Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ту обставину, що [INFO] року померла його матір, [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді 10/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS]. Вказане майно належало його бабці, [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2000 року. Заповіт померла за життя не складала. Після смерті своєї матері [PERSON] [PERSON] спадщину прийняла, оскільки проживала та була зареєстрованою разом з померлою за адресою: [ADDRESS]. Як спадкоємець першої черги, позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на день її смерті проживав та був зареєстрованим разом з померлою за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі по справі, брат позивача - [PERSON], сестра, [PERSON], та батько - [PERSON], від спадщини відмовилися. Третя особа по справі, [PERSON] - є власницею інших 90/100 частин домоволодіння. В даний час позивач звернулася до нотаріуса для отримання спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу від 02.06.2000 року не був зареєстрований належним чином. Оскільки у зв'язку з допущеними порушеннями позивач позбавлений права розпорядитися своїм майном, він просив суд визнати за ним право власності на 10/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі та третя особа з позовом згодні, надіслали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 01.03.2013 року зазначив, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Виходячи з вищезазначеного, якщо право власності виникло до 01.01.2004 року (набрання чинності ЦК України 2003 року), то відсутність його державної реєстрації не позбавляє особу права власності. У відповідністю з ч. 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року N 697-XII, який діяв на час виникнення права власності на частку домоволодіння [PERSON] (втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) «Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом». В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 2.06.2000 року державним нотаріусом Слов`яносербської державної нотаріальної контори, [PERSON] купила 10/100 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], який складається з: житлового будинку - літ. «А-1», житловою площею 45,20 кв. метрів, літня кухня - літ. «Б», гараж - літ. «Д»; сарай -літ. «Е,Ж», шлблок, сарай - літ. «З,И» - з цегли, погріб - літ. «пд.-1», убиральня - літ. «К», зливна яма - я; ворота - №1, паркани - №2,3,4. В конкретне користування покупця переходять 10/100 частин житлового будинку а.1, які складаються з: кухня 1-3, житлова кімната - 1-4, коридор І, житловою площею 4,40 кв. м. Зазначений договір не було зареєстровано в органах БТІ, проте право власності на зазначені 10/100 частин домоволодіння [PERSON] набула за договором купівлі-продажу, відповідно до діючого на той час законодавства. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадщину на зазначене спадкове майно прийняла її донька, [PERSON], оскільки проживала та була зареєстрованою разом з померлою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується домовою книгою та довідкою Слов'яносербської селищної ради. Проте, спадщину на своє ім'я вона не оформила, і [INFO] року померла. Після смерті матері [PERSON] спадщину прийняв її син, позивач по справі, який проживав та був зареєстрованим разом з померлою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується домовою книгою. Відповідачі по справі, сестра та брат позивача, [PERSON], та [PERSON] від спадщини відмовилися, написавши заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори №458 від 21.07.2011 року та №457 від 21.07.2011 року, батько - [PERSON], спадщину не прийняв. Постановою від 17.01.2014 року державний нотаріус Слов`яносербської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 10/100 частин житлового будинку, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу зазначеної частини будинку від 2.06.2000 року не було зареєстровано в БТІ відповідно до Інструкції Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки право власності у померлої [PERSON] виникло на підставі договору купівлі-продажу до 01.01.2004 року, то відсутність реєстрації зазначеного договору в органах БТІ не позбавляє її права власності, тому вважає за можливе визнати право власності за позивачем на спадкову частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved