Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що сторони понад рік проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя на сімейні відносини, тому позивачка вважає, що їх сім'я розпалась остаточно на підставі повної втрати почуття кохання, взаєморозуміння та поваги одне до одного, терміну для примирення призначати не потрібно. За таких обставин просить розірвати шлюб та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, так як відповідач не надає будь-якої достатньої матеріальної допомоги на утримання доньки і не інформує про його місце роботи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що він працює директором з логістики ТОВ „КТС Груп", отримуючи заробітну плату в розмірі 1500-1600 грн. щомісяця. Стягнення аліментів та їх розмір покладає на розсуд суду. З розірванням шлюбу він згоден, на підставі зазначеній позивачкою. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Як вбачається з матеріалів справи, сторони 11.06.2010 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №264 (а.с.4). Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, що сторони понад рік проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами були завжди напружені, у сторін виявились різні погляди на життя на сімейні відносини, тому сторони вважають, що їх сім'я розпалась остаточно на підставі повної втрати почуття кохання, взаєморозуміння та поваги одне до одного, терміну для примирення призначати не потрібно, тому з цього приводу суд також приходить до висновку, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно і терміну для примирення призначати не потрібно. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 СК України зазначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, судом встановлено, що дитина сторін знаходиться на утриманні матері - позивачки по справі, проживаючи за її місцем проживання. Дані обставини не заперечувались сторонами по справі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" №80-VIII від 28.12.2014 року - установити у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень. За змістом ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] працює директором з логістики ТОВ „КТС Груп", отримуючи постійний заробіток (а.с.22), тому суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у частці від щомісячного доходу батька. Відповідач не проживає разом з сім'єю, не приймає участі в утриманні дитини, тому позивачка бажає отримати аліменти на утримання дитини в судовому порядку. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, наявність та розмір постійного його щомісячного доходу, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини від всіх його доходів щомісяця на користь позивачки для утримання доньки з 5.03.2015 року - дня подачі позову до суду до її повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" для дітей такого віку (для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень), який не є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, в решті вимог позову відмовити. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial