Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

10 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду з позовною заявою про усунення від права на спадкування. В своєму позові зазначив, що він є батьком [PERSON], 1978 р.н. В 2013 році його єдиний син одружився з [PERSON] - відповідачкою по справі, а в серпні 2013 року він захворів. Перебував на стаціонарному лікування спочатку в Лубенській лікарні, а потім в гематологічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні, де помер [INFO]. За час лікування в умовах Полтавської ОКЛ відповідачка не надавала допомоги його сину, тобто своєму чоловіку, хоча згідно довідки з медичного закладу стан [PERSON] був такий, що він потребував постійного стороннього догляду. В результаті цього за [PERSON] постійно доглядала дружина позивача - [PERSON]. Оскільки син заповіту не залишив - спадкування відбувається за законом. Відповідачка ще в листопаді 2013 року подала заяву про прийняття спадщини, про що він дізнався вже в 2014 році, коли подав таку ж заяву від свого імені. Прохав на підставі частини 5 статті 1224 ЦКУ усунути відповідачку від права на спадкування. В судовому засіданні позивач надав покази як свідок на підставі статті 184 ЦПКУ, прохає задовольнити його позовні вимоги . Представник позивача [PERSON] також підтримав позовні вимоги повністю , та прохав їх задовольнити . Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просять в їх задоволенні відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Третя особа - Друга Лубенська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, направила заяву №133/01-16, в якій прохає суд розглянути справу без їх участі, проти позову не заперечує, покладається на розсуд суду (л.с.16). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, перебуваючи в межах позовних вимог та дотримуючись принципів змагальності сторін й диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд відповідно до вимог статті 212 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з статтею 60 частина 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Судом встановлено та об'єктивно підтверджено матеріалами, що [PERSON] був рідним батьком [PERSON]. Після розлучення з матір'ю [PERSON] та одруження з іншою особою - [PERSON] - між ними залишались добрі стосунки, вони спільно вели підприємницьку діяльність, що в судовому засіданні визнала й відповідачка. 01 березня 2013 року в м.Лубни [PERSON] одружився з відповідачкою [PERSON], яка через деякий час звільнилась з роботи та стала допомагати чоловіку та свекру в роботі на фермі по вирощуванню страусів в Лубенському районі. Наприкінці серпня 2013 року [PERSON] захворів, і його госпіталізували в інфекційне відділення Лубенської міської лікарні, де він перебував до 05 вересня 2013 року. В цей час до нього постійно приходили і батько, і дружина, і інші члени родини та друзі. В зв'язку з неможливістю встановити діагноз та різким погіршенням стану здоров'я [PERSON] було прийнято рішення про проведення додаткового обстеження його в Полтаві з можливим переведенням на стаціонарне лікування в обласний центр. 05 вересня 2013 року позивач та водій [PERSON] мали перевезти [PERSON] в м.Полтаву, але через його тяжкий стан та неможливість самостійно сидіти саме на прохання [PERSON] з ними поїхала відповідачка. Після додаткового обстеження на вимогу лікарів [PERSON] залишили в інфекційному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні, а через день перевели в гематологічне відділення тієї ж лікарні. З [PERSON] в лікарні з першого дня до самої його смерті перебувала [PERSON]. Відповідачка на прохання [PERSON] відвідала свого чоловіка ще один раз - 09 вересня 2013 року, і більше в лікарні у свого чоловіка не була. Як пояснив суду свідок [PERSON], він фактично щоденно з [PERSON] їздив в Полтавську обласну лікарню, провідували [PERSON], при цьому поруч в палаті всі ці дні цілодобово перебувала не дружина [PERSON], а його "мачуха", тобто дружина його батька в повторному шлюбі. Стан [PERSON] був тяжким, він потребував сторонньої допомоги від рідних. Відповідачку він бачив в лікарні 09 вересня минулого року, в інші дні вона до нього не їздила. Як пояснила суду свідок [PERSON], вона є дружиною [PERSON], у якого від першого шлюбу був єдиний син - [PERSON]. Наприкінці серпня 2013 року він захворів, декілька днів перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні в м.Лубни, а 05 вересня 2013 року в зв'язку з тим, що точний діагноз так і не вдалось встановити, а стан його вже був тяжким - вони відвезли його в Полтаву на МРТ, за наслідками якого [PERSON] негайно госпіталізували вже до інфекційного відділення обласної лікарні. Всі дні його лікування з ним перебувала саме вона. [PERSON] - [PERSON] - з ним ніколи не залишалась, провідувала лише один раз, ніякої допомоги по його підтримці чи догляду не надавала. В зв'язку з великою втомою вона один раз попрохала [PERSON] її підмінити в Полтаві, на що остання відповіла відмовою через свою хворобу. Ніхто ні з рідних, ні з лікарів діагноз [PERSON] від [PERSON] не приховував, сама відповідачка стверджувала, що з інтернету їй відомо про певний, досить високий відсоток одужань при лейкозі. Як пояснив суду [PERSON], він є одним з керівників Лубенської лікарні та підтримує дружні стосунки з родиною позивача. Коли [PERSON] захворів, він намагався тримати на особистому контролі питання його лікування. 05 вересня 2013 року в зв'язку з різким погіршенням стану [PERSON] було прийнято рішення про необхідність проведення МРТ в Полтаві, а в подальшому за наслідками такого обстеження - і про його переведення в Полтавську обласну клінічну лікарню. Він особисто теж приїздив до лікарні в Полтаву, спілкувався з медичними працівниками. Підтвердив, що стан [PERSON] був вкрай тяжким, він потребував постійного стороннього догляду, оскільки прогресувала сама хвороба, а також були певні наслідки проведення лікування. Поруч з [PERSON] в цей час була лише [PERSON], відповідачки він в Полтавській лікарні не бачив. Зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] провідувала свого чоловіка лише один раз, допомоги по його утриманню чи догляду не надавала. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона є матір'ю відповідачки. Вона любила та поважала свого зятя. В кінці серпня [PERSON] захворів, і певний період часу перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Лубенської лікарні. Вона як медична сестра тієї ж лікарні знала, що лікарі не можуть встановити діагноз, тому [PERSON] перевезли до Полтави. Зі слів своєї доньки знає, що [PERSON] просив її займатися господарством на фермі, і не їздити до нього в Полтаву. Також зі слів доньки знає, що їй телефонувала [PERSON], яка прохала її підмінити в лікарні в Полтаві біля [PERSON], але як пояснила [PERSON], вона не могла цього зробити, бо захворіла сама. Підтверджує, що діагноз захворювання їй теж не був відомий, хоча як медичний працівник знає, які хвороби лікують в гематологічних відділеннях. Сама за інформацією про діагноз [PERSON] не зверталась, до нього в Полтаву не їздила. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що тривалий час є подругою відповідачки, підтримувала дружні стосунки і з її чоловіком. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що в кінці серпня минулого року [PERSON] тяжко захворів, декілька днів був на лікуванні в Лубенській лікарні, а потім був переведений в Полтавську обласну лікарню, в гематологічне відділення. Зі слів [PERSON] знає, що та через хворобу не могла поїхати до чоловіка в Полтаву та доглядати за ним. [PERSON] при допиті в якості свідка показала, що тривалий час працює на фермі по вирощуванню страусів, якою завідували батько й син [PERSON]. Крім неї на фермі на постійній основі працює ще три особи. З весни минулого року на ферму почала приїздити дружина [PERSON] - [PERSON], яка намагалась допомагати по господарству. Після захворювання [PERSON] з кінця серпня і до цього часу вона [PERSON] на фермі більше не бачила. Підтвердила, що заробітну плату робітникам отримувала від [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що він давно дружив з [PERSON]. Коли дізнався, що він захворів і перебуває в Полтаві - вирішив до нього заїхати, провідати. Того ж дня там перебувала і [PERSON], яка повернулась з ним додому в Лубни. По дорозі [PERSON] про якісь перешкоди в спілкуванні з [PERSON] чи про заборону його доглядати від інших його родичів нічого не казала. В подальшому з будь-якими проханнями щодо поїздок в Полтаву до [PERSON] вона до нього не зверталась, хоча телефони один одного їм відомі. Допитаний згідно статті 184 ЦПКУ [PERSON] показав, що його єдиний син [PERSON] захворів 26 серпня минулого року. Спочатку проходив лікування в Лубенській міській лікарні, в інфекційному відділенні, оскільки були підозри на якесь отруєння. Через невизначеність діагнозу та неможливість призначення правильного курсу лікування, а також в зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я [PERSON] їм порадили пройти додаткове обстеження - МРТ - в Полтаві, після якого вже полтавські лікарі негайно госпіталізували [PERSON] в обласну лікарню, спочатку теж в інфекційне відділення, а через добу - в гематологічне. Був поставлений діагноз - лейкоз, але потрібно було визначити точну його форму, бо вони відрізняються за курсом лікування. [PERSON] він попросив поїхати з ним в Полтаву 09 вересня, бо про це його просив [PERSON]. Того ж дня він разом з [PERSON] повезли аналізи в Інститут експериментальної патології в Київ, тому [PERSON] поверталась в Лубни разом з [PERSON] [PERSON] до Полтави не їздила, на ферму також не їздила. Жодних претензій чи вимог по діагнозу вона також не заявляла, оскільки всі знали, що в [PERSON] лейкоз, не знали лише, яка форма. [PERSON] всі ці дні цілодобово була поруч з [PERSON], доглядала його, допомагала йому в його потребах, бо йому вже було важко самому рухатись. Через хворобу та інтенсивне лікування [PERSON] постійно потів, його потрібно було кілька раз на день перевдягати. [PERSON] навіть свій день народження провела біля [PERSON], при цьому на роботі оформила відпустку за свій рахунок. Йому зі слів [PERSON] відомо, що остання прохала [PERSON] змінити її біля [PERSON], але [PERSON] послалась на свою хворобу і так і не приїхала. Коштів на лікування [PERSON] теж не давала, єдині 3600 гривень нею було видано на заробітну плату робітникам ферми, адже весь прибуток залишався в родині сина. Позивач також пояснив, що підставою для його звернення до суду не є матеріальний спір з відповідачкою, оскільки саме він після смерті сина повідомив банк про це, і банк подав вимогу про погашення заборгованості за іпотечним кредитом, розмір якої станом на осінь 2013 року перевищував мільйон гривень. Він вважає, що відповідачка поступила не по совісті, фактично покинувши свого чоловіка і його єдиного сина без її допомоги при такій тяжкій хворобі. Відповідачка пояснила, що з [PERSON] вони дуже любили один одного, їх сім'я була щасливою, планували народження дітей. 26 серпня 2013 року [PERSON] стало погано, і його через день помістили на стаціонарне лікування до Лубенської лікарні. Вона його провідувала щодня. Разом зі свекром - позивачем по справі - вона їздила на ферму. Іншим чином добратись туди вона не могла, оскільки сама автомобіль не водить, автобусного сполучення там немає. При першій поїздці до Полтави брала з собою кошти, плануючи залишитись в Полтаві біля чоловіка, знявши житло. Проте в подальшому вона передумала залишатись в Полтаві і повернулась додому. По телефону [PERSON] просив її займатись фермою. Вона передавала [PERSON] чотири тисячі гривень, як вона вважає, на лікування [PERSON]. Хто й коли платив заробітну плату працівникам ферми, вона не знає. [PERSON] та лікарі в Полтаві навмисно їй не казали діагноз хвороби [PERSON]. Про те, які захворювання лікують в гематологічному відділенні, вона знала. Разом з позивачем 09 вересня 2013 року їздила до чоловіка в Полтаву, була біля нього. Повернулась в Лубни з [PERSON]. Підтвердила, що [PERSON] просила її змінити в Полтаві, проте вона захворіла, тому не змогла більше поїхати в Полтаву. По телефону постійно спілкувалась з чоловіком, морально його підтримувала. Їздила разом з позивачем майже щодня на ферму, де працювала. Суд певною мірою критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки важливі для справи обставини їм відомі не безпосередньо, а зі слів відповідачки по справі. Інші обставини визнані сторонами і ними не заперечуються. Натомість суд враховує, що і [PERSON], і [PERSON] є медичними працівниками, і при бажанні відповідачки могли їй надати відповідну інформацію про захворювання на лейкоз та наслідки такого захворювання. Відповідачка належними та допустимими доказами не спростувала ні показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], ні показів позивача [PERSON], допитаного в якості свідка. Крім того, відповідачка не надала жодного доказу на підтвердження свого захворювання, яке б позбавило її можливості їздити в Полтаву до [PERSON] Крім того, позовні вимоги об'єктивно підтверджуються наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні : - лікарським свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Полтавським обласним патологоанатомічним бюро, з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в стаціонарі Полтавської обласної клінічної лікарні, причина смерті - інтоксикація та гострий моноцитарний лейкоз (л.с.4); - випискою із медичної карти хворого [PERSON], в якому зазначено наступне : "гострий моноцитарний лейкоз І-й гострий період… Аміопатія сітківки обох очей… Гостра серцево-судинна недостатність. Набряк легень. Набряк головного мозку. Стан післяреанімаційних заходів" (л.с.5); - свідоцтвом про смерть від 16 вересня 2013 року, в якому зазначено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 34 років в м.Полтава (л.с.6); - листом №04-02/2529 від 14 листопада 2013 року за підписом в.о. головного лікаря Полтавської обласної клінічної лікарні, в якому зазначено, що [PERSON] перебував на лікуванні в гематологічному відділенні лікарні з 06.09.2013 року по 14.09.2013 року. Стан хворого був вкрай тяжким, він потребував сторонньої допомоги інших осіб, крім медпрацівників. Безпосередньо його доглядала у відділенні [PERSON] (л.с.9); - заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 12 листопада 2013 року (л.с.26); - свідоцтвом про шлюб від 01 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] (л.с.29); - вимогою кредитора від 30 жовтня 2013 року, з якої вбачається, що станом на 29 жовтня 2013 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ "ОТП Банк" склала 94484,21 швейцарських франки (л.с.33 - 34); - заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 13 січня 2014 року (л.с.45); - свідоцтвом про народження [NUMBER], з якого вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (л.с.48); - заявою [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь батька - [PERSON] (л.с.52). [PERSON] не залишив заповіту, тому його дружина, батько й мати відповідно до статті 1261 ЦК України належать до першої черги спадкоємців за законом. Згідно з частиною 5 статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно вимог п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Твердження представника позивачки про намагання позивача вирішити майнові спори шляхом усунення відповідачки від спадкування спростовуються вимогою банківської установи, розмір якої та подальше її задоволення свідчать про відсутність майнових інтересів у позивача. Що стосується дій сторін після смерті [PERSON] - суд вважає, що ці обставини не мають правового значення для вирішення справи, враховуючи предмет і підстави позовних вимог та заперечень на них. Вказаною медичною документацією з переліком ускладнень, в тому числі щодо зору, об'єктивно спростовуються твердження відповідачки та її представника про те, що [PERSON] до останнього мін сам ходити, доглядати за собою, і фактично не потребував сторонньої допомоги, а лише медичного догляду. Крім того, станом на 09 вересня 2013 року біля [PERSON] вже кілька діб перебувала [PERSON], що свідчить про необхідність постійного догляду за чоловіком відповідачки. Як визнала сама відповідачка, їй вже 07 вересня 2013 року було відомо, що чоловіка тимчасово навіть переводили до реанімаційного відділення через зупинку серця. Судом встановлено, що [PERSON] з 28 серпня 2013 року по 05 вересня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в Лубенській міській лікарні, а в подальшому до своєї смерті [INFO] - в Полтавській обласній клінічній лікарні. Його захворювання та курс лікування призвели до того, що він перебував в безпорадному стані, та потребував постійної сторонньої допомоги. Зазначене вказує на безпомічність померлого [PERSON], неспроможність його своїми силами через тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим він потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, тобто спадкодавець перебував у безпорадному стані. Відповідачка [PERSON], достовірно знаючи, що її чоловік [PERSON] перебуває у лікарні та потребує постійного нагляду та придбання лікарських засобів, участі у догляді та лікуванні не приймала. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень не надала. Оскільки статтею 1224 ЦК України встановлено обов'язок, а саме активне ініціативне ставлення спадкоємців до надання допомоги спадкодавцеві, а відповідачкою не доведено відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, що вона надавала або з поважних причин не могла надавати тяжко хворому чоловіку такої допомоги, що свідчить про ухилення від виконання нею такого обв'язку, і дає суду підстави для задоволення позову. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами статті 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Суд вважає доведеним і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, оскільки це підтверджено показами свідків, медичною документацією та не заперечується сторонами, і факт ненадання відповідачкою такої допомоги своєму чоловіку, що об'єктивно підтверджується показами допитаних свідків. Догляд сторонньою для спадкодавця особою, здійснюваний нею цілодобово протягом десяти днів, не звільняв дружину від обов'язку вжити всіх заходів для догляду за своїм тяжко хворим чоловіком, перешкод для чого не було, і все визначалось лише бажанням відповідачки, тобто її волевиявленням.

Outcome: approved