саме, на квартиру [ADDRESS] з підстав, передбачених п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якого нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо «не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії». Всупереч вимогам п. 2.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого Міністерством юстиції України 22.02.2012 року, позивач для видачі їй свідоцтва подала лише реєстраційне посвідчення, видане Волинським бюро технічної інвентаризації 29.05.1992 року, про реєстрацію договору купівлі-продажу, посвідченого Любомльською державною нотаріальною конторою Волинської області 24.02.1992 року за №1831, а самого договору купівлі-продажу, тобто правовстановлюючого документа на квартиру вона не має, оскільки він знаходиться у дружини померлого - [PERSON], яка заперечує проти видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя колишній дружині, тобто в наявності є майновий спір між спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] Вважає, що постанова про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя винесена на законних підставах, а тому просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 листопада 1978 року по 09 квітня 2002 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.01.2012 року за №00010010509, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 09.04.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області (а.с.4, 10). Копією реєстраційного посвідчення №21/100, виданого 29.05.1992 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, доводиться та обставина, що в період перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Любомльською держнотконторою від 24.02.1992 року №344, придбали квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за [PERSON] (а.с.6). 01 грудня 2012 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 01.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області (а.с.68). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, встановлено, що [PERSON] [INFO] року помер (а.с.8). Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №31/2013 до майна померлого [PERSON], заведеною приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], з заявами про прийняття спадщини після смерті останнього, у передбаченому ст.ст.1269, 1270 ЦК України порядку, до нотаріальної контори звернулись діти померлого від першого шлюбу: [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с.53, 54, 64). Та обставина, що зазначені особи є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], підтверджується належними копіями документів, які долучені до матеріалів спадкової справи, а саме: копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER], виданими Ровенською сільською радою Любомльського району Волинської області від 03.03.1979 року, копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 13.07.1997 року, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 01.12.2012 року (а.с.58, 60, 68). Відповідно до копії довідки, виданої Любомльським РС УДМС України у Волинській області 20.12.2013 року за №0721/736, [PERSON] з 04.12.2003 року до дня смерті був зареєстрований у спірній квартирі, що по [ADDRESS] Дружина померлого - [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 27.02.2013 року, про що свідчить штамп в її паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданого 14.11.1998 року Любомльським РВ УМВС України у Волинській області, копія якого долучена до матеріалів спадкової справи №31/2013 (а.с.65-66). Таким чином, встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що квартира у якій був зареєстрований до смерті [PERSON] та на даний час зареєстрована [PERSON] придбана у період перебування позивача [PERSON] у шлюбі з [PERSON] та зареєстрована на ім'я останнього. Згідно положень ст. 22 КпШС України, яка діяла на час набуття права власності на спірну квартиру, передбачалось, що спільною сумісною власністю подружжя є майно, нажите подружжям за час шлюбу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 КпШС України передбачено, що розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що позивач та її колишній чоловік [PERSON] за життя останнього майно не ділили, шлюбного договору не укладали та домовленості щодо спільно нажитого майна не досягали. 13 червня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача - приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності як пережилого подружжя після смерті [PERSON] на квартиру, що знаходиться по [ADDRESS], в м.Любомль, вказавши, що шлюб між ними був зареєстрований 11 листопада 1978 року, розірваний - 09 квітня 2002 року, квартира придбана - 24 лютого 1992 року (а.с.69). Відповідач 13 червня 2014 року за вих.№73/02-04 надіслав на адреси спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], повідомлення про заяву [PERSON] щодо видачі їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с.74). Спадкоємець [PERSON], яка зареєстрована у спірній квартирі, 19 червня 2014 року подала відповідачу заяву, у якій висловила своє заперечення проти видачі позивачу свідоцтва про право власності на ? частки в спільному майні подружжя (а.с.75). У зв'язку із вказаним запереченням дружини померлого - [PERSON], приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] 23.06.2014 року, на підставі ст.49 Закону України «Про нотаріат», винесено постанову про відмову позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Нотаріусом одночасно роз'яснено [PERSON] ст.3 ЦПК України, а саме, її право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (а.с.5, 76). Стаття 49 Закону України «Про нотаріат» визначає перелік підстав за яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; ….9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.71 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.93 N 3425-XII та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. У повідомленні, що надсилається спадкоємцям померлого, які прийняли спадщину, зазначається склад спільного майна подружжя, на частку якого другий із подружжя, що є живим, просить видати свідоцтво про право власності, а також роз'яснюється право звернення до суду у випадку оспорювання спадкоємцями майнових вимог того з подружжя, що залишився живим. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.01.1992 року № 2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя може бути видане як в період шлюбу, так і після його розірвання. Це свідоцтво на частку видається на підставі і відповідно до спільної письмової заяви подружжя. У разі смерті одного з подружжя другому з них за його письмовою заявою свідоцтво може бути видане на половину спільного майна з обов'язковим повідомленням про це спадкоємців, які прийняли спадщину. При відсутності спору про право на майно скарги подружжя і їх спадкоємців щодо вчинення або відмови у вчиненні цієї нотаріальної дії вирішуються в порядку окремого провадження за правилами глави 39 ЦПК (в ред.1963 року). Незважаючи на те, що в зазначеній постанові Пленуму Верховного Суду України наявне посилання на норми ЦПК України в редакції 1963 року, який втратив чинність, однак системний аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та змісту роз'яснень Верховного Суду України, викладених у даній постанові, дає підстави для висновку про те, що свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя може бути видане нотаріусом лише при відсутності спору про право на майно. В письмових запереченнях [PERSON], яка була дружиною [PERSON] на день його смерті, наводить свої обґрунтування про те, що квартира [ADDRESS], де вона на сьогоднішній день зареєстрована та проживає, є особистою приватною власністю її померлого чоловіка. Наведене свідчить про те, що між позивачем та одним із спадкоємців після смерті спадкодавця [PERSON] виник спір про право з однієї сторони на нерухоме майно в порядку захисту права особистої власності на частку в майні подружжя та з другої сторони - в порядку спадкування. Оскільки при прийнятті оскаржуваної постанови нотаріус керувався саме запереченням [PERSON] проти вчинення нотаріальної дії, яка породжує юридично значимі наслідки і впливає на права та інтереси інших осіб, та з огляду на те, що дане заперечення третьої особи свідчить про наявність явного майнового спору, тому відмова відповідача у видачі позивачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя ґрунтується на вимогах закону та не порушує прав позивача. Таким чином, винесення нотаріусом такої постанови свідчить лише про наявність спору про право, що дозволяє особі звернутися до суду з позовом в порядку захисту права власності, зокрема, його визнання. Відповідно до 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, на підставі вищенаведеного та за встановлених фактичних обставин справи суд прийшов до висновку про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту права власності на нерухоме майно у спільному майні подружжя шляхом оскарження дій нотаріуса та зобов'язання вчинити дії, що в даному випадку є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed