Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

11 грудня 2019 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення останніх батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не приймають участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавляться станом їх здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2019 року, яка набрала законної сили 11 січня 2020 року, справу за позовом Новозаводської районної у місті Чернігові ради в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю Деснянському районному суду м. Чернігова. 22.01.2020 автоматизованою системою документообігу суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі за текстом - ЦПК України), дану справу було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.02.2020. 11.02.2020 підготовче засідання відкладено на 05.03.2020, у зв`язку з неявкою учасників процесу. 05.03.2020 підготовче засідання відкладено на 24.03.2020, у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.03.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10.04.2020. У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Представник позивача у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку позову. Відповідач [PERSON] у письмовій заяві від 05.03.2020 позов визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подала. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради з 15 листопада 2018 року перебувають діти, які позбавлені батьківського піклування, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьками вказаних неповнолітніх дітей є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 9-10). Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.10.2018, у справі №751/3446/18, малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано від батька та матері, без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 7-8). Рішеннями виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 278, 279 від 10.12.2018 дітей влаштовано під опіку бабусі по лінії матері - [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). З інформації Чернігівського дошкільного закладу №19, де виховувалась менша дитина, [PERSON] , убачається, що мати дівчинки з листопада 2017 року приходила за дитиною у нетверезому стані, а з квітня 2018 року до дошкільного закладу не з`являлась, на телефонні дзвінки не відповідала, вихованням дитини не займалась (а.с. 17). Як убачається з характеристики Чернігівської загальноосвітньої школи №21, де навчається [PERSON] , батьки жодного разу не з`являлися у школі, батьківські збори не відвідували, не цікавились навчанням дитини (а.с. 18). Старша дитина, [PERSON] дитина з інвалідністю. З довідки №228-Д, виданої комунальним закладом "Чернігівський навчально-реабілітаційний центр №2" від 04.10.2019, убачається, що вихованням дитини займається бабуся (опікун), батько та мати [PERSON] не приймають участі у вихованні доньки, школу та батьківські збори не відвідують, не спілкуються із адміністрацією та учителями (а.с. 19). [PERSON] протягом 2018 року чотири рази притягувалася до адміністративної відповідальності, а саме: у лютому місяці за ст. ст. 175-1 ч. 1, 178 ч. 1, 184 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у квітні - за ст. 184 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20-22). За інформацією комунального некомерційного підприємства "Дитяча поліклініка №1" Чернігівської міської ради № 01-17/822 від 24.09.2019, за останній рік батько та мати дітей до лікаря не з`являлись. На прийом діти приходять у супроводі опікуна, догляд за станом здоров`я вона здійснює задовільно, рекомендації лікарів виконує (а.с. 23). Опікун дітей, [PERSON] , надала письмове пояснення від 14.10.2019 про те, що батьки дітей протягом останнього року не приймали участь у вихованні, не цікавились станом здоров`я, досягненнями у школі, не надавали матеріальної допомоги, не спілкувалися з дітьми, хоча вона не чинила їм перешкод у цьому (а.с. 24). Також є письмова заява батька дітей, [PERSON] , від 04.05.2018 про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , так як він не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні (а.с. 25). Як убачається з довідок Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 58714497 та № 58716956 від 07.11.2019, [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [PERSON] не сплачують (а.с. 26). До служби у справах дітей Новозаводської районної у місті ради [PERSON] та [PERSON] зі зверненнями ані про повернення їм дітей на виховання, ані про надання дозволу на спілкування з ними не зверталися. Як убачається з висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виконком Новозаводської районної у м. Чернігові ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей (а.с. 6). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з частинами сьомою та восьмою статті 7 статті 164 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Матеріалами справи підтверджується той факт, що батьки самоусунулися від виконання своїх обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, а тому є всі підстави для задоволення позову Новозаводської районної у місті Чернігові ради та позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved