Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] про усунення перешкод особами у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком власника шляхом позбавлення їх права на користування житловим приміщенням, третя особа Славутська районна державна адміністрація Хмельницької області в особі органу опіки та піклування. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS] та стягнути з них на її користь судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову вказувала, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , який отримала в порядку спадкування після смерті чоловіка. В будинку також зареєстровані відповідачі - її син [PERSON] та її онука [PERSON] , але з червня 2017 року останні за місцем реєстрації не проживають, мають постійне місце проживання за іншою адресою [ADDRESS] . [PERSON] звернувся у лютому 2019 року із зустрічним позовом до [PERSON] , Славутської районної державної адміністрації, треті особи [PERSON] , [PERSON] , Славутська державна нотаріальна контора, про скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями. Позивач просив скасувати свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок, видане Славутською районною державною адміністрацією 14.02.2000 року про право приватної власності [PERSON] на жилий будинок номер [ADDRESS] ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.02.2000 року посвідчене Славутською державною нотаріальною конторою та зареєстроване за № 456 видане [PERSON] , згідно з яким спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1\\4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. В обгрунтування позову вказував, що будинок в [ADDRESS] належав до колгоспного двору, був побудований до 1990 року і станом на 15 квітня 1991 року всі члени колгоспного двору, а на той час це був батько [PERSON] , мати [PERSON] , син [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] мали право на 1\\5 його частину. Після смерті батька [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на належну йому 1\\5 частину житлового будинку з надвірними будівлями, та у володіння спадковим майном вступили дружина і троє дітей і після цього частка кожного з них у майні складала 1\\4. Однак після смерті батька, мати одноособово оформила майно на себе та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом видане Славутською державною нотаріальною конторою 01.03.2000 року на житловий будинок з надвірними будівлями до нього, що розташований в [ADDRESS] . У вказаному свідоцтві зазначено, що це спадкове майно належить спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого Славутською районною державною адміністрацією 14.02.2000 року та зарєстровано у БТІ 14.02.2000 року за №10. Однак таке свідоцтво не могло буди видане [PERSON] оскільки він помер [INFO] і станом на 14.02.2000 року його правоздатність була припинена. [PERSON] \~ вважає,\~що ним\~не пропущено\~строку позовної\~давності,\~оскільки він\~вважає себе\~законним власником\~1\\4\~ частини\~спірного житлового\~будинку,\~так як\~після смерті\~батька він\~не відмовлявся\~від прийняття\~спадщини,\~а про\~оформлення позивачкою\~ [PERSON] \~,\~його матірю,\~ права\~власності на\~житловий будинок(\~як спадкове\~майно)\~йому не\~було відомо\~до отримання\~копій додатків\~до позовної\~заяви про\~усунення перешкод\~в користуванні\~власністю. Подав заяву про поновлення строку позовної давності, разом з тим у ній вказав на те, що він вважає, що ним не пропущено строку позовної давності так як він вважав себе законним власником ј частини спірного житлового будинку. Представником Славутської РДА подано заяву про застосування строків позовної давності, де представник просив відмовити у позові [PERSON] у повному обсязі у зв`язку із пропуском строків позовної давності із посиланням на строк визначений ст. 257 ЦК України у три роки та на обов`язок позивача доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення її прав ( позиція ВСУ у справі №6-152цс14 від 29.10.2014), а тому [PERSON] вважаючи себе співвласником будинку об`єктивно міг дізнатися про видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину. Представником [PERSON] адвокатом Мукомел Л.А. також подано клопотання про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог [PERSON] . Представник вказує, що після смерті батька [PERSON] у 1998 році [PERSON] не вчиняв жодних дій як спадкоємець на прийняття спадщини. Також [PERSON] було відомо, що у 2000 році спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла його мати [PERSON] , в тому числі на будинок і земельні ділянки. Більш того відповідно до договору Дарування земельної ділянки від 28.12.2015 [PERSON] подарувала сину [PERSON] земельну ділянку розміром 0, 1817 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто з цієї дати йому було достовірно відомо, що мати є одноосібним власником успадкованого майна після смерті чоловіка. І відповідно строк позовної давності сплинув 28.12.2018 року, а позов пред`явлено 27.02.2019 року, з огляду на що сторона просить у зустрічному позові відмовити. В судовому засіданні позивач - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Мукомел Л.А. підтримали первісний позов із викладених у ньому підстав, у зустрічному позові [PERSON] просили відмовити, застосувавши заяву про сплив строку позовної давності. Представника відповідача позивача за зустрічним позовом адвокат Жилюк О.В. в судовому засіданні просив відмовити позивачці у позові та задоволити зустрічний позов, вважає, що [PERSON] не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права той дізнався при пред`явленні [PERSON] позову до суду у жовтні 2018 року. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] , у зустрічному позові [PERSON] просила відмовити. Суду пояснила, що їх сімя складалася із матері, батька та трьох дітей, проживали у [ADDRESS] . У 1998 році помер батько, на той час брат [PERSON] був уже повнолітнім, вони із сестрою були неповнолітніми. По смерті батька у їх сімї неодноразово обговорювалися питання оформлення спадщини прийняли рішення, що усе майно мати оформлятиме на себе і [PERSON] їй у цьому допомагав - саме він їздив із мамою до нотаріуса і по державних установах. Вони із сестрою навчалися у той час. Після цього брат продовжував проживати із мамою у батьківському будинку, а вони із сестрою влаштовували своє життя у інших містах. Брат постійно їздив за кордон на заробітки, мати гляділа господарство, город, худобу і до виходу на пенсію працювала. Потім брат одружився, привів жінку до цієї ж хати, там народилася їх донька, бабуся допомагала їм у догляді за дитиною, бо невістка фактично залишалася одна, оскільки брат продовжував їздити на заробітки за кордон. У 2015 році на його вмовляння мати подарувала йому частину земельної ділянки, де він і розпочав будівництво та до 2017 року побудував хату, у яку його сімя перейшла проживати у червні 2017 року. З того часу відносини між братом та матірю і сестрами погіршилися. Він почав стверджувати, що усе майно належить йому. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 06.11.2019 року показала, що вона є рідною сестрою позивачки [PERSON] . Сестра після смерті чоловіка продовжила проживати у їх будинку в с. Глинники разом із сином [PERSON] , який також там проживав, вели господарство, син на той час не мав ще своєї сімї. [PERSON] їздив за кордон на роботу, а мати його працювала у селі поваром, а потім вийшла на пенсію, гляділа господарство, худобу, птицю. Коли одружився, стосунки із матірю погіршилися. Вважає, що [PERSON] було відомо, що майно після смерті батька мати оформляла на себе, бо він її супроводжував, возив по кабінетах, коли оформлялася спадщина. Вони (тобто [PERSON] із матірю) з цією метою приїздили в районний центр, де вона проживає і [PERSON] заходила до неї у гості і вони спілкувалися на ці теми. Поряд із батьківським будинком [PERSON] побудував хату у два поверхи, хоч спершу казав усім, що будує баню. Коли будинок був готовий, то [PERSON] із дружиною та донькою перейшли проживати у новобудову і живуть у ній біля трьох років. Свої речі із батьківського будинку вони забрали, їх речей у будинку не має. Востаннє у господарстві сестри вона була у жовтні 2018 року, куди її запросила сестра разом із ще однією знайомою накопати кущів малини. Коли вони там знаходилися із нового будинку вийшов [PERSON] і наказав їм звідти забиратися, бо «нічого твого тут не має» звернувся він до матері, і вигнав їх, при цьому поводився агресивно та вдарив її. Свідок [PERSON] суду показала, що із [PERSON] вона була сусідкою по селу [PERSON] . Знає, що [PERSON] мала чоловіка та троє дітей дві дочки та сина. Після смерті чоловіка біля неї залишився проживати син, згодом він одружився, народилася онучка. [PERSON] завжди допомагала сімї сина із доглядом за онукою. Вона пам`ятає, що була в гостях у їх дворі у 2015 році в домі і дворі було все гарно облаштовано, в будинку був ремонт зроблений, опалення. В той час син будував свій дім поряд із батьківським будинком, - так їй сказала [PERSON] . Близько двох років тому десь в 2017 році син із сімєю перебрався у новозбудований дім і з того часу стосунки між ними погіршилися. Наступного разу вона приїхала восени 2018 року із сестрою [PERSON] - [PERSON] то бачила, що у будинку [PERSON] відключені газ та вода, не має опалення, туалет і ванна непридатні для використанні, кімнати порожні, відсутні меблі, - то все забрав [PERSON] . В той час коли вони копали кущі зі свого будинку вийшов [PERSON] і кинувся до них із лайкою, виганяв їх із двору, вдарив тітку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 14.08.2012 року, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.07.2012 року та даними Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2000 року. Також позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка в [ADDRESS] , кадастровий номер 6823980300:02:005:0011, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянку) площею 0,0683 га. Згідно довідки виданої виконкомом Ганнопільської сільської ради від 30.08.2018 року № 867 виданої на підставі запису по господарської книги №6 син [PERSON] , [INFO] та внука [PERSON] , [INFO] зареєстровані в [ADDRESS] , фактично проживають [ADDRESS] . Згідно довідки від 09.10.2018 року № 1010 виданої виконкомом Ганнопільської сільської ради згідно даних по господарських книг №6 за 1996-2000 роки [PERSON] зареєстрований за місцем реєстрації з 01.06.1998 року по даний час, та №6 за 2011-2015 роки [PERSON] зареєстрована з дня народження [INFO] . Відповідно до акту обстеження житлових умов від 17.08.2018 року на підставі заяви [PERSON] комісією Ганнопільської сільської ради проведено обстеження домогосподарства за адресою [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з червня 2017 року проживають у іншому домоволодінні у [ADDRESS] та з цього часу не беруть участі в утриманні будинку по [ADDRESS] . Як слідує із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 132711684 від 31.07.2018 [PERSON] з 11.04.2017 року належить на праві приватної власності житловий будинок в [ADDRESS] . Також він має на праві власності земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1817 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку набув 28.12.2015 року на підставі договору дарування. У цьому будинку зареєстрована його дружина [PERSON] з 28.08.2017 року, що підтверджується даними листа від 26.10.2018 року № 533Ганнопільської сільської ради. Про те, що між сторонами спору існують неприязні стосунки з лютого 2017 року вказують звернення [PERSON] до органів Національної поліції України, де вона вказувала на неприязнь зі сторони сина та невістки по відношенню до неї. Орган опіки та піклування Славутської райдержадміністрації надав суду висновок від 15.01.2019 в якому констатує, що малолітня [PERSON] та її батько [PERSON] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] в будинку, який належить бабусі [PERSON] , з червня 2017 року за місцем реєстрації не проживають. [PERSON] має у власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Орган опіки вважає за не доцільне визнання такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] малолітньої [PERSON] . Згідно довідки-виписки від 07.02.2019 року № 231 із особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги №8 Ганнопільської сільської ради за 1986-1990 року членами домогосподарства (колгоспний двір) були [PERSON] , 1949 р.н. (голова), [PERSON] , 1954 р.н., (дружина), [PERSON] [INFO] ( син), [PERSON] , [INFO] ( дочка), [PERSON] , [INFO] (дочка); із особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги №4 за 1991-1995 роки членами домогосподарства (колгоспний двір) були [PERSON] , [INFO] (голова), [PERSON] , [INFO] , (дружина), [PERSON] [INFO] ( син) повернувся з РА 15.11.1992 року, вибув 01.12.1993 року, [PERSON] , [INFO] ( дочка), [PERSON] , [INFO] (дочка); за даними військового квитка [NUMBER] [PERSON] перебував на строковій службі з 11.12.1990 року по 06.11.1992 року; із особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги №6 за 1996-200 роки ( суспільна група з 01.01.1996 по 01.01.1998 року колгоспна, з 01.01.1999 по 01.01.2000 року - службова) [PERSON] , [INFO] (голова), помер а/з №6 від 01.03.1998 року, [PERSON] , [INFO] , (дружина), [PERSON] [INFO] ( син) повернувся 01.06.1998 року, [PERSON] , [INFO] ( дочка), [PERSON] , [INFO] (дочка); із особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги №6 за 2001-2005 роки [PERSON] (голова господарства) [INFO] , [PERSON] [INFO] ( син), [PERSON] , [INFO] ( дочка), [PERSON] , [INFO] (дочка) вибула [INFO] ; із особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги №6 за 2006-2010 роки [PERSON] (голова господарства) [INFO] , [PERSON] [INFO] ( син), [PERSON] , [INFO] ( дочка); із особового рахунку погосподарської книги №6 за 2011-2015 роки [PERSON] (голова домогосподарства) [INFO] , [PERSON] [INFO] ( син), [PERSON] , [INFO] ( дочка); [PERSON] [INFO] ( онука); із особового рахунку погосподарської книги №6 за 2016-2020 роки [PERSON] (голова домогосподарства) [INFO] , [PERSON] [INFO] ( син), [PERSON] , [INFO] ( дочка); [PERSON] [INFO] ( онука). Відповідно до\~ст. 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу\~ст. 383 ЦК України\~\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~156\~ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням наведеного, здійснивши системний аналіз правових норм, оцінивши наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з підстав того, що відповідачі по справі за первісним позовом за відсутності поважних причин не проживають у спірному житлі протягом більшого часу ніж це передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме з червня 2017 року. При цьому суд відхиляє висновок органу опіки та піклування щодо малолітньої [PERSON] , оскільки її батько має на праві власності інше житло за адресою [ADDRESS] , де вони з родиною фактично проживають та де є зареєстрованою мати дівчинки [PERSON] , а отже її право на житло жодним чином не порушується. Також судом критично оцінюються твердження сторони відповідачів, що через погіршення відносин вони змінили місце проживання, оскільки жодних доказів щодо того, що [PERSON] чинилися їм якісь перешкоди в фактичному проживанні, чи що особи зверталися до органів Національної поліції з цього приводу. Позов [PERSON] до [PERSON] , Славутської районної державної адміністрації, треті особи [PERSON] , [PERSON] , Славутська державна нотаріальна контора, про скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, - задоволенню не підлягає з огляду на наступне. [PERSON] - [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , наведене підтверджується даними свідоцтва про народження виданого повторно 25.09.2018 року серії [NUMBER] . Його батько [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.03.1998 року. На день смерті батька [PERSON] був повнолітнім. Його сестри [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були неповнолітніми на день смерті батька. За матеріалами спадкової справи № 155/2000 єдиним спадкоємцем який звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину була дружина [PERSON] , яка й отримала 01.03.2000 року свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями до нього в [ADDRESS] . Так, частинами першою, другою\~статті 120 ЦК УРСР\~передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю. Відповідно до частини другої\~статті 123 ЦК УРСР\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи\~\~\~\~неповнолітніх і непрацездатних. Як роз`яснено у пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня\~\~1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане\~\~до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами,\~\~ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому\~\~закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів,\~\~включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи\~\~коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. З огляду на встановлене судом із даних по господарських книг членами колгоспного двору на 15.04.1991 року були [PERSON] , [INFO] (голова), [PERSON] , [INFO] , (дружина), [PERSON] [INFO] ( син), [PERSON] , [INFO] ( дочка), [PERSON] , [INFO] (дочка). Рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок за [PERSON] не спростовує належність цього будинку до майна колгоспного двору. Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила\~\~статті 563\~\~ЦК\~\~УРСР\~про те, що спадщина на майно колгоспного\~\~двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо),\~\~а\~\~також\~\~в\~\~разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року\~\~спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Отже, після смерті [PERSON] , [INFO] відкрилася спадщина на належну йому частку майна колгоспного двору, яка, виходячи з рівності часток усіх членів двору, передбаченої частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~, складала 1/5. [PERSON] та її представником подано заяву про застосування строку позовної давності, де сторона вказує, що [PERSON] станом на 2000 рік було відомо, що мати оформила спадщину на своє ім`я, однак він жодних дій щодо оформлення своїх спадкових прав на будинок не вчиняв, як і не претендував на частку в майні колгоспного двору. Також у 2015 році на його прохання матір`ю йому було подаровано земельну ділянку розміром 0, 1817 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто з цієї дати йому було достовірно відомо, що мати є одноосібним власником майна за адресою [ADDRESS] . Представником Славутської РДА також подано заяву про застосування строків позовної давності, із посиланням на строк визначений ст. 257 ЦК України у три роки та на обов`язок позивача доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення її прав ( позиція ВСУ у справі №6-152цс14 від 29.10.2014). [PERSON] подано заяву про поновлення строку позовної давності, в якій вказує, що після смерті батька 27.02.1998 року він вступив у володіння майном і став мати право на ј частину житлового будинку. Однак після смерті батька мати [PERSON] оформила спадщину тільки на себе та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 01.03.2000 року на житловий будинок в [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, що належала Ганнопільській сільській раді. При цьому вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом вказано, що це спадкове майно належить спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданий Славутською районною державною адміністрацією 14.02.2000 року, однак на той час батька вже не було і такого свідоцтва він не міг отримати, оскільки помер [INFO] і його правоздатність припинилася. [PERSON] вказує, що він не пропустив строку позовної давності звернення до суду із позовною заявою так як вважає себе законним власником ј частини житлового будинку, оскільки він не відмовлявся від прийняття спадщини, а про оформлення матірю права власності на житловий будинок йому нічого не було відомо до отримання копій документів доданих до позовної заяви про усунення перешкод в користуванні власністю. Статтями\~257,\~261 ЦК України\~визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня, досягнення нею повноліття. [PERSON] заперечуючи проти застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин, указував на те, що вважав спірне майно належним йому. Після отримання його матір`ю [PERSON] свідоцтва про права на спадщину за законом у 2000 році, син був повнолітнім, проживав з матір`ю у одному дворогосподарстві до червня 2017 року. Сторони вказували взаємно на це,та ці обставини підтвердили свідки та третя особа сестра і донька сторін відповідно [PERSON] , що на той час відносини між матірю і сином були дуже гарними, вони спільно вели господарство, робили ремонт, облаштували ванну і туалет у будинку, зробили опалення та утеплення будинку. І суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не цікавився своїми правами на оформлення частки у будинковолодінні протягом такого тривалого періоду часу ( з 2000 року) його власна воля. Вищевказане дає підстави вважати, що позивач [PERSON] об`єктивно міг довідатися про порушення його прав, що спірний будинок на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом належить його матері. Суд також приймає до уваги що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").Відповідна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №488/288/15-ц. Очевидним є для суду те, що [PERSON] вважаючи себе співвласником будинку об`єктивно міг дізнатися про видачу свідоцтва про право на спадщину 01.03.2000 року. А отже із цієї дати почався перебіг позовної давності, однак він звернувся до суду лише 27.02.2019 року після сплину трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові із зазначених підстав. Судові витрати позивачки за первісним позовом, а це судовий збір у розмірі 1409,60 грн. ( квитанція від 26.09.2018 року) та 2000 грн. витрат за правову допомогу ( розрахунок витрат та квитанція від 15.01.2019 року )підлягають стягненню із [PERSON] на її користь на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved