Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Адвокат Побережна Н.С. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в січні 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням позичити йому грошей у сумі 214000 грн. [PERSON] , маючи на той час фінансову спроможність та особисто знаючи [PERSON] , погодився позичити грошові кошти за умови повернення йому зазначеної в розписці суми до 11.02.2019 року. Крім того в розписці було вказано санкції на випадок несвоєчасного повернення грошових коштів, а саме індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, яке це передбачено ст. 625 ЦК України. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав та кошти до теперішнього часу не повернув. Позивач усно звертався до [PERSON] з вимогою повернути позичені в борг кошти, однак відповідач цього не виконав та уникає зустрічей взагалі. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 214000 грн. за розпискою, 6600 грн. інфляції, 6400 грн. три процента річних від основної суми, 2270 грн. за сплату судового збору та гонорар, сплачений адвокату за надання правової допомоги та інші фактичні витрати у відповідності до наданих квитанцій та документів. Позивач та його представник адвокат Побережна Н.С. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять суд позов задовольнити у повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, за невідомих суду причин, про місце та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи наявні поштові повідомлення. 20 серпня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст.207 ЦК - правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Як зазначено у ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порядок підтвердження виконання зобов`язання регламентований ст. 545 ЦК України. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦПК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За загальним правилом, викладеним у ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК). Як вбачається з копії розписки, [PERSON] , 1963 року народження, паспорт Серія [NUMBER] , виданий Старобільським РУВМВД 18 травня, зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] отримав від [PERSON] в борг суму в розмірі 214000 (двісті чотирнадцять) гривень та зобов`язується повернути її в строк до 11.02.2019 року, при порушенні строку повернення отриманих грошових коштів зобов`язується сплатити [PERSON] з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України. (а.с. 7) Стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачу одноразової грошового зобов`язання у сумі 214000 грн., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за весь період невиплати, тобто з 11.02.2019 року по 04.02.2020 року, що передбачено ст. 625 ЦК України. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. В силу ст. 417 ЦПК України, зазначене рішення є обов`язковим для всіх судів України, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. На підставі індексу інфляції позивач розраховує збитки починаючи з дати невиплати грошового зобов`язання - 11.02.2019 року по дату її звернення позивача до суду - 04.02.2020 року (а.с. 19). Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр" та згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року). Інфляційні втрати підлягають обрахуванню за період з лютого 2019 року (при цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця) по січень 2020 року, з урахуванням положень ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення". Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Інфляційні витрати за спірний період виглядають так: лютий 2019100,50 березень 2019100,90 квітень 2019101,00 травень 2019100,70 червень 201999,50 липень 201999,40 серпень 201999,70 вересень 2019100,70 жовтень 2019100,70 листопад 2019100,10 грудень 201999,80 січень 2020100,20 А тому, розрахунок інфляційного збільшення за сумою невиплаченого боргу виглядає так, IIc (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) = 1.03229536 Інфляційне збільшення: 214 000,00 x 1.03229536 - 214 000,00 = 6 911,21 грн. Разом з тим, 3% річних підлягають обрахуванню за період з лютого 2019 року по лютий 2020 року, за формулою: С х 3 х Д/365/100, де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочки. Таким чином, розрахунок вказаної суми виглядає таким чином: 214000*3*359/365/100=6314, 47 грн. Перевіривши розрахунок представлений представником позивача, судом встановлено, що він обрахований не відповідно заявлених формул, а тому вважає, що відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що становить інфляційні витрати в сумі 6911,21 грн. та три відсотки річних від простроченої суми 6314,47 грн., а всього 13225,68 грн. Як зазначено у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Таким чином, судом було встановлено, що позивачем [PERSON] було надано в борг відповідачу [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 214 000 (двісті чотирнадцять тисяч) гривень та зобов`язання повернути вказані кошти до 11.02.2019 року, у разі неможливості повернення грошових коштів, обов`язок відповідача сплатити позивачу індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України, встановлені судом обставини сумніву не викликають, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З матеріалів справи видно, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.08.2019 року [PERSON] та адвокат Побережна Н.С. уклали договір щодо надання [PERSON] правової допомоги, в тому числі щодо представлення його інтересів в суді усіх інстанцій. (а.с. 8-12). Однак позивачем та представником позивача не було надано суду доказів та розрахунку суми, яку позивач витратив на послуги з надання правової допомоги, а тому у суду не має можливості відповідно до діючого законодавства визначити обсяг задоволення вказаної вимоги та самостійно визначити їх, у зв`язку з цим вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 грн.

Outcome: partial