overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

КП "Здолбунівкомуненергія" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за спожиту теплову енергію, вказуючи, що відповідно до встановленого порядку власник (наймач) квартири зобовязаний щомісячно своєчасно здійснювати оплату за використану теплову енергію. Однак, відповідач не виконує своїх зобовязань, внаслідок чого за період з 04 жовтня 2013 року по 15 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6573,30 грн. Просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також 1344 грн. 64 коп. суму індексу інфляції, 128 грн. 23 коп. три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, та судовий збір. 04 вересня 2015 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача заборгованість за використану теплову енергію в сумі 4289,77 грн. за період з 01.03.2014 р. по 15.04.2015 р. У поданій до суду заяві представник КП "Здолбунівкомуненергія" [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд задовольнити позов, справу розглянути без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, у поданій до суду заяві зменшені позовні вимоги визнала повністю, просила справу розглянути без її участі. Згідно\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. \~\~\~\~ На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~\~\~\~ Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. На підставі ст.ст.526, 530, 625, 901 ЦК України, ст.ст.64, 68 ЖК України, п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.20 Закону України "Про теплопостачання" та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

23.05.2018 року представник МОПТД звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу на строк три місяці хворого на заразну (відкриту) форму туберкульозу [PERSON]. Заявник зазначив, що хворий [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у МОПТД з 19.12.2017 року по цей час з діагнозом: "Розширенорезистентний туберкульоз легень (дисемінований) з бактеріовиділенням". За межами лікувальної установи даний хворий становить собою епідемічну загрозу для оточуючих людей. Не зважаючи на це [PERSON] злісно ухиляється від обов'язкового лікування, порушує умови перебування в лікувальній установі та самовільно залишає відділення, грубить та погрожує медичному персоналу, зловживає алкогольними напоями. В судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала та підтвердила викладені в заяві обставини. Представник хворого проти вимог заявника не заперечувала. Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Згідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 127 від 19.12.2017 р. та виписки з рішення ЛКК від 21.05.2018 р. № 300 [PERSON] має захворювання Розширенорезистентний туберкульоз легень (дисемінований) з бактеріовиділенням. У зв'язку з цим з 19.12.2017 року по теперішній час [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні МОПТД. Наявне у [PERSON] захворювання являє собою епідемічну загрозу для оточуючих людей під час відсутності у лікарні. Не зважаючи на зазначене небезпечне захворювання [PERSON] самовільно залишив лікувальну установу, зловживає алкогольними напоями, не дотримується інфекційного контролю. Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Згідно ст. 11 ч.ч. 1, 3 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Під час судового засідання підтверджено факт наявності у [PERSON] захворювання, яке становить епідемічну загрозу для здоров'я оточуючих його осіб. Також знайшов своє підтвердження і факт самовільного залишення хворим умов стаціонару на тривалий час, що ставить під загрозу здоров'я сторонніх осіб. З огляду на викладені обставини та, виходячи з вимог ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 22 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", ст. 28 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" хворий [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу на строк три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вчинений 09.09.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на автомобіль Volksvagen Polo, держномер АР7261СІ, який належить на праві власності [PERSON], для задоволення вимог ТОВ "Порше Мобіліті" на суму 191 538,60 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в червні 2015 р. нею було подано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про захист прав споживачів та визнання умов кредитного договору, укладеним з ТОВ "Порше Мобіліті" недійсним, що свідчить про наявність між сторонами спору щодо заборгованості за кредитним договором. Вчинення виконавчого напису в період розгляду між сторонами судового спору щодо умов договору, на підставі яких було розраховано заборгованості свідчить про спірність такого боргу. Також позивач зазначає, що в порушення ст. 88 Закону України "Про нотаріат", ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на її адресу ТОВ "Порше мобіліті" не направляло вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, а також не було зареєстрованого в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Крім того, приватному нотаріусу не було надано в повному обсязі текст кредитного договору та належної інформації про розмір заборгованості за договором. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та обставини, викладені у заяві, додатково пояснив, що позивачем зобов'язання за кредитним договором виконані у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ "Порше Мобіліті" [PERSON] надав до суду письмові заперечення проти позову, на які посилався в судовому засіданні 26.04.2016р., вказавши, що наявність спору між сторонами щодо умов кредитного договору не свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості, зазначеної в виконавчому написі, що свідчить, на думку відповідача, про факт її безспірності. На адресу позичальника направлялася вимога про дострокове повернення заборгованості, що підтверджується поштовим повідомленням та реєстром кореспонденції. Крім того, ТОВ "Порше мобіліті" було виконано вимоги ст. 87-88 Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України №1172 від 29.06.1999 р. В звязку з цим, дії приватного нотаріуса є законними, а позов підлягає відхиленню. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилая, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, суду надала копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Представник Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, просив суд розглядати справу за його відсутності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

До суду із заявою звернувся представник КУ "Центральна районна лікарня" про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження, від подальшого лікування ухиляється та самовільно його перервав. В судовому засіданні представник лікарні підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий за станом свого здоров'я потребує постійного лікування в стаціонарному закладі, в зв'язку з небезпекою для оточуючих та його відмовою від госпіталізації. Вислухавши думку учасників судового розгляду, зокрема, представника лікарні, який просить задовольнити заяву, вважає, що є всі підстави для задоволення судом заяви, оскільки хворий не бажає добровільно лікуватися, чим створює небезпеку для оточуючих. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Суд, при цьому, бере до уваги виписку із медичної карти амбулаторного хворого, витяг з протоколу засідання комісії лікарів, за яким [PERSON], хворіє на заразну форму туберкульозу, а тому є необхідність у терміновій його госпіталізації та застосування примусового лікування. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. (ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). Аналіз вищезазначених норм дає підстави дійти до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого підлягає до повного задоволення, оскільки його ухилення від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу здоров'ю останнього та здоров'ю оточуючого суспільства. Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 1 ч. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", ст. 286 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

13.01.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою до [PERSON]., вказуючи на те, що з 17 листопада 2012 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом РАЦС Новотроїцького РУЮ, актовий запис № 84. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюб із [PERSON]. виявився невдалим. Перебуваючи у шлюбі в силу різних життєвих обставин вони, не могли зберегти почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згодом проживання однією сім"єю стало неможливим, на даний момент сім"я фактично розпалася . Вони не проживають разом з травня 2014 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з"явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом публікації оголошення в газеті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України, роз"ясненнями Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя", ст.51 Конституції України, відповідно до яких сім'я охороняється державою. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, адже подружжя тривалий час, з травня 2014 року не проживає разом, отже, слід розірвати шлюб. На підставі зазначеного, ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

16.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] із позовною заявою про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25.11.1995 року відділом РАЦС Новотроїцького РУЮ, актовий запис №20. Мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім"ї є те, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, інколи зловживає спиртними напоями. З цієї причини у них часто виникали сварки, непорозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Разом не проживають 6 місяців. Шлюб існує формально, сім"я фактично розпалася Просить розірвати шлюб. Позивач надала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, на розірванні шлюбу наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання двічі не з"явився, хоча належним чином про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України, роз"ясненями Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя", ст.51 Конституції України, відповідно до яких сім'я охороняється державою. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, оскільки сторони не проживають разом. Отже, слід розірвати шлюб. На підставі зазначеного, ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

29.04.2008 р. між кредитною спілкою "Аккорд" та відповідачем було укладено договір кредиту за № 0253/БП1/95/0015599 , згідно якого КС "Аккорд" надав відповідачу грошові кошти в сумі 9900,00 грн. зі сплатою 43.80 % річних з терміном повернення кредиту відповідно до умов договору. Згідно договору про відступлення прав за кредитними договорами від 01.02.2008 р. правонаступником КС "Аккорд" став ПАТ "Ідея Банк", про що письмово було повідомлено боржника. Протягом дії кредитного договору боржник систематично порушував терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, що стало приводом для направлення боржнику листів про необхідність дотримуватись взятих зобов"язань. Останній платіж боржником було здійснено 23.08.2011 р. Станом на 08.01.2014 р. борг відповідача за кредитом становить : прострочений борг - 3384.29 грн; прострочені проценти -5385 грн.; строкові проценти -40.61 грн. Нарахування пені за несвоєчасне погашення платежів за період з 08.01.2013 р по 08.01.2014 р становить: пеня за несвоєчасне погашення платежів - 6260.88 грн; віндикаційні витрати - 540.00 грн. Позивач просить в судовому порядку стягнути з [PERSON]. вказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати, справу розглядати у їх відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи, що в судове засідання сторони не з"явились, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та відповідно до ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного заходу не здійснювати. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти - кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти, які відповідно до ст. 1048 ЦК України виплачуються щомісячно до дня повернення позики. 29.04.2008 р. між КС "Аккорд" та [PERSON]. був укладений зазначений договір за яким Спілка надала позичальнику грошові кошти у сумі 9900.00грн. зі сплатою 43.8 відсотків річних , а позичальник зобов"язувався проводити погашення заборгованості відповідно до графіка погашення та умов договору а.с. 14. Позичальник отримав заявлену суму кредиту відповідно до видаткового касового ордера за № 114 від 29.04.2008 р а.с.21 Факт невиконання взятих на себе зобов"язань з боку [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості, наданим банком а.с.5 Згідно до ст.ст. 629, 526 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами, а самі зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Оскільки вимоги позивача обгруновані, суд вважає задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати згідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP99370813 від 19.06.2006 року в сумі 19800,60 грн. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 294 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. 19.06.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNH4KP99370813, згідно якого [PERSON]. було надано кредит в розмірі 4258,80 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 30.04.2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів тип та найменування банку змінено із Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приват банк" на Публічне акціонерне товариства комерційний банк "Приват Банк". Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват банк" став правонаступником всіх прав та зобов*язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію ПАТ КБ "Приват Банк" (код ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з іншими Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші виплати згідно договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 20.02.2014 року виникла заборгованість в сумі 19800,60 грн., з яких заборгованість за кредитом в сумі 1907,91 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6938,32 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором у розмірі 9535,29 грн., а також нараховані штраф (фіксована частина") в сумі 500,00 грн., та штраф (процентна складова) у сумі 919,08 грн. Відповідно ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк, а згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. За такого, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30.07.2013 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно. В зв'язку із малим заробітком та хворобу він не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі та просить їх зменшити до 1/4 частки від усіх видів заробітку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнала просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач має змогу, та зобов'язаний забезпечувати сина. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30.07.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, 21.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, посилання позивача на погіршення його матеріального стану не знайшли свого підтвердження доказами. Відповідно до змісту рішення суду від 30.07.2013 року, на день його винесення [PERSON] працював у ТОВ "ОДЕК" Україна, де й працює на даний час, що свідчить про незмінність його матеріального стану. Також не знайшло підтвердження посилання [PERSON] на погіршення його стану здоров'я. З наданого позивачем лікарського заключення виданого лікарем Цісар В.І. Рівненської центральної районної поліклініки від 23.01.2014 року вбачається, що він знаходиться на "Д" обліку в лікаря-інфекціоніста з 24.10.2012 року з діагнозом хронічний вірусний гепатит "С", стадія помірної активності. Однак, від даного захворювання позивач страждав і на момент винесення рішення про стягнення з нього аліментів 30.07.2013 року. Враховуючи, що позивачем не надано доказів зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, суд приходить до переконань про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів. На підставі ст. 192 ЦК України,

Outcome: dismissed