Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

26.10.2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши вимоги, просить: - встановити юридичний факт, яким визнати, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок (А- 1) загальною площею 39,0 кв.м. (житлова 22,7 кв.м., допоміжна 16,3 кв.м.), з господарськими будівлями у вигляді: (Б) - Літня кухня, (б) - Сарай (В) - Сарай, (в) - Сарай, (Г) - Погріб вхідний, №1 - Колодязь питний, № 2 - Огорожа, № 3 - Ворота огорожі, земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5323481001:01:001:0652, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2283 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323481001:01:001:0656, що розташована за адресою: с.Драбинівка, Новосанжарського району Полтавської області, як за спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] ; - визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 3,1833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323481000:00:003:0324, що розташована на території Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, як за спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . На підтвердження своїх вимог вона зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Померлою [PERSON] було складено заповіт від 08 квітня 2010 року, посвідченого померлою та секретарем виконавчого комітету Драбинівської сільської ради - Охріменко Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 102, відповідно до якого спадкоємцем всього майна є [PERSON] , [INFO] . За життя померла набула право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок (А-1) загальною площею 39,0 кв.м. (житлова 22,7 кв.м., допоміжна 16,3 кв.м.), з господарськими будівлями у вигляді: (Б) - Літня кухня, (б) - Сарай (В) - Сарай, (в) - Сарай, (Г) - Погріб вхідний, №1 - Колодязь питний, № 2 - Огорожа, № 3 - Ворота огорожі, що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5323481001:01:001:0652 (державний акт на право приватної власності на землю І - ПЛ № 050592, виданий Драбинівською сільською радою народних депутатів від 28 серпня 2000 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №256), що знаходитися за адресою: [ADDRESS] . Також, за життя померла [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5323481001:01:001:0652 та земельну ділянку площею 0,2283 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323481001:01:001:0656, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначені ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності на землю І-ПЛ № 050592, виданого Драбинівською сільською радою народних депутатів від 28 серпня 2000 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 256. Крім того, за життя померла [PERSON] , набула право власності на земельну ділянку площею 3,1833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323481000:00:003:0324, що розташована на території Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Право власності на зазначену ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 019976. Позивач зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю серія І - ПЛ № 050592 та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 019976, втрачено. У встановленому законом порядку позивач звернулася до приватного нотаріуса П`ятенко Л.І. для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Водночас, постановою від 02.09.2020 року №225/02-31 приватним нотаріусом П`ятенко Л.І. позивачу відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постанова мотивована тим, що спадкоємцем не надано оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім того, позивач зазначає, що у свідоцтві про її народження прізвище матері зазначено як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». З цих підстав позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 30.10.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 03.12.2020 року (а.с.36-37). 25.01.2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2021 року (а.с.64-65). Позивач в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримував заявлені вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.70). Надавши заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с.70). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає про те, що встановлення факту родинних відносин необхідно їй для оформлення спадкових прав після померлої матері [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8), [PERSON] померла [INFO] . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.22) вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №15/2018 від 13.03.2018 року. Згідно з матеріалами спадкової справи: спадкоємцем за заповітом, який посвідчено Охріменко Л.В. , секретарем виконавчого комітету Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 08 квітня 2010 року за реєстром №102 є [PERSON] . 01.09.2020 року до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області П`ятенко Л.І. звернулася [PERSON] для видачі після померлої [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області П`ятенко Л.І. їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] не надані документи, які підтверджують родинні відносини між нею та спадкодавцем. А також не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9), зазначена [PERSON] (а.с.7). Позивач зазначила, що лише в її свідоцтві про народження прізвище її матері зазначено як « [PERSON] », а в усіх інших документах - як « [PERSON] ». Ту обставину, що ім`я матері позивача по-різному зазначені в різних документах, що йдеться про одну й ту саму людину, й що саме вона є матір`ю [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивач не має можливості документально підтвердити родинний зв`язок між нею та померлою [PERSON] хоча надані нею письмові докази та показання свідків свідчать, що померла [PERSON] є матір`ю позивача. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення» справи про встановлення фактів розглядаються, якщо відповідно закону такі факти тягнуть юридичні наслідки, а саме від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав [PERSON] , діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню. За життя [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Драбинівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 102, відповідно до якого вона все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.10). Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №15/2018 від 13.03.2018 року, подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] , що вбачається з постанови приватного нотаріуса (а.с.22). Як встановлено судом, про що зазначено вище, позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області (а.с.22). [PERSON] згідно довідки виконавчого комітету Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №24 від 14.01.2021 року, по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] за даною адресою інші особи зареєстрованими не значилися (а.с.62). Таким чином, позивачка є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину. 02.09.2020 року приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області П`ятенко Л.І. прийнято постанову, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок з господарським побудовами та земельні ділянки через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вказане нерухоме майно (а.с.22). Так, за життя [PERSON] мала на праві власності: житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги №6 на 2016-2020 роки виконавчого комітету Драбинівської сільської ради, зі змісту якої вбачається, що вказаний будинок номер об`єкта по господарського обліку 01-0459-5, значиться за [PERSON] (а.с. 30). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що право власності на спірний будинок було набуте спадкодавцем на законних підставах, оскільки підтверджується записом у погосподарській книзі, а момент виникнення права власності на нього не пов`язане з його державною реєстрацією, оскільки будинок збудований до 2004 року, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно в органах БТІ не позбавляє спадкоємця права на спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання права власності позивача на житловий будинок. Крім того, за життя [PERSON] мала на праві власності: земельну ділянку площею 0,38 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Драбинівської сільської ради, права на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії I-ПЛ №050592 від 28.08.2000 року (а.с.11). А також земельну ділянку площею 3,18 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, права на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №019976 від 04.01.2009 року (а.с.12). Такі державні акти на право приватної власності на землю були втрачені. При цьому, згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну діляну (а.с. 13-15, 16-18, 19-21) право власності на вказані земельні діялнки, що набуті на підставі державних актів серії ЯЗ №019976 від 04.01.2009 та I-ПЛ №050592 від 28.08.2000 року, зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Таким чином, за життя [PERSON] дійсно належала земельна ділянка площею 0,38 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Драбинівської сільської ради, та земельна ділянка площею 3,18 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, що є спадковим майном. Отже, враховуючи, що позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно через відсутність оригіналів правовстанолюючих документів, які не можуть бути відновленим в передбаченому законом порядку, права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. На підставі викладеного та,

Outcome: approved