Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та уточнивши свої вимоги просив: -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,10 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. -визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,033 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з вищезазначеного нерухомого майна. [PERSON], [INFO], є сином [PERSON]. Квартира належала в ? частці його матері (померлій) та 1/2 частка належала батьку - [PERSON], померлому [INFO], після смерті якого спадкоємцем була його дружина, яка прийняла спадщину, але не переоформила документи у зв'язку зі смертю. За життя його мати заповіту не склала. Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом. Іншим спадкоємцем є брат - [PERSON]. Після смерті матері позивач звернувся до [PERSON], нотаріуса Шостої Одеської нотаріальної контори для прийняття спадщини. Однак, йому було відмовлено в отриманні спадщини, причиною відмови є той факт, що позивач не має оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно зі ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], відповідно до копії Свідоцтва про смерть [NUMBER] від 02 жовтня 2007 року. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з: - квартири [ADDRESS] (далі - квартира), вартістю 214944,00 грн. згідно зі Звітом про оцінку майна від 09.11.2017 року; - земельної ділянки, площею 0,033 га, за адресою: [ADDRESS] (далі - земельна ділянка). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], згідно з копією Свідоцтва про народження [NUMBER] від 25 вересня 2007 року. Квартира належала в 1/2 частці матері позивача (померлій) та 1/2 частка належала його батьку - [PERSON], померлому [INFO] (Свідоцтво про смерть від 02 грудня 2000 року [NUMBER]), після смерті якого, спадкоємцем була його дружина (мати позивача), яка прийняла спадщину, але не переоформила документи у зв'язку зі смертю. Земельна ділянка належала [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 25 вересня 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи зазначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя мати позивача заповіту не склала. Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Іншим спадкоємцем є його брат - [PERSON]. Після смерті батька була відкрита спадкова справа № 587/2007 від 26.07,2007 року в Шостій одеській нотаріальній конторі, згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 10488656 від 26.07.2007 року. Після смерті матері була відкрита спадкова справа № 761/01 від 11.10.2007 року в Шостій одеській нотаріальній конторі, згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 18506477 від 11.02.2009 року. Після її смерті позивач звернувся до [PERSON], нотаріуса Шостої Одеської нотаріальної контори для прийняття спадщини. Однак, йому було відмовлено в отриманні спадщини, згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 вересня 2017 року, вихідний № 3169/02-31. Причиною відмови є той факт, що позивач не має оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на квартиру, яка належала в 14 частці матері (померлій) та 14 частка належала батьку - [PERSON], померлому [INFO], після смерті якого спадкоємцем була його дружина (мати позивача), яка прийняла спадщину, але не переоформила документи у зв'язку зі смертю, за їх відсутністю у неї. Також, згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 вересня 2017 року, № 2909/02-31, [PERSON] було відмовлено в отриманні спадщини на земельну ділянку. Причиною відмови є те, що позивач не має оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке належало його матері (померлій), за їх відсутністю у неї. Згідно з Довідкою від 04,10.2007 року [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована у спірній квартирі. Відповідно до Листа КП «Бюро технічної інвентаризації» від 24.06.2014 року № 1635/02-14, станом на 31.12.2012 рік, право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ "Укроргенергобуд" 22.05.1996 р.,р.[NUMBER] Відповідно до Листа КП "Білгород- Дністровське бюро технічної інвентаризації" № 2636 від 19.10.2011 року, земельна ділянка належить [PERSON], згідно з Державним актом на земельну ділянку серії [NUMBER] Згідно з Листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгороді-Дністровському № 1483/124-17 від 01.08.2017 року, земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до положень ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до положень частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 5 ЦПК). Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності». Суд вбачає, що позивач вправі був на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. У відповідності до п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 37,10 кв. м.,на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,033 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. З урахуванням викладеного, суд вважає, що наведені доводи в позові є обґрунтованими та доведеними , а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved