Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду і просить визнати на нею право власності на квартиру [ADDRESS] та машиномісце в підземному автопаркінгу цього ж будинку , визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (серія САЕ №712660 від 05.07.2012 p.), видане [PERSON] Головним управлінням житлового забезпечення згідно з наказом №979-С/КІ від 26.06.2012 p., визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління житлового забезпечення КМДА №979-С/КІ від 26.06.2012 р. про видачу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що між TOB «МК «Антарес» та [PERSON] було укладено інвестиційний договір № 31 від 07.12.2001 року. Також, зазначає, що за умовами вказаного договору, TOB «МК «Антарес» зобов'язалося передати [PERSON] об'єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] та одне машиномісце в автопаркінгу в тому ж будинку. У подальшому , узв'язку з відкладенням терміну введення будинку в експлуатацію, між [PERSON] та ТОВ "МК "Антарес" 14.04.2003р. було укладено договір про пайову участь у будівництві №31, зобов'язання сторін за якими залишились такими самими, що й у Інвестиційному договорі №31 від 07.12.2001р. Внесення [PERSON] 100% пайової вартості, необхідної для отримання правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та машиномісця у тому ж самому будинку підтверджується виданим ТОВ "МК "Антарес" Свідоцтвом про внесення 100% пайових коштів. При цьому позивач вказує, що [INFO] року [PERSON] померла, а оскільки [PERSON] є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], то вважає, що у неї є всі підстави для визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] Наведені обставини на погляд позивача свідчить про незаконність оформлення права власності на відповідача [PERSON] та є підставами для скасування наказу про видачу свідоцтва про право власності видане на вказану особу. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позивача [PERSON], просив їх задовольнити, посилаючись на обставини вище викладені. Представник TOB «Міжнародна компанія «Антарес» Тищенко О.О. повністю заперечував проти позову [PERSON], оскільки вважав його необгрунтованим та безпідставним. Не заперечуючи проти тієї обставини, що [PERSON] був укладений інвестиційний договір з товариством № 31 від 07.12.2001 року , представник категорично заперечував проти укладення договору про пайову участь у будівництві № 31 від 14.04.2003 року , та внесення 100% пайових коштів, вказуючи на те, що в дійсності було сплачено лише 81 120 грн., що не становить 100% інвестиційних одиниць. Крім того представник зазначав про те, що свідоцтво про внесення 100% пайових коштів [PERSON] не можна брати до уваги, оскільки відсутні відомості про те, коли був виданий вказаний документ та на яких підставах. Представник звертав увагу суду на тому, що у товаристві відсутні документи щодо укладення між [PERSON] та ТОВ «Міжнародна компанія «Антарес» договору № 31 від 14.04.2003р. та відповідно внесення цією особою грошових коштів у повному обсязі. Останнє в свою чергу стало підставою для розірвання 18 березня 2010 року договору, що підтверджується розпорядженням відповідача №09-А. В своїх запереченнях представник також звертав увагу суду на тому, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх інтересів, не доведено виникнення у неї права спадкування на визначене у позові майно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином як за місцем свого проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, так і за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого виник спір. Будь-яких пояснень чи заперечень до суду від вказаного відповідача до суду не надходило. Департамент будівництва та житлового забезпеченнч виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направив до суду свої заперечення, згідно яких вважав, що підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності від 05.07.2012р. на квартиру [ADDRESS] видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.02.2012р. №979-С/КІ немає, оскільки правовстановлюючий документ оформлений відповідно до Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м.Києві, та чинного законодавства, за наявності відповідного пакету документів. Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві направила клопотання про розгляд справи у відсутність представника цієї особи. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши письмові докази надані сторонами, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Під час судового розгляду встановлено наступні обставини. Встановлено, що 07 грудня 2001 року між [PERSON] та ТОВ "Міжнародна компанія "Антарес" було укладено інвестиційний договір №31. Відповідно до п. 1.2 інвестиційного договору № 31, укладеного 07.12.2001 року між TOB «Міжнародна компанія «Антарес» та [PERSON] вбачається, що вартість квартири та машиномісця визначена сторонами у додатку № 3 до даного договору. Згідно вказаного додатку № 3 вартість квартири, вказаної у п. 1.2 інвестиційного договору становить 188.2 інвестиційних одиниць, а вартість машиномісця становить - 20 інвестиційних одиниць, що разом складає 208,2 інвестиційні одиниці. Цим же додатком № 3 передбачено, що вартість однієї інвестиційної одиниці є динамічною і встановлюється Генеральним інвестором з урахуванням обсягів залучених коштів, готовності Об'єкта інвестування та інших чинників. На день укладання інвестиційного договору вартість однієї інвестиційної одиниці становить 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень. Таким чином, вартість квартири [ADDRESS] яку зобов'язалась оплатити [PERSON]. становила 333 120 (триста тридцять три тисячі сто двадцять) гривень. [PERSON] 23 грудня 2003 року сплатила TOB «МК «Антарес» частину з вказаних коштів, а саме 81 120 (вісімдесят одну тисячу сто двадцять) гривень, при цьому докази того, що відповідач TOB «МК «Антарес» отримувало решту коштів в якості оплати вартості зазначених об'єктів під час судового розгляду не надано. Зазначене підтверджується відповіддю ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» №026-04/279БТ від 21.06.2013 року, на яку посилається позивач та судовим рішенням . Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2013 року у цивільній справі № 757/74/13-ц за позовом [PERSON] до TOB «МК «Антарес», третя особа ГУ ЖЗ КМДА про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме оформити акт приймання-передачі квартири [ADDRESS] встановлено, згідно даних відповіді ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 21.06.2013 року №026-04/279БТ на рахунок, який зазначений в інвестиційному договорі № 31, а саме №2600901284808 TOB «Міжнародна компанія «ANTARES» 23.12.2003 року через касу AT «Укрексімбанк», за квартиру згідно договору, [PERSON] були перераховані готівкові кошти в розмірі 81 120,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, є встановленим та доведеним факт часткової оплати [PERSON] вартості спірних квартири та машиномісця у сумі 81 120 гривень із загальної їх вартості у розмірі 333 120 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового готу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.1 інвестиційного договору №31 від 07.12.2001 року передбачалось, що Інвестор зобов'язаний оплатити вартість квартири та машиномісця, вказану у п.1.2. договору, у відповідності до Графіка фінансування (додаток №1 до договору). Згідно вказаного Графіку останній період внесення [PERSON] пайових коштів закінчився (сплинув) у IV кварталі 2003 року. Проте, як вбачається з вищевикладеного, [PERSON] належним чином та своєчасно не виконала умови інвестиційного договору № 31 від 07.12.2001 року, оскільки в установлений Графіком фінансування строк нею не було внесено передбачених договором коштів. Відповідно до п.п. 7.2., 7.2.3. інвестиційного договору №-31 від 07.12.2001 року, даний договір може бути розірваний до закінчення терміну його дії з боку Генерального інвестора при порушенні Інвестором, вказаних у н. 3.І даного договору термінів перерахування грошових коштів більше, ніж на 20 (двадцять) каїендарних днів. В перелічених випадках договір Генеральним інвестором розривається без погодження з Інвестором, повернення внесених коштів проводиться в порядку, передбаченому п. 4.3. даного договору. У зв'язку з цим, інвестиційний договір № 31 від 07.12.2001 року було розірвано на підставі розпорядження № 09-А Генерального директора TOB «МК «Антарес» від 18.03.2010 року, внаслідок чого припинено правовідносини між його сторонами. Суд критично відноситься до наданого позивачем свідоцтва про внесення 100% пайових коштів, необхідної для отримання правовстановлюючих документів на нерухомість, що розташована в [ADDRESS] - кількість кімнат 4 та одне машиномісце у підземному автопаркінгу в цьому ж будинку. Так, під час судового розгляду позивачем так і не було надано договір про пайову -інвестиційну участь у будивництві №31 від 14.04.2003р., на яке є посилання у вказаному свідоцтві. Крім того, свідоцтво не має номеру та дати його видачі, розміру сплачених інвестором коштів та розмір площі нерухомого майна. Із тексту інвестиційного договору №31 від 07 грудня 2001 року видно, що відповідач зобов'язався передати інвестору [PERSON] квартиру та машиномісце по Акту прийому -передачі . За бажанням інвестора ( на підставі окремої угоди і за окрему плату) відповідач може взяти на себе обов'язки по оформленню права власності на передану квартиру та машиномісце у відповідних державних установах. При цьому відповідач TOB «Міжнародна компанія «Антарес» категорично заперечує проти того, що укладало з [PERSON] договір про пайову- інвестиційну участь у будівництві № 31 від 14.04.2003 року, та наполягає на тому, що не отримувало від неї будь-яких коштів в якості оплати вартості вказаного майна згідно зазначеного договору, що не укладався товариством; Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, а норми ст. 59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами ооказування. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, вказане свідоцтво про внесення 100% пайових коштів не є належним та допустимим доказом оплати [PERSON] повної вартості спірного майна і відповідно виникнення у неї права власності на це майно в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, оскільки обставини та правовідносини, які позивачем обґрунтовуються даним свідоцтвом, не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, якими повинні бути бути: (1) первинні документи з даними бухгалтерського обліку TOB «Міжнародна компанія «Антарес» щодо сплати йому [PERSON] повної вартості спірних квартири та машиномісця; (2) дані банківського обліку Укрексімбанку щодо внесення [PERSON] на поточний рахунок TOB «Міжнародна компанія «Антарес» всієї суми грошових коштів, передбачених інвестиційним договором; (3) розрахунковий документ, виданий TOB «Міжнародна компанія «Антарес» [PERSON] на підтвердження сплати нею повної вартості спірних квартири та машиномісця; (4) оригінал договору про пайову участь у будівництві № 31 від 14.04.2003 року; (5) акту приймому -передачі ; За відсутності перелічених доказів свідоцтво про внесення 100% пайових коштів не створює (не породжує) для TOB «Міжнародна компанія «Антарес» будь-яких правових наслідків. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов 'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, аче на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається зі спадкової справи, яка міститься в матеріалах цивільної справи позивач, [PERSON] дійсно звернулась до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2012 р. [PERSON] успадкувала від [PERSON] лише житловий будинок, загальною площею 70,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посичається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов 'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Ст. 67 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини . Натомість, позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої [PERSON] Відповідо до п.п. 4.15, 4.18 п.4 глави 10 наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відстуності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно , що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення питання в судовому порядку. Згідно ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права за свого життя та у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування. П. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов 'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Згідно чинного законодавства України власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню і розпорядженню своїм майном. Підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень або (та) користування належним йому майном. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. За таких обставин, можна дійти висновку про те, що позивач повинна довести наявність у неї права або законного інтересу, на захист якого подано позов, що при розгляді даної справи не було встановлено. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Проте, ні свідоцтво про право власності на квартиру, ні наказ про видачу свідоцтва про право власності на квартиру не відносяться до правочинів в розумінні чинного цивільного законодавства України. В свою чергу, в поданому позові, [PERSON] не наведено жодної правової норми, яка б обґрунтовувала правомірність її вимог щодо визнання незаконними та скасування вищевказаних документів. Оскільки, позивачем належним чином не було обґрунтовано підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (серія CAE №712660 від 05.07.2012 p.), видане [PERSON] Головним управлінням житлового забезпечення згідно з наказом №979-С/КІ від 26.06.2012 р. та про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА №979-С/КІ від 26.06.2012 р. про видачу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], то позовні вимоги в цій частині є необгрунтовані та задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд приходить до переконання , що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні, оскільки нею як позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] набула за життя право на спірне майно, а відтак і те, що позивачка має право на його спадкування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed