Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

22.07.2009 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який у подальшому був уточнений та доповнений, до відповідачів про скасування рішення, свідоцтв та розпорядження, визначення часток та визнання права власності, в якому відповідно до останньої редакції (т.2, а.с. 54-56) просила: скасувати частково рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №679 від 1.12.1989 року "Про оформлення права особистої власності на житлові будинки членам ДЖБК "Червоний боєць", що розташовані на земельній ділянці по вул. Новгородській і Чорноморській дорозі", в частині затвердження розрахунку ідеальних часток по житловому будинку [ADDRESS] та видачі [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на 27/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами та видачі [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на 23/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що передбачено пунктами 34 та 36 зазначеного Рішення; скасувати свідоцтво про право особистої власності на 23/50 частин житлового будинку по [ADDRESS], видане [PERSON] Виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів 25 січня 1990 року; скасувати розпорядження Київської районної адміністрації №770 від 05.07.2006 року "Про виділ із домоволодіння [ADDRESS] в одне самостійне [PERSON]"; скасувати свідоцтво про право власності на домоволодіння по [ADDRESS], видане [PERSON] Виконавчим комітетом Одеської міської ради 31 жовтня 2006 року; змінити розмір часток у праві спільної часткової власності на житловий [ADDRESS], визначивши частку [PERSON] в праві власності в розмірі 73/100 частин, яка складається з приміщень загальною площею 155,2 кв.м., житловою 82,7 кв.м., а частку [PERSON] - у розмірі 27/100, яка складається з приміщень загальною площею 52.1 кв.м., житловою - 29,8 кв.м. визнати за [PERSON] право власності на 73/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], що складаються в цілому з квартири №2 загальною площею 74,5 кв.м., житловою 42,8 кв.м., а саме 2-1 коридор площею 6,2 кв.м.; 2-2 житлова площею 14,2 кв.м.; 2-3 житлова площею 19,1 кв.м.; 2-4 житлова площею 9,5 кв.м.; 2-5 веранда площею 10,4 кв.м.; 2-6 ванна площею 5,2 кв.м.; 2-7 кухня площею 9,9 кв.м; квартири [NUMBER] загальною площею 27,9 кв.м., а саме 3-1 коридор площею 4,7 кв.м.; 3-2 кухня площею 18,5 кв.м.; 3-3 санвузол площею 4,7 кв.м., а також мансарди загальною площею 52,8 кв.м., житловою 39,9 кв.м., а саме 3-4 коридор площею 12,9 кв.м.; 3-5 житлова площею 10,1 кв.м.; 3-6 житлова площею 19,9 кв.м.; 3-7 житлова площею 9,9 кв.м.; та надвірних споруд - літня кухня, сарай, навіс, погріб, вбиральня, гараж, огорожа та мостіння; відображені в технічному паспорті від 20.11.2003 року. Рішенням суду від 06.02.2012 року позовні вимоги позивача були задоволенні повністю. 04.10.2013 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2012 року по справі № 2-1449/11 року у зв'язку з нововиявленими обставинами та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON]- відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2012 року було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. 27 лютого 2014 року до канцелярії суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину жилого будинку, в якому позивач просить суд визнати за ним право власності на 27/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 52,1 кв.м., які складаються з 1-3 жила - площею 19,5 кв.м., 1-5 жила площею 10,3 кв.м., 1-4 веранда площею 8,9 кв.м., 1-2 кухня площею 5,3 кв.м., 1-1 веранда площею 8,1 кв.м., 18 літня кухня, 20 вбиральня, № 21-23а огородження, ІV-VІІ мостіння, Vводопровідна яма, VІ вигрібна яма, розташованих на земельній ділянці розміром 1631 кв.м. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2014 року зустрічний позов прийнято до провадження суду та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом. 25.09.2014 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з необхідністю забезпечення їй правової допомоги. Однак, суд не приймає до уваги такі твердження позивача, так як справа знаходиться в провадженні суду вже майже 1 рік!, що є недопустимим. Крім того, матеріали справи містять довіреності від [PERSON] на [PERSON] (т.2, а.с.109), [PERSON] (т.2, а.с.122), [PERSON] та [PERSON] (т.2, а.с.246), ордер та витяг з договору про надання адвокатської допомоги адвоката [PERSON] (т.2, а.с.165,166). Таким чином, за умови добросовісного здійснення позивачем наданих їй прав, дані особи могли б бути присутніми в засіданні з метою захисту прав [PERSON] Також слід зазначити, що доказів скасування вищезазначених довіреностей чи розірвання договору про надання правової допомоги позивачем суду надано не було, що дало суду право продовжити розгляд справи у відсутності представників позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] поданий позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримала, проти задоволення первісного позову заперечувала. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради позов [PERSON] в частині, що стосується Київської РА не визнав, проти його задоволення заперечував, в іншій частині позовні вимоги первісного позову та вимоги зустрічного позову залишив на розсуд суду. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд прийшов до висновку про те, що вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з виписки з протоколу №6 загальних зборів членів ДБК «Червоний боєць» від 03.08.1961 року, [PERSON] - батько [PERSON] був прийнятий в члени кооперативу на пів будинку, що складається з двох кімнат 29,8 кв.м., земельна ділянка 650 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] (т.1, а.с.88). Згідно виписки з протоколу загальних зборів членів ДСК «Червоний боєць» від 20.05.1963 року [PERSON] була передана звільнена квартира по [ADDRESS] з 3-х житлових кімнат, а квартиру по [ADDRESS] він передав кооперативу (т.1, а.с.89). Розпискою попереднього члена кооперативу [PERSON] від 20.05.1963 року підтверджується повна виплата [PERSON] пайового внеску за отриману половину будинку (т.1, а.с.87). У зв`язку з проведенням батьком позивачки великого капітального ремонту, 30 вересня 1975 року голова кооперативу «Червоний боєць» звернувся до інвентаризаційного бюро м. Одеси з проханням провести інвентаризацію будинку [ADDRESS] (т.1, а.с.90). Виписками з протоколу №57 від 27.06.1976 року підтверджується прийняття [PERSON] в члени кооперативу «Червоний боєць» з передачею їй половини паю її батька та двох житлових кімнат з окремим входом за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.91). [INFO] [PERSON] помер, однак, за життя ще у 1975 році ним був складений заповіт, яким належний йому пай у розмірі 2/3 частин заповів своїй доньці [PERSON], а 1/3 його частину - [PERSON] (т.1. а.с.50). Документальні відомості щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 05.10.1988 року за №729 було встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS], корисною площею 74,5 кв.м. (4 житлові кімнати площею 49,0кв.м.), приміщення мансарди літнього типу площею 50 кв.м. з надвірними спорудами: літня кухня -2,75*3,85м, сарай - 3,95*3,9м, навіс - 1,4*1,5м, погріб (т.1, а.с.93). Як вбачається з довідки Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 06.04.1989р., в користуванні [PERSON] знаходились в літ. Р: 2-1-житлова, 2-2 - житлова, 2-3 - житлова, 2-4 - житлова, прибудови Р1, Р2, мансарда Р3, літня кухня - 14, сарай - 15, погріб - 16, вбиральня - 17, частина огорожі та мостіння, що складає 23/50 частини домоволодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.98-99). У судовому засіданні 26.09.2014 року [PERSON] підтвердила, що на той час у неї в користування знаходились саме такі приміщення, однак, пояснила, що ще був і гараж, однак, жодних документів на нього надати суду не змогла. В користуванні співвласника [PERSON] - [PERSON] на час складання вказаної довідки перебували в літ. Р: 1-2-кухня, 1-5 - житлова, 1-3 - житлова, веранда, літня кухня -18, погріб - 19, гараж - 17-а, теплиці - 1Х, Ха, вбиральня -20, частина огорожі та мостіння, що складає 27/50 частин зазначеного домоволодіння. У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, що саме такі приміщення перебували станом на 1989 рік в користуванні [PERSON], однак, заперечувала проти розміру часток. Зазначені обставини відображені у технічному паспорті, виготовленому 06.04.1989 року, де квартира [NUMBER], яка, як стверджувала позивач, перебувала у її користуванні у той час, взагалі відсутня (т.2, а.с.8-11). Більш того, жодних документів, які підтверджували б існування квартири [NUMBER] на час видачі свідоцтва про право власності позивача - у 1989 - 1990 роках- суду надані не було. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності згоди співвласника [PERSON] на проведення [PERSON] будь-яких робіт з добудови, прибудови чи реконструкції належної їй частини будинку. Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 01.12.1989 року №679 був затверджений зазначений розрахунок ідеальних часток по домоволодінню [ADDRESS] та вирішено видати свідоцтва про право приватної власності [PERSON] - на 27/50, а [PERSON] на 23/50 частини спірного домоволодіння (т.1, а.с.205-210). 25 січня 1990 року виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів позивачеві було видано Свідоцтво про право власності на 23/50 частини домоволодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.96). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] зазначала, що зазначений в рішеннях виконавчого комітету КРР народних депутатів №729 від 05.10.1988р. та №679 від 01.12.1989року перелік усіх приміщень, що знаходились в її користуванні на той час, є неповним, так як до нього не увійшли приміщення квартири 3, а саме: 3-1 - коридор площею 4,7кв.м., 3-2 - кухня площею 18,5 кв.м., 3-3 - санвузол площею 4,7 кв.м., що разом складає 27,9 кв.м., що і стало підставою для проведення невірного розрахунку часток. Однак, суд не може погодитись з такими твердженнями позивача, так як в первісних документах, яким є технічний паспорт, виданий на ім`я співвласників [PERSON] та [PERSON] 06.04.1989 року (т.2, а.с.8) квартира під [NUMBER] взагалі відсутня, а є лише мансарда літнього типу. Крім того, висновками будівельно-технічної експертизи, призначеної судом у даній справі за клопотанням сторін, встановлено, що приміщення 3-1, 3-2, 3-3 (номери згідно техпаспорту 20.11.2003року) житлового будинку [ADDRESS] станом на жовтень 1988 року не існували. Зміна функціонального призначення (переобладнання) приміщень 2-7, 3-1, 3-2, 3-3- з житлових кімнат на 2-7 - кухня, 3-1 - коридор, 3-2 - кухня, не здійснювалось. Використання [PERSON] приміщень 2-7, 3-1, 3-2, 3-3 в якості житлових кімнат було не можливо. Суд приймає даний експертний висновок у якості належного та допустимого доказу, так як в установленому законом порядку відводів експертам заявлено не було і з клопотанням про призначення повторної чи додаткової експертизи позивач до суду не зверталась. Викладене також підтверджується свідченнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом з тим, суд не може прийняти у якості належних та допустимих доказів свідчення допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], так як вони суперечать іншим доказам у справі. Крім того, суд погоджується з твердженням представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогами щодо скасування рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №679 від 1.12.1989 року "Про оформлення права особистої власності на житлові будинки членам ДЖБК "Червоний боєць", та свідоцтва про право особистої власності на 23/50 частин житлового будинку по [ADDRESS], виданого [PERSON] Виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів 25 січня 1990 року (т.2, а.с. 120-121). Так, звертаючись до суду з уточненою позовною заявою, [PERSON] вказувала на те, що їй не було відомо про розрахунок часток домоволодіння між нею та співвласником [PERSON] і про його існування їй стало відомо лише у 2006 році. Однак, як стверджує позивач, технічний паспорт від 20.11.2003 року був виготовлений на її особисте замовлення (т.2, а.с.54-56) і саме у вказаному технічному паспорті зазначені частки, що належать [PERSON] та [PERSON] - 23/50 та 27/50 відповідно (т.1. а.с.100-102). Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, вищенаведене свідчить про законність рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №679 від 01.12.1989 року "Про оформлення права особистої власності на житлові будинки членам ДЖБК "Червоний боєць", що розташовані на земельній ділянці по вул. Новгородській і Чорноморській дорозі", в частині затвердження розрахунку ідеальних часток по житловому будинку [ADDRESS] та видачі [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на 27/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами та видачі [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на 23/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що передбачено пунктами 34 та 36 зазначеного Рішення; та унеможливлює задоволення позову в частині скасування свідоцтва про право особистої власності на 23/50 частин житлового будинку по [ADDRESS], виданого [PERSON] Виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів 25 січня 1990 року та в частині визнання за позивачем права власності на 73/100 частини спірного домоволодіння. Разом з тим, вирішуючи питання про по суті позовних вимог [PERSON] в частині скасування розпорядження Київської районної адміністрації №770 від 05.07.2006 року "Про виділ із домоволодіння [ADDRESS] в одне самостійне [PERSON]" та свідоцтва про право власності на домоволодіння по [ADDRESS], виданого [PERSON] Виконавчим комітетом Одеської, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та законність, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачеві [PERSON] на підставі договору дарування від 19.04.2005 року (т.1, а.с.158) належало 27/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS]. Зазначена частина домоволодіння була подарована йому [PERSON] і [PERSON], які в свою чергу набули її на підставі договору дарування від колишнього співвласника [PERSON] (т.1, а.с.167). Розпорядженням Київської районної адміністрації №770 від 05.07.2006 року "Про виділ із домоволодіння [ADDRESS] в одне самостійне [PERSON]" був затверджений висновок КП «ОМБТІ та РОН» від 26.06.2006 року про виділ із домоволодіння в одне самостійне (т.1, а.с.153). Як вбачається з вказаного висновку в результаті виділу утворюється домоволодіння [ADDRESS] з змельною ділянкою площею 986 кв.м. (т.1а.с.7). На підставі зазначеного розпорядження [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.165). Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч.3 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суд звертає увагу на те, що виділ [PERSON] із домоволодіння [ADDRESS] був здійснений з порушенням чинного законодавства без попередньої згоди співвласника домоволодіння [PERSON] та визначення порядку землекористування між співвласниками. Більш того, порядок землекористування до теперішнього часу сторонами не погоджений і даний спір перебуває на розгляді Київського районного суду м.Одеси. Розглядаючи вимоги за зустрічним позовом, суд приходить до необхідності їх задоволення, враховуючи законність рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №679 від 1.12.1989 року "Про оформлення права особистої власності на житлові будинки членам ДЖБК "Червоний боєць", що розташовані на земельній ділянці по вул. Новгородській і Чорноморській дорозі", в частині затвердження розрахунку ідеальних часток по житловому будинку [ADDRESS] та видачі [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на 27/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами. Крім того, суд бере до уваги, що позивач за зустрічним позовом позбавлений права іншим шляхом захистити своє право власності, так як після скасування рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2012 року свідоцтва про право власності на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] не має правовстановчих документів на належне йому нерухоме майно та не має іншого шляху їх відновити. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Враховуючи, що договір дарування від 19 квітня 2005 року, за яким [PERSON] набув право власності на 27/50 частин домоволодіння [ADDRESS] недійсним у судовому порядку визнаний не був та є чинним, суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права власності на 27/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 52,1 кв.м., які складаються з 1-3 - жила площею 19,5 кв.м., 1-5 - жила площею 10,3 кв.м., 1-4 веранда площею 8,9 кв.м., 1-2 кухня площею 5,3 кв.м., 1-1 - веранда площею 8,1 кв.м., 18 - літня кухня, 20 - вбиральня, 321-23а огорожа, 1У-У11 - мостіння, У - водопровідна яма, У1- вигрібна яма, розташовані на земельній ділянці 1631 кв.м.

Outcome: partial