Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У позовній заяві позивач просить постановити рішення про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 50 гривень до 2118 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 24.05.2013 року. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 24.05.2013 року з відповідача на утримання сина стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 гривень щомісяця. На даний час такий розмір аліментів не відповідає законодавчо встановленому мінімуму та через інфляційні процеси від дня присудження не спроможний покривати витрати на утримання сина (придбання одягу, взуття, продуктів харчування тощо). Син підріс і в силу свого віку потребує більших витрат на своє матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Крім цього, син хворіє, перебуває на "Д" обліку в невролога, у зв`язку із чим потребує тривалого амбулаторного лікування і йому рекомендоване оперативне лікування. Самостійно забезпечити потреби дитини вона неспроможна. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, офіційно не працевлаштований, а тому може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. Провадження в справі відкрито ухвалою від 15.11.2019 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення за закінченням строку зберігання, ухвалою від 08.01.2020 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в канцелярію суду подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала, про-сила розглянути справу за її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справу. Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся у встановленому порядку, у тому числі шляхом публікації на офіційному сайті суду судового оголошення, однак в жодне судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2010 року по 03.06.2013 року, що підтверджується копією рішення Любомльського районного суду від 24.05.2013 року про розірвання шлюбу. Із цього рішення суду вбачається, що до розірвання шлюбу позивач іменувалась як [PERSON] , після розірвання шлюбу залишила собі дошлюбне прізвище [PERSON] та згідно копії свідоцтва серії [NUMBER] змінила свої дані із [PERSON] на [PERSON] . У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Довідкою про склад сім`ї Хворостівської сільської ради Любомльського району від 24.10.2019 року стверджено, що син [PERSON] проживає разом із матір`ю, позивачем [PERSON] , по [ADDRESS] . Згідно із рішенням Любомльського районного суду від 24.05.2013 року з відповідача в користь позивача на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 50 гривень щомісячно. Виписками із медичних карток амбулаторного хворого від 10.04.2019 року та 08.11.2019 року стверджено, що неповнолітній [PERSON] перебуває на "Д" обліку у невролога, хворіє вегетосудинною дистонією у зв`язку із чим отримує тривале амбулаторне лікування, йому діагностовано фімозу та рекомендовано оперативне лікування. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом цієї норми умовою збільшення або зменшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з таких підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент ухвалення судом рішення від 24.05.2013 року сину сторін [PERSON] було 2 роки, нині - 9 років. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 2 218 гривень. З наведеного слідує, що відповідач сплачує аліменти у значно меншому розмірі, ніж гарантований чинним законодавством, оскільки мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини віком від 6 до 18 років станом на дату розгляду справи становить 1109 гривень. Визначений судовим рішенням розмір аліментів на рівні 50 гривень на даний час є незначний і це є очевидним з огляду на їх купівельну спроможність, що в свою чергу свідчить про погіршення майнового стану позивача, відповідно позбавлення її можливості забезпечити належне утримання дитини. Крім цього, з моменту присудження аліментів син сторін підріс і в силу свого віку природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Також встановлено, що син сторін хворіє у зв`язку із чим потребує витрат на лікування. Отже, наведене у своїй сукупності свідчить про наявність підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів у відповідності до положень ст.192 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, рівність у виконанні батьківських обов`язків по утриманню дитини, законодавчо гарантований мінімальний розмір аліментів, а також проживання дитини із позивачем, оскільки саме на неї припадає основний тягар по утриманню сина, так як утримання не зводиться лише до стягнення аліментів, але й передбачає інші незаплановані витрати. Доказів на підтвердження розміру витрат на лікування сина позивач не надала, однак суд враховує стан здоров`я дитини, оскільки медичною документацією підтверджено наявність у нього захворювання, що очевидно свідчить про наявність певних витрат на лікування сина. В разі суттєвих витрат у зв`язку із хворобою дитини позивач не позбавлена права на їх стягнення в порядку ст.185 СК України. Виходячи із вище наведених норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1 600,00 гривень. Цей розмір аліментів на переконання суду є достатньо вищим від встановленого мінімуму, на певному рівні забезпечить гармонійний розвиток дитини, виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов`язку і відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, а відтак і не довів наявності у нього обставин неспроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у такому розмірі. Як батько дитини він має її утримувати до досягнення повноліття і це є його законодавчо визначеним обов`язком. Визначений же позивачем розмір аліментів на рівні 2 118,00 гривень суд вважає явно завищеним, оскільки не має достатнього обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення у такому розмірі. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів щодо їх розміру підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 75,55 % таких вимог.

Outcome: partial