Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просила про визнання факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з померлим [INFO] [PERSON] ; визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та визнання права власності на 1/2 частки у спільному майні. При цьому позивач також просила визнати спільним сумісним майном грошові кошти в іноземній валюті - 5000 доларів США, разом з нарахованими відсотками, які на підставі договору від 19.04.2018 року зберігаються на особовому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» з визнанням за нею права власності на 1\\2 частку вказаних грошових коштів в іноземній валюті разом з нарахованими відсотками. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона проживала зі [PERSON] з 2002 року однією сім`єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. 07.06.2006 року у них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Народження дітей потребувало поліпшення житлових умов та 26.07.2006 року була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Яковлєвою Н.П., та була оформлена на [PERSON] . 19.04.2018 року за взаємною згодою на депозитний вклад у ПАТ КБ « ПриватБанк», [PERSON] вніс сумісні кошти в сумі 5000 доларів США. У червні 2018 року [PERSON] захворів, та помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги є мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , син від першого шлюбу - [PERSON] , та їх сумісні малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] , 2006 року народження. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК. За такого, враховуючи положення ст.ст.3,74 СК України і просила про задоволення позову. Як зазначає позивач, вона разом з померлим вели спільне господарство, мали спільний побут, разом купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет, спільні взаємні права та обов`язки. Вони разом у якості сім*ї неодноразово відпочивали як в Україні, так і за її межами. Також вони разом виховували сумісних неповнолітніх дітей. За час спільного проживання однією сім`єю разом використовували кошти, набуті ними за час спільного проживання, вирішили здійснити грошовий вклад до банківської установи. Вклад був зроблений на ім`я чоловіка. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. Заперечень від відповідачів проти позову не надійшло. Ухвалою суду від 02.04.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду та задоволено клопотання позивача про виклик та допит у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 18.06.2020 року постановлено : Витребувати з Заводського районного суду м. Миколаєва рішення від 10.03.2006 року по справі №2-11-96 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Витребувати у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова Олександра Сергійовича ([ADDRESS]) копію спадкової справи №22/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувати з Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відомості щодо осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] за період 2001 - 2006 років, та осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] (можливе місце реєстрації [PERSON] ). Витребувати з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області відомості щодо місця реєстрації [PERSON] , [INFO] , за період 2001-2006 років. Витребувати з АТ КБ "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, адреса відділення: 54017, м. Миколаїв, пр. Центральний, 72) відомості, чи оформлювалось заповідальне розпорядження вкладником [PERSON] на грошові кошти в іноземній валюті - 5000,00 дол. США разом з нарахованими відсотками, які зберігаються на особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] в АТ КБ "ПриватБанк" за укладеним ним договором №SAMDNWFD0071918130501 від 19.04.2018 року (згідно п. 3.10 Договору) та витребувати копію заповідального розпорядження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Лисенко В.С., яка діє на підставі ордеру, заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. В судовому засідання допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] . У подальшому позивач та її адвокат просили продовжити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Відповідачі досудового засідання не з`явились, заперечень проти позову не надали, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Судом постановлено про продовження розгляду справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідачів, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст. 74 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1997 року, від якого мають сина [PERSON] , 1997 року народження. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2006 року шлюб між подружжям розірвано за позовом [PERSON] . Рішенням суду встановлено, що шлюбні стосунки припинені між подружжям з 2002 року. Спору про розподіл сумісного майна немає. [PERSON] отримав свідоцтво про розірвання шлюбу 10.05.2006 року. ( серія [NUMBER] ). 07.06.2006 року у [PERSON] та [PERSON] народились діти: [PERSON] та [PERSON] (відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серія [NUMBER] від 29.06.2006 року). 26.07.2006 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Яковлєвою Н.П. ( р\\номер3974), [PERSON] придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55 кв.м. Право власності зареєстровано 28.07.2006 року за номером 11376131. [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 21.07.2009 року. 22.10.2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,4 кв.м. Отже, а ні [PERSON] , а ні [PERSON] на момент червня 2006 року в іншому шлюбі не перебували. На підтвердження своїх стверджень про сумісне проживання та ведення господарства позивачем були надані суду замовники на виготовлення металопластикових вікон та дверей у 2006 році за адресою [ADDRESS] , чеки на покупку меблів, жалюзей, штор за період 2006-2009 років. У 2018 році [PERSON] встановлено діагноз - гострий мієлоїдний лейкоз. В матеріалах справи містяться звернення [PERSON] до народного депутата України про надання допомоги у лікуванні її чоловіка [PERSON] , датовані 2018 роком. Крім того, в судовому засіданні були оглянуті фотографії з зображенням [PERSON] , [PERSON] під час народження дітей, на відпочинку з дітьми, а також фотографії зі зверненням за допомогою для лікування дітей та дружини [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , так як мешкає у будинку [ADDRESS] та знає сім`ю з 2006 року, але мешкати вони постійно стали там з 2009 року. Сім`я складалась з 4 чоловік, жили дружно. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] познайомився з [PERSON] у 2001 році, вони почали жити сумісно. Після народження дітей придбали нову квартиру, бо їм бракувало місця. Свідок [PERSON] підтвердила, що сім`я проживала по [ADDRESS] , після народження дітей переїхали на нову квартиру. Свідкам відомо, що вони вели спільне господарство, разом ходили до магазину та робили покупки, разом відпочивали. Свідки пояснили, що [PERSON] та [PERSON] вони вважали сімейною парою. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надали свідки [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Свідкам відомо, що у них був спільний побут, вони разом купляли продукти харчування, проживали як одна сім`я. За частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Даючи оцінку вищезазначеним докам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися більш ніж десять років потому, з 2002 року стали проживати однією сім`єю , вести спільне господарство, мати спільний побут, разом відпочивати, дбали один про одного, мають від спільного проживання двох синів. Отже, на думку суду в стосунках [PERSON] та [PERSON] наявні ознаки шлюбних стосунків. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини при розгляді справи «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) встановив, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю її зі [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить суд визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] на грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, які знаходяться на рахунку № [NUMBER] вПАТ КБ «Приват Банк»; та визнати за нею право власності на 1\\2 частину вищезазначених коштів; а також на нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] , з визнанням за нею права власності на 1\\2 частку цієї квартири. В обґрунтування позову в даній частині, [PERSON] посилається на те, що за час спільного проживання однією сім`єю зі [PERSON] , вони разом використовували кошти, набуті ними за час спільного проживання, та вирішили здійснити грошовий вклад до банківської установи. Вклад, за домовленістю було зроблено на ім`я [PERSON] Грошові кошти, за рахунок яких було здійснено зазначений вклад, було набуто сумісно, так як спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі. Суд зазначає, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. За змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 74 СК України у системному зв`язку зі ст. 60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен встановити джерело його набуття. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. У постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13 та від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, Верховний Суд України висловив свою правову позицію щодо поділу майна подружжя, яка зводиться до наступного. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно із ч. 4ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. [PERSON] 19.04.2018 року уклав з ПАТ КБ «Приват Банк» договір №SAMDNWFD0071918130501 строком на 6 місяців, відповідно до якого передав Банку вклад у сумі 5 000 доларів США. За даними ПАТ «ПриватБанк» на рахунку містяться кошти в сумі 5 247,52 доларів США, заповідальне розпорядження відсутнє. Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України. Отже, суд приходить до висновку, що кошти, які були внесені [PERSON] 19.04.2018 року до ПАТ КБ «Приват Банк» у сумі 5 000 доларів США,є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Квартира, придбана 26.07.2006 року на ім`я [PERSON] також являється спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . За матеріалами спадкової справи № 22\\2018 року, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Димовим О.С., до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що за прийняттям спадщини звернулась [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх синів, мати померлого [PERSON] , батько померлого [PERSON] , та син померлого від першого шлюбу - [PERSON] . У зв`язку зі смертю [PERSON] , єдиною можливістю для захисту права власності [PERSON] на частку у спільній сумісній власності є звернення до суду з відповідним позовом. З урахуванням викладено, позов [PERSON] в частині визнання за нею права власності на частину майна в спільній сумісній власності, а саме на 1/2 частину грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США, що знаходяться на рахунку ПАТ «Приват Банк», та квартиру [ADDRESS] , а саме на 1\\2 частину - підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved