Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На підставу своїх вимог посилається на те, що відповідно до договору № б/н від 03.10.2007 року, позивач надав кредит відповідачу в сумі 1000,00 доларів США, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Станом на 31.08.2014 року загальна сума заборгованості по договору становить 3658,12 доларів США, яка на даний час не сплачена, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись із даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість та судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що точно не пам'ятає дати, але приблизно восени 2007 року він знаходився за місцем роботи, представник банку «Приватбанк» запропонував йому отримати гривневу кредитну картку, на що він погодився, але при цьому жодних заяв, договорів не підписував, ніяких документів не надавав. В 2008 році скористався даною карткою та через банкомат зняв кошти в сумі близько 5000 грн. В послідуючому, в травні-серпні 2009 року намагався погасити даний борг шляхом переведення коштів з іншої картки, але гроші йому повертались. В жовтні 2009 року знов намагався погасити борг вже через касу відділення банку, сплативши гривні. Після здійсненої банківської операції він з'ясував, що надані ним гривні касиром були переведені в долари США і таким чином був частково погашений борг. В послідуючому неодноразово звертався до банку для з'ясування обставин, оскільки він заперечував отримання кредиту в доларах США, але банк на його дії не реагував. Просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що позивачу з травня 2009 року було відомо про виникнення суперечок між ними, але пропустив без поважних причин строк звернення до суду з даним позовом, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що предметом спору в даній справі є кредитні правовідносини. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості в сумі 3658,12 доларів США. Після надання відповідачем заперечень проти позову, позивач наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Судом також встановлено, що відповідач в травні-серпні 2009 року здійснював погашення боргу по кредитній карті № [NUMBER] відповідно в сумі 950 грн., 950 грн., 400 грн. та 940 грн. шляхом переведення коштів з іншої картки, але гроші йому повертались, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями (а.с. 42). Як вбачається з наданої позивачем виписки про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 12.11.2007 року по 12.12.2014 року (а.с. 49-50), 15.07.2008 року здійснена видача готівкових коштів через банкомат в сумі 206 грн. та 4326 грн. Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором. Статтею 628 ЦК України передбачено зміст договору, а на підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання. Враховуючи те, що на підтвердження своїх вимог позивач надав суду ксерокопію заяви (а.с. 10), яка є нечіткою та в якій є виправлення, оригінал даної заяви суду не надав, пояснивши, що він відсутній, інших доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредиту в сумі 1000 дол. США суду також не надав, а оскільки відсутній доказ - кредитний договір, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність. Що ж стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, за захистом якого той звернувся до суду. Так як суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача, тому відповідно немає підстав для застосування строків позовної давності. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed