Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

21 червня 2016 року Орган опіки та піклування Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Відповідач, яка є матірю малолітнього [PERSON], [INFO] - ухиляється від його утримання та належного виховання. Відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS], в будинку своєї матері. Відповідач не працює, схильна до вживання спиртних напоїв, часто буває агресивною. Останнім часом [PERSON] - бабуся дитини та [PERSON] - його тітка, використовують дитину та разом з ним займаються попрошайничеством на автовокзалі, біля церквей. На неодноразові зауваження та бесіди а ні відповідач, а ні її родички не реагують. Відповідач неодноразово губила дитину. Сімя [PERSON] знаходиться на супроводі у виконкомі Миколаївської сільської ради, Службі у справах дітей та Новомосковському центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді, як сімя, що опинилась в складних життєвих умовах. 21 травня 2016 року дитину в черговий раз загубили. Дитина була направлена до лікарні працівниками поліції. Відповідач будь-якої ініціативи щодо повернення дитини не проявляє. У зв'язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони та інші особи, що беруть участь у справі не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача просила суд задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Прокурор Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Жовнерчук Д.Л., представник служби у справах дітей Новомосковської районного державної адміністрації Дніпропетровської області, та представник сектору молодіжної превенції Новомосковської ВП ГНП в Дніпропетровській області просили суд задовольнити позов частково, відібравши дитину у відповідача, тому як згідно наданих позивачем актів обстеження - вона є психічно хворою людиною. У зв'язку з неявкою сторін в судове засіданні фіксування технічними засобами не проводилося. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню часково з наступних підстав. Статтею 19 Конвенції про права дитини (ООН, 20 листопада 1989 року) спрямовано на заборону жорстокого поводження щодо дитини, в якій вказується, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У частині 7 даної статті зазначено, що забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 3 ст. 289 ЦК України передбачено, що фізичне покарання батьками (усиновлювачами), опікунами, піклувальниками, вихователями малолітніх, неповнолітніх дітей та підопічних не допускається. У разі жорстокої, аморальної поведінки фізичної особи щодо іншої особи, яка є в безпорадному стані, застосовуються заходи, встановлені цим Кодексом та іншим законом. Частинами 1, 2 статті 10 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім'ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] є сином відповідача [PERSON], [INFO], відомості про батька внесені на підставі ст. 135 СК України Згідно довідки про склад сімї [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] з матірю - відповідачем по справі, бабусею [PERSON], тіткою [PERSON], бртом [PERSON], 2010 року народження та сестрою [PERSON], 2015 року народження. Відповідно до актів матеріально-побутових умов життя дитини від 19 листопада 2015 року, 21 січня 2016 року, 25 березня 2016 року, 20 квітня 2016 року, 06 травня 2016 року - відповідач, яка має діагноз дебилність, отримує пенсію по інвалідності, не працює, знаходиться на супроводі в Новомосковському центрі соціальних служб. Дитина була влаштована до дитячого садочку «Чебурашка» в с.Миколаївка, однак дитина садочок не відвідує, знаходиться вдома. В будинку не прибрано, дитина не має чистих речей, не доглянута, для розвитку дитини не має жодних речей. 21 травня 2016 року складений Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину - [PERSON], [INFO] та її доставку до КЗ «Новомосковська центральна районна лікарня ДОР». Відповідно до розпорядження голови РДА від 16 червня 2016 року [PERSON], [INFO] - наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішеням служби у справах дітей Новомосковської РДА від 21 липня 2016 року - [PERSON], як дитина, що залишилася без батьківського піклування - тимчасово влаштована до сімї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської сільської ради Новомосковского району Дніпропетровської оласті за № 635 від 07 вересня 2016 року - опікунська рада вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Зігдно актів обстеження дитлово- побутових умов, складених після подачі позову до суду - обставка за місцем мешкання відповідача не змінилася. Відповідач а нідо лікарні а ні до служби з метою побачення з дитиною не зверталася. В абз. 2 п. 18 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Разом із тим, відповідно до положень ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Також, положеннями ч. 1 ст. 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Враховуючи, що відповідач є інвалідом ІІІ групи за психічним захворюванням, з метою попередження негативних наслідків для малолітнього [PERSON], які можуть виникнути при передачі дитини на виховання матері, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 170 СК України та відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, а саму дитину передати Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Також, згідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Тому, враховуючи, що дитина буде проживати окремо від батьків, відповідач повинна сплачувати аліменти на утримання дитини на користь позивача. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, що вимусило позивача звернутись з даним позовом до суду. При визначення розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, її матеріальне становище, матеріальне становище відповідача та стан її здоров'я. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в цій частині, обґрунтовані, та підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст. 182 СК України, з відповідача на користь позивача, на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 червня 2016 року і до моменту повернення дитини матері, але не пізніше досягнення дитиною повноліття. А тому в іншій частині позовних вимог належить відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial