Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до Марїнського районного суду із позовною заявою, в якій просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу майна подружжя визнати право власності за [PERSON] гараж "А1" площею 64,10 кв.м, гараж "А1 1" площею 84,40 кв.м , погріб "Ап", сарай "Б-2", забор "№1", ворота "№2" в кооперативі «Лада», за адресою по вул. Молодіжній № 3 м. Вугледар Донецька область. Відповідач претендує на спірні гаражі. Розділити спірне майно вони не можуть внаслідок відсутності правовстановлюючих документів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надала заяву, в якій підтримала розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути за його відсутності. Також позивач надав суду заяву про отримання сорока тисяч гривень від [PERSON], як компенсації за свою частину в спільному майні. Суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставна та таку слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 жовтня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Як вбачається з виписки із протоколу №4 збору уповноважених колгоспників колгоспу імені Петровського Волноваського району Донецької області згідно рішення правління колгоспу була виділена земельна ділянка площею 5 гектарів під забудову гаражів для мешканців міста Вугледар. Як вбачається з довідки виданої КСП імені Петровського Волноваського району Донецької області позивачем по приходному ордеру №452 були внесені грошові кошти у сумі 7 000 рублів та по приходному касовому ордеру №102 від 31 березня 1992 року 8000 купонів на земельні ділянки. Після цього ними було розпочато будівництво двох гаражів (площею 64,1 кв.м та 84,4 кв.м). 3 жовтня 2003 року [PERSON] отримав технічний паспорт. Відповідач претендує на спірні гаражі. Розділити ми не можемо спірне майно внаслідок відсутності правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку, яке є приватної власністю чоловіка або дружини, оскільки придбане за договорами шляхом внесення спільних грошових коштів , воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Згідно ст. 70 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідач отримав від Позивача грошові кошти в сумі сорок тисяч гривень, про це свідчить його заява .

Outcome: approved