Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

18 травня 2019 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області до відповідача з відповідним позовом, в якому зазначив, що на підставі договору б/н від 02 березня 2008 року відповідач отримала кредит в розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, станом на 30 квітня 2018 року в неї виникла заборгованість в сумі 13086,96 грн., яку позивач просив стягнути на його користь та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням, заяви про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надала. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Оскільки представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з`явилася в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2008 року на підставі заяви відповідача, між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір у вигляді анкети-заяви б\\н про отримання кредиту, в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна", зі сплатою 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві(а.с.8-14). На виконання вищевказаних умов договору банк передав відповідачу кредитну картку, однак остання не виконала взятих на себе зобов`язань, не сплатила у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом, тому станом на 30 квітня 2019 року їй нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 13086,96 грн., з яких: 1994,21 грн. - заборгованість за кредитом; 7148,02 грн. - заборгованість за відсотками; 2845,35 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - заборгованість за штрафом фіксованої частини; 599,38 грн. - заборгованість за штрафом процентної складової (а.с.5-7). У статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У заяві позичальника сторонами встановлено базову процентну ставку за користування кредитом, в розмірі 3% в місяць, з розрахунку 360 днів в році. Згідно довідки позивача, термін дії кредитної картки, яку було видано відповідачу, встановлено до кінця березня 2012 року (а.с.47). Однак, суд не погоджується з розрахунком заборгованості відповідача за відсотками, наданого позивачем, оскільки при перерахунку, заборгованість за відсотками в період з 03 квітня 2008 року по 31 березня 2012 року (строк дії картки), складає 2865,60 грн. (1994,21 грн. заборгованість за тілом кредиту х 36,00 % річних : 360 днів у році = 1,99 грн. відсотків за 1 день х 1440 днів). В період дії кредитного договору, за даними розрахунку позивача, відповідачем на користь позивача сплачено 3103,31 грн., а тому вони підлягають відрахуванню із загальної заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за наданим кредитом, в розмірі 1756,50 грн. (1994,21 грн. заборгованість за тілом кредиту + 2865,6 грн. заборгованості за відсотками - 3103,31 грн. кошти сплачені відповідачем). Позивач, пред`являючи вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, просив крім тіла кредиту та відсотків, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафом за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 30 квітня 2018 року, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, в яких на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім цього, позивачем взагалі не представлено жодного доказу, що відповідач на момент підписання заяви-анкети була ознайомлена хоч з якимись Тарифами та Умовами надання банківських послуг. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 березня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 травня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, в розмірі 2845,35 грн., заборгованості за штрафом - фіксованої частини, в розмірі 500 грн. та штрафу - процентної складової, в розмірі 599,38 грн., задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial