Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

15 липня 2014 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з позовом про визнання недійсним п. 1.48 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської радим №158 «Про оформлення право встановлювальних документів на об»єкти нерухомого майна» в частині оформлення права власності на нерухоме майно на будівлю охорони літ. А-1, площею 15,8 кв.м., автомобільну стоянку площею 1263 кв.м. по [ADDRESS] у зв»язку із будівництвом та введенням в експлуатацію та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29 червня 2011 року видане виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на будівлю охорони літ. А-1 площею 15,8 кв.м., автомобільну стоянку площею 1263,5 кв.м. [PERSON] В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з«явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Представник співвідповідача виконавчого комітету Чернігівської міської ради в судове засідання не з«явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради в судове засідання не з«явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що п. 1.48 рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №158 «Про оформлення право встановлювальних документів на об»єкти нерухомого майна» від 20 червня 2011 року було формлене свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] на будівлю охорони літ. А-1, площею 15,8 кв.м., автомобільну стоянку площею 1263 кв.м. по [ADDRESS] у зв»язку із будівництвом та введенням в експлуатацію. 29 червня 2011 року, на підставі вказаного рішення [PERSON] було оформлено свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії CAE № 324182. Положеннями ст. 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до положень ст. 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Аналогічна норма міститься і у ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відповідно до якої, об'єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту: автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», затверджених наказом Мінбуду України від 07.02.2007 року №44, дані норми поширюються на проектуванн6я нових та реконструкцію існуючих автостоянок і гаражів ( на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці) незалежно від форм їх власності та відомчої належності і є обов»язковими для всіх організацій, громадських об»єднань, фізичних осіб, які мають відповідну ліцензію і здійснюють їх проектування та будівництво, а також для замовників проектів і організацій, що погоджують і затверджують проектну документацію. Згідно ст. 188 Цивільного кодексу України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Відповідно до аналізу положень статей 179, 181, 188 Цивільного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України " від 22 січня 1996 року № 115 "Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках", автостоянка не є об'єктом нерухомого майна, оскільки утворюється за рахунок інших речей (огорожі, твердого покриття, освітлення, приміщень для обслуговування персоналу), які не є об'єктами нерухомого майна, в розумінні положень ст. 181 Цивільного кодексу України, оскільки останні безпосередньо не пов'язані з земельною ділянкою. Відповідно до Державних будівельних норм України ДБН В.2.3 - 5 -2001 "Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів", визначено, що вказані норми поширюються на проектування та будівництво нових, реконструкцію та капітальний ремонт існуючих вулиць і доріг міських і сільських населених пунктів. Норми є обов'язковими для органів виконавчої влади, контролю та експертизи, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та відомчої належності, громадських об'єднань і фізичних осіб, які мають ліцензію і здійснюють проектування, будівництво та капітальний ремонт вулиць і доріг населених пунктів. Нормами статті 13 Конституції України (норми прямої дії) земля, її надра, атмосферне повітря, тощо є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Згідно статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Останнє набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Крім того, відповідно до ст.ст. 142-144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об»єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю; у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Положеннями ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В силу положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, виникнення об'єкту нерухомого майна, який побудовано з дотриманням вимог законодавства, що регулює містобудівну діяльність, на земельній ділянці, що належить територіальній громаді, право користування земельною ділянкою виникає поза повноваженнями власника - територіальної громади, а в силу вимог законодавства. Таким чином, реєстрація права власності та видача відповідного свідоцтва на право власності на автомобільну стоянку [PERSON] виконавчим комітетом Чернігівської міської ради фактично здійснено на один і той же самий об»єкт права власності - земельну ділянку поза межами відповідних повноважень Чернігівської міської ради в порушення положень ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими визначено виключно до повноважень про розпорядження земельними ділянками комунальної власності належить Чернігівській міській раді.

Outcome: approved