Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 22.10.2010 року померла їх мати, [PERSON], яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 1,27 га., кадастровий номер 7420687200:10:000:0052, розташована на території Свидовецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області та яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №862691, виданого 21.06.2007 року. У зв`язку із втратою спадкодавицею правовстановлюючого документу на майно, оформлення права на спадщину не виявилося можливим. Згідно публікації в газеті «Наше життя» № 30 від 29.07.2017 року вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку вважається недійсним, тому просять визнати право власності на вищезазначену земельну ділянку по ? частині за кожним. Позивачі в судове засідання не зявилася, в позовній заяві просять справу розглядати за її відсутності (а.с. 1-5). Відповідач, до суду також не з'явився, в поданій через канцелярію суду заяві, просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 41 ). Враховуючи те, що сторони до суду не зявились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи з слідуючого. Відповідно до ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач не був присутнім в судовому засіданні, що позбавило суд можливості розяснити йому наслідки визнання позову, крім того його визнання суперечить нормам чинного законодавства, тому суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжив судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Судом встановлено, що 22.02.2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕЛ №137405 (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 1,27 га., кадастровий номер 7420687200:10:000:0052, розташована на території Свидовецької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області та яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №862691 (а.с.12). Як вбачається із постанови приватного нотаріуса Бобровицького районного нотаріального округу, [PERSON], від 08.11.2017 року, позивачі в справі звернулися із проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки після смерті [PERSON] У зв`язку з тим, що спадкоємцями не були подані всі документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, а саме: документ (державний акт), який підтверджує право власності [PERSON] на земельну ділянку або Витяг з реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, витяг із Державного земельного кадастру, у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено. З тексту постанови нотаріуса видно, що позивачі, звертаючись до нотаріуса, надали йому лише копії довіреностей, заяву, копії паспортів та ідентифікаційних номерів (а.с.33). Інших документів до заяви додано не було, попри те, що документи, які посвідчують право власності померлої на спадкове майно наявні та були надані суду. Так, до позовної заяви додано копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №862691 (а.с.12). Окрім цього, в матеріалах справи міститься витяг із державного земельного кадастру номер НВ -7401387942014 та інформація Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку. Згідно інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,27 га., розташована на території Свидовецької сільської ради зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.13-16). Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, зокрема главою 10 розділу ІІ. Так, підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до позиції, викладеної в методичних рекомендаціях нотаріальної палати України від 19.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації права власності спадкодавця за заявою спадкоємця з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553, у випадку належної реєстрації права власності спадкодавця на нерухоме майно за життя, додаткової реєстрації права власності на підставі дубліката документа, що підтверджує набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно - не вимагається. \~У випадку, якщо спадкодавцем за життя було набуто право власності, однак документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, втрачений і видача його дублікату не передбачена діючим законодавством, реєстрацію права власності спадкодавця за заявою спадкоємця у нотаріальному порядку можливо здійснити, застосовуючи у сукупності норми п.п. 53 та 66 Порядку № 1127. В такому випадку видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно буде вчинена на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Інформація з державного реєстру є підтвердженням права власності на померлого спадкоємця. З аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що вирішення питання про отримання позивачами свідоцтв про право на спадщину за законом можливе в позасудовому поряду. Для цього їм необхідно отримати Витяг з реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, витяг із Державного земельного кадастру та звернутися до нотаріуса, надавши всі визначені у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій документи, що підтверджують право власності померлої. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013\~року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отже, у позивачів в справі відсутні перешкоди для повторного звернення до нотаріальної контори з Витягом з реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, витягом з Державного земельного кадастру та іншими наявними в них документами, що підтверджують набуття права власності на майно спадкодавицею та перешкоди для оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог

Outcome: dismissed