Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що вона є спадкоємицею майна після смерті її чоловіка [PERSON]. Свою заяву мотивує тим, що вона в 2006 році уклала шлюб із громадянином Великобританії [PERSON]. Після укладення шлюбу вони разом із чоловіком постійно проживали в м. Севастополі (АР Крим). [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, яке належало померлому. 27.12.2013 року [PERSON] звернулася до Четвертої севастопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. На підставі її заяві була заведена спадкова справа на майно померлого [PERSON] № 325/2013. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися та відповідно заповіт померлим [PERSON] також не складався. Тобто, [PERSON] була єдиною спадкоємицею майна [PERSON]. На час смерті [PERSON], він був власником грошових коштів, які знаходилися на рахунку [NUMBER] в "HSBC" Bank у Великобританії. Для отримання відповідних грошових коштів [PERSON] мала пред'явити у банк свідоцтво право на спадщину за законом, яка знаходиться за кордоном (Форма 16), яке [PERSON] мала б отримати після спливу шести місяців після смерті її чоловіка [PERSON] (після [INFO] р.). Однак, [PERSON] не встигла отримати відповідний документ, оскільки в березні 2014 року територія АР Крим була окупована Російською Федерацією та відповідно була припинена діяльність українських нотаріусів в АР Крим. Таким чином, [PERSON] була змушена звернутися до суду із цією заявою для встановлення факту, що вона дійсно є єдиною спадкоємицею майна свого покійного чоловіка [PERSON], оскільки відповідний документ необхідний для пред'явлення його до компетентних органів Великобританії (зокрема, до банківських установ), щоб [PERSON] змогла отримати у власність відповідне спадкове майно (грошові кошти), які належали [PERSON] у Великобританії. Іншим чином, ніж за допомогою рішення суду, підтвердити законність своїх прав на спадкове майно [PERSON] [PERSON] не може у зв'язку із відсутністю законодавчого врегулювання відповідної ситуації в Україні. У зв'язку із викладеними обставинами, [PERSON] просила задовольнити її заяву та встановити факт, що вона є спадкоємицею майна її померлого чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні представник заявниці подану заяву підтримав та просив її задовольнити у повному обсязі. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки на час розгляду справи не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність, за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2006 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином Великобританії [PERSON] ([PERSON]), який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції в м. Севастополі Автономної Республіки Крим (Україна). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі АР Крим (Україна). На час смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в Україні ([ADDRESS]), що підтверджується довідкою реєстрації місця проживання фізичної особи, виданої КП "Жилсервіс-23". Згідно із ст. 70 ЗУ "Про міжнародне приватне право ", спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1268, 1270 ЦК України, особи, які бажають прийняти спадщину, звертаються у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Особи які не подали відповідну заяву у встановлений строк вважаються такими, що не прийняли спадщину. 27 грудня 2013 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] до Четвертої севастопольської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 325/2013. Інші особи із відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не зверталися. Заповіт [PERSON] також не складався. Відповідно до листа із британського (англійського) банку "HSBC" Bank від 28.10.2013 р., [PERSON] було повідомлено, що на рахунку [NUMBER], який належить її чоловікові [PERSON], знаходяться грошові кошти в розмірі 15407,60 фунтів стерлінгів. Відповідні кошти Банк був готовий виплатити [PERSON] після представлення документа, який би посвідчував (підтверджував) її права, як спадкоємця [PERSON], на ці кошти, а саме, свідоцтво про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном, виданого українським нотаріусом в АР Крим (за місцем відкриття спадщини та заведення спадкової справи). Як було встановлено судом, [PERSON] не змогла належним чином оформити свої спадкові права та відповідно не змогла отримати свідоцтва про право на спадщину на відповідне спадкове майно, яке належало її чоловіку [PERSON] у Великобританії, у зв'язку із окупацією АР Крим Російською Федерацією в березні 2014 р. (і до цього часу). Відповідно до листа № 5467/33734-0-33-15/13 від 31.12.2015 року за підписом заступника міністра юстиції України, представнику [PERSON] було надано роз'яснення про те, що вирішення відповідної ситуації (отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася на території АР Крим) є наразі законодавчо не врегульованим, оскільки, відповідно до п.п. 2.1. п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкова справа заводиться лише один раз (вперше) за місцем відкриття спадщини (проживання померлої особи) на підставі першої заяви про прийняття спадщини та відповідно цим порядком (або іншим нормативним документом) не передбачено повторне заведення спадкової справи нотаріусом, зокрема, на підконтрольній Україні території. У зв'язку із відповідними обставинами [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. З вищенаведеного вбачається, що [PERSON], як спадкоємиця майна свого померлого чоловіка [PERSON], подавши вчасно заяву про прийняття спадщини, не має ні фактичної, ні правової можливості оформити свої спадкові права та отримати документи (свідоцтво про право на спадщину, яка залишилася за кордоном), які підтверджували б, що вона є спадкоємицею свого чоловіка ([PERSON]) та відповідно на підставі яких вона могла б отримати спадкове майно, яке належало її чоловікові у Великобританії (або в іншій країні). Таким чином, зважаючи на відсутність відповідного Закону (постанови), який регулював би відповідні спірні питання, а також у зв'язку із відсутністю визначеного законодавством України відповідного органу (установи), який мав би оформлювати спадкове майно за відповідних обставин, [PERSON] змушена звернутися до суду з метою підтвердження в судовому порядку законності її прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] за межами України (у Великобританії), шляхом винесення судом відповідного рішення про встановлення факту, що спадкоємицею майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його дружина [PERSON]. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (на момент смерті). Спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги є діти, батьки померлого та чоловік (дружина) померлого, який пережив померлого. Таким чином, зважаючи на наведені норми українського законодавства, а також докази (документи), які наявні у матеріалах справи, [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка, та відповідно їй, як спадкоємиці [PERSON], з дня його смерті належить усе спадкове майно померлого [PERSON]. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ст. 66 ЗУ "Про нотаріат ", на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини (п.п. 4.9. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 р.). Відповідно до п. 6.14. розділу VI Правил ведення нотаріального діловодства (затвердженого наказом МЮУ № 3253/5 від 22.12.2010 р.), нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину за формами, установленими цими Правилами (додаток 25). Зокрема, Форма 16 цього додатку визначає бланк свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном. Однак, у зв'язку із окупацією території Автономної Республіки Крим та у зв'язку із відсутністю законодавчого регулювання відповідної ситуації в Україні, отримання [PERSON] у будь-якого українського нотаріуса (на підконтрольній Україні території) відповідного документа, який би підтверджував її права спадкоємця, на майно померлого [PERSON] за кордоном (свідоцтва про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном) є неможливим. Відповідно до ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч.3,4 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремою провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Наведений у ст. 256 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами та/або установами інших держав. Таким чином, оскільки встановлення факту про визнання [PERSON] спадкоємицею майна, яке належало [PERSON] є необхідним для оформлення її спадкових прав на майно [PERSON] за кордоном (у Великобританії): іншим чином, ніж через судове рішення, підтвердження законності спадкових прав [PERSON] на майно [PERSON], не є можливим, а також це не є можливим у зв'язку із відсутністю законодавчого врегулювання відповідної ситуації в Україні (неможливості отримання у нотаріуса Четвертної севастопольської державної нотаріальної контори або в іншого українського нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, яка знаходиться за кордоном, як документа який би підтверджував спадкові права [PERSON] на майно [PERSON] за кордоном), суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити та встановити факт, що спадкоємицею майна громадянина Великобританії [PERSON] ([INFO] р.н.), який помер [INFO] року, є його дружина [PERSON].

Outcome: approved