Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить визнати ініціативу відповідача по створенню в кінці 2013 року Мелітопольської районної організації ветеранів війни, труда та дітей війни протиправною та позбавлення за участю власних структур району фінансової підтримки в 2014 році Мелітопольської районної організації ветеранів України незаконним по причині допущеними ними грубих порушень Конституції, законів України та нормативно-правових актів. На обґрунтування позову зазначив, що станом на 01 січня 2014 року в Мелітопольському районі Запорізької області успішно діяла та продовжує діяти Мелітопольська районна організація ветеранів України, раду якої очолює позивач. За період існування даної організації жоден член Пленуму ради організації, його Президіуму та сам позивач, які приймали участь роботі організації не висували критичних, принципіальних зауважень на адресу діяльності організації та його голови, про що свідчать численні дипломи, подяки, грамоти, нагороди. Також успішність даної організації підтверджується актами ревізійних комісій, даними журналів обліку, журналів приймання ветеранів, діловими пропозиціями в план соціального економічного розвитку району, листами по захисту прав та законних інтересів людей похилого віку, а також словами вдячності ветеранському активу за його ініціативу по реконструкції комплексу на лінії «Вотан». Однак, завдяки відповідачу, було протиправно ініційовано заснування ще однієї ветеранської організації - Мелітопольської районної організації ветеранів війни, труда та дітей війни. Так, відповідач, як голова РДА та посадова особа, проігнорувавши норми діючого законодавства сприяв заснуванню тотожної організації на території району, ініціювавши розкол успішно діючої ветеранської організації. Протиправність його полягала в тому, що він, маючи вплив як посадова особа на голів сільських рад запропонував всілякими засобами вийти первинним ветеранським організаціям з Мелітопольської районної організації ветеранів України до новоствореної громадської організації, та як наслідок Мелітопольська районна організація ветеранів України була позбавлена фінансової підтримки. Вказані дії відповідача зумовлені особистим ставленням відповідача до нього, оскільки він публічно висловлювався щодо [PERSON] - голови Вознесенської сільської ради, яка знаходилась «под покровительством» відповідача та кримінальним справ, які порушені проти неї; письмово звертався до відповідача та інших інстанції з приводу порушених прав та інтересів ветеранів, що викликало роздратування у відповідача; письмово звертався до керівництва області про приниження Мелітопольської районної організації ветеранів України, що сталося при відкритті комплексу «Вотан»; брав участь, як людина, громадянин України на місцевому майдані в підтримку Київського Євромайдану, що стало головним мотивом позбавитись його як неугодного, «неручного» для нього голови ради Мелітопольської районної організації ветеранів України. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив, його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення по матеріалам, які є в справі, проти позову заперечував в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Під час попередніх судових засідань на обґрунтування своїх заперечень зазначав, що у період, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, відповідач працював на посаді голови Мелітопольської РДА та будь-яких незаконних дій, які б порушували чиїсь права та інтереси не вчиняв. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин позову позивачем надано не було, а його висловлювання мають голослівний характер. Наголосив, утворення громадської організації це насамперед добровільний союз громадян. Відповідач будь-яких дій щодо утворення громадської організації не вчиняв (не є її засновником), та як посадова особа тиск ні на кого не вчиняв, фінансуванню будь-яких організації не сприяв, оскільки це не входить до його компетенції. Представник третьої особи Мелітопольської районної ради Запорізької області в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просила відмовити в задоволенні позову, вважаючи його безпідставним. Представник третьої особи ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України» в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Вислухавши доводи позивача, викладені в уточненій позовній заяві, заперечення представника відповідача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з наданих позивачем копії документів судом встановлено, що 06 листопада 1992 року було зареєстрована громадська організація «Мелітопольська районна організація ветеранів України». Мета - всебічний захист законних прав, соціальних, економічних, вікових та інших інтересів ветеранів війни, праці, військової служби і органів внутрішніх справ, інших пенсіонерів - громадян похилого віку, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію об'єднань громадян від 06 листопада 1992 року № 297/33 /т.1 а.с.8/. Вказана обставина також підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /т.1 а.с.9/. Разом з тим, відповідно до протоколу № 1 установчих зборів засновників громадської організації «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» від 23 грудня 2013 року було вирішено утворити громадську організацію «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни». Мета - всебічний захист законних прав, соціальних, економічних, інших інтересів ветеранів війни, праці, військової служби і органів внутрішніх справ, дітей війни, інших пенсіонерів /т.2 а.с.57-59/. В подальшому відповідно до рішення Мелітопольської районної ради шостого скликання від 30 січня 2014 року № 5 було внесено зміни до районної Програми соціальної підтримки ветеранів війни та праці, інших категорій ветеранів, інвалідів, громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших малозабезпечених громадян похилого віку на період 2011-2014 років (зі змінами), затвердженої рішенням Мелітопольської районної ради від 03 березня 2011 року № 4, а саме пункт 1 розділу 7 «Перелік заходів, фінансування яких передбачається за рахунок коштів районного бюджету» Програми викладено в такій редакції: надання фінансової підтримки районним громадським організаціям: Мелітопольська районна організація ветеранів України на 2014 рік - 3,0 тис.грн., Громадська організація «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» на 2014 рік - 42,5 тис.грн. /т.1 а.с. 79-82/ Вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно ст. 36 Конституції України громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Відповідно до ст. 37 Конституції України утворення і діяльність політичних партій та громадських організацій, програмні цілі або дії яких спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, на розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення, забороняються. Політичні партії та громадські організації не можуть мати воєнізованих формувань. Заборона діяльності об'єднань громадян здійснюється лише в судовому порядку. Згідно ст. 1 Закону України «Про громадські об'єднання» громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадська спілка - це громадське об'єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадські об'єднання» громадські об'єднання утворюються і діють на принципах: 1) добровільності; 2) самоврядності; 3) вільного вибору території діяльності; 4) рівності перед законом; 5) відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); 6) прозорості, відкритості та публічності. Добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об'єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об'єднання або припиненні членства (участі) в ньому. Самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об'єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об'єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об'єднання, крім випадків, визначених законом. Вільний вибір території діяльності передбачає право громадських об'єднань самостійно визначати територію своєї діяльності, крім випадків, визначених законом. Рівність перед законом передбачає, що громадські об'єднання є рівними у своїх правах та обов'язках відповідно до закону з урахуванням організаційно-правової форми, виду та/або статусу такого об'єднання. Відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об'єднання не мають права на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об'єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи). Прозорість, відкритість передбачає право всіх членів (учасників) громадського об'єднання мати вільний доступ до інформації про його діяльність, у тому числі про прийняті громадським об'єднанням рішення та здійснені заходи, а також обов'язок громадського об'єднання забезпечувати такий доступ. Публічність означає, що громадські об'єднання інформують громадськість про свої мету (цілі) та діяльність. Стаття 4 Закону України «Про громадські об'єднання» передбачає, обмеження щодо утворення і діяльності громадських об'єднань. Утворення і діяльність громадських об'єднань, мета (цілі) або дії яких спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров'я населення, пропаганду комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки, забороняються. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадські об'єднання» засновниками громадської організації можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, які досягли 18 років, а молодіжної та дитячої громадської організації - 14 років. Засновниками громадської спілки можуть бути юридичні особи приватного права, у тому числі громадські об'єднання зі статусом юридичної особи. Засновниками громадської спілки не можуть бути політичні партії, а також юридичні особи, щодо яких прийнято рішення щодо їх припинення або які перебувають у процесі припинення. Кількість засновників громадського об'єднання не може бути меншою, ніж дві особи. Засновниками громадської спілки не можуть бути юридичні особи приватного права, єдиним засновником яких є одна і та сама особа. Засновником громадської спілки не може бути юридична особа приватного права, якщо засновник (власник істотної участі) цієї юридичної особи внесений до переліку осіб, пов'язаних зі здійсненням терористичної діяльності, або щодо яких застосовано міжнародні санкції. Засновником громадської організації не може бути особа, яку визнано судом недієздатною. Повноваження засновника громадського об'єднання закінчуються після державної реєстрації громадського об'єднання в установленому законом порядку. Згідно ст. 8 Закону України «Про громадські об'єднання» членами (учасниками) громадської організації, крім молодіжної та дитячої, можуть бути особи, визначені частиною першою статті 7 цього Закону, які досягли 14 років. Вік членів молодіжної, дитячої організації визначається її статутом у межах, встановлених законом. Членами (учасниками) громадської спілки можуть бути юридичні особи приватного права, у тому числі громадські об'єднання зі статусом юридичної особи, фізичні особи, які досягли 18 років та не визнані судом недієздатними. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадські об'єднання» утворення та реєстрація громадського об'єднання. Утворення громадського об'єднання здійснюється на установчих зборах його засновників та оформлюється протоколом. Протокол установчих зборів громадського об'єднання має містити відомості про: 1) дату та місце проведення установчих зборів; 2) осіб, які брали участь в установчих зборах (відповідно до частини одинадцятої цієї статті); 3) рішення про утворення громадського об'єднання із зазначенням мети (цілей) його діяльності; 4) рішення про визначення найменування та за наявності - скороченого найменування громадського об'єднання; 5) рішення про затвердження статуту громадського об'єднання; 6) рішення про утворення (обрання) керівника, органів управління громадського об'єднання відповідно до затвердженого статуту; 7) рішення про визначення особи (осіб), яка має право представляти громадське об'єднання у правовідносинах з державою та іншими особами і вчиняти дії від імені громадського об'єднання без додаткового уповноваження (далі - особа, уповноважена представляти громадське об'єднання), - для громадського об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність без статусу юридичної особи, якщо утворення (обрання) органів управління не передбачено рішенням про утворення такого об'єднання; 8) рішення про визначення особи (осіб), яка має право представляти громадське об'єднання для здійснення реєстраційних дій, - для громадського об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи. Юридична особа приватного права бере участь в утворенні громадської спілки через свого керівника або іншого уповноваженого представника, який діє на підставі довіреності на вчинення дій щодо утворення громадської спілки. У разі утворення громадського об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність без статусу юридичної особи, рішення, передбачені пунктами 5 та 6 частини другої цієї статті, приймаються, якщо наявність статуту та/або утворення (обрання) органів управління передбачено рішенням про утворення такого об'єднання. У протоколі установчих зборів можуть зазначатися відомості і про інші прийняті на цих зборах рішення стосовно утворення та/або діяльності громадського об'єднання. Особа може бути обрана керівником, обрана до складу керівного органу громадського об'єднання, визначена особою, яка має право представляти громадське об'єднання для здійснення реєстраційних дій, або визначена особою, уповноваженою представляти громадське об'єднання, за наявності її особистої згоди. Протокол установчих зборів підписується головуючим та секретарем зборів. Громадське об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність із статусом юридичної особи або без такого статусу, підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному Законом України"Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", протягом 60 днів з дня проведення установчих зборів. У разі неподання (не надсилання) документів для реєстрації громадського об'єднання протягом 60 днів з дня утворення таке громадське об'єднання не вважається утвореним. Дії від імені незареєстрованого громадського об'єднання, крім дій, пов'язаних з реєстрацією такого об'єднання, забороняються. Вимоги цієї статті застосовуються також щодо рішень стосовно створення нового громадського об'єднання, які приймаються у зв'язку з реорганізацією громадського об'єднання. Невід'ємною частиною протоколу установчих зборів громадського об'єднання є реєстр осіб, які брали участь в установчих зборах, в якому обов'язково зазначаються відомості: 1) щодо фізичних осіб - прізвище, ім'я та по батькові особи, дата народження, а для іноземців та осіб без громадянства також дані національного паспорта або документа, що його замінює. Дані про особу засвідчуються її особистим підписом; 2) щодо юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код, юридична адреса, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка уповноважена брати участь в установчих зборах. Ці дані засвідчуються підписом особи, уповноваженої брати участь в установчих зборах. Громадське об'єднання повідомляє про внесення змін до статуту громадського об'єднання, зміни у складі керівних органів громадського об'єднання, зміну особи (осіб), уповноваженої представляти громадське об'єднання, зміну місцезнаходження громадського об'єднання протягом 60 днів з дня прийняття відповідного рішення. Для отримання статусу юридичної особи громадське об'єднання, що здійснює діяльність без статусу юридичної особи, за рішенням вищого органу управління може звернутися для проведення процедури реєстрації в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Громадські об'єднання не можуть мати воєнізованих формувань. Інші обмеження права на свободу об'єднання, у тому числі на утворення і діяльність громадських об'єднань, можуть бути встановлені виключно законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Громадським об'єднанням не можуть надаватися владні повноваження, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадські об'єднання» ніхто не може бути примушений до вступу у будь-яке громадське об'єднання. Належність чи неналежність до громадського об'єднання не може бути підставою для обмеження прав і свобод особи або для надання їй органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування будь-яких пільг і переваг. Кожна особа має право добровільно у будь-який час припинити членство (участь) у громадському об'єднанні шляхом подання заяви до відповідних статутних органів громадського об'єднання. Членство в громадському об'єднанні припиняється з дня подання такої заяви та не потребує додаткових рішень. З того самого дня припиняється перебування члена громадського об'єднання на будь-яких виборних посадах у громадському об'єднанні. Вимога про зазначення відомостей щодо членства (участі) особи у громадському об'єднанні, якщо така вимога не пов'язана з реалізацією особою своїх прав як особи, яка має право представляти громадське об'єднання, або члена (учасника) громадського об'єднання, не допускається, крім випадків, визначених законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про громадські об'єднання» держава забезпечує додержання прав громадських об'єднань. Втручання органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб у діяльність громадських об'єднань, так само як і втручання громадських об'єднань у діяльність органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, не допускається, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 28 Закону України «Про громадські об'єднання» громадське об'єднання може бути заборонено судом за позовом уповноваженого органу з питань реєстрації в разі виявлення ознак порушення громадським об'єднанням вимог статей 36,37 Конституції України, статті 4 цього Закону. Заборона громадського об'єднання має наслідком припинення його діяльності у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Справа про заборону громадського об'єднання розглядається у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про громадські об'єднання» посадові особи органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, громадяни, іноземці, особи без громадянства за порушення законодавства про громадські об'єднання несуть відповідальність у порядку, встановленому законом. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи (Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права. Право на об'єднання - невід'ємна частина права, гарантованого статтею 11 Конвенції. Можливість заснувати юридичну особу з метою діяти колективно в сфері спільних інтересів є одним з найважливіших аспектів права на свободу об'єднання, за відсутності якого вказане право було б позбавлене будь-якого сенсу. Спосіб, в який національним законодавством закріплено цю свободу та її практичне застосування органами державної влади, є проявом стану демократії в певній країні. Безумовно, держави мають право переконатися в тому, що мета об'єднання та його діяльність відповідають вимогам, передбаченим законодавством, проте вони повинні робити це у спосіб, сумісний з їх зобов'язаннями за Конвенцією. Такий спосіб підлягає перевірці конвенційними інституціями (див. «Сідіропулос та інші проти Греції» (Sidiropoulos and Others v. Greece), рішення від 10 липня 1998 року; «Об'єднана македонська організація Іллінден та інші проти Болгарії» (The United Macedonian Organisation Ilinden and Others v. Bulgaria), № 59491/00, п. 57, рішення від 19 січня 2006 року; «Московський [PERSON] Спасіння проти Росії» (The Moscow Branch of the Salvation Army v. Russia), № 72881/01, п. 59, та «Рамазанова та інші проти Азербайджану» (Ramazanova and Others v. Azerbaijan), № 44363/02, п. 54, рішення від 1 лютого 2007 року). Судом встановлено та не спростовано будь-якими належними та допустимими доказами щодо неправомірності утворення ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни», а також участі відповідача в утворенні даної організації, він не є засновником даної громадської організації. Крім того, чинне законодавство України не позбавляє громадян України бути членами декількох організацій. В цьому контексті Суд вважає необхідним повторити, що повноваження держави щодо захисту її інституцій та громадян від об'єднань, які можуть їм загрожувати, мають застосовуватись виважено, оскільки відступи від принципу свободи об'єднання мають бути такими, що чітко тлумачаться, і лише переконливі та нездоланні причини можуть виправдати обмеження такої свободи (див. вказане вище рішення «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland). Також з даного приводу в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює разом з позивачем з 1993 року. Він був обраний головою організації. За період успішної роботи з його сторони була проведена маса заходів. Однак в порушення встановлених процедур, без проведення конференцій, була створена нова громадська організація. Вона впевнена, що розкол організацій виник по вині відповідача. Їй відомо, що між [PERSON] та [PERSON] був конфлікт. Причиною конфлікту став світогляд позивача, його схильність до Європейського Союзу. Також зі слів [PERSON], їй відомо, що відповідач підтримав ініціативу щодо створення нової громадської організації та збирання підписів від ветеранів. Зазначила, що вона особисто на Президіумі в листопаді 2013 року чула від відповідача, що буде утворюватись ще одна громадська організація, головою якої буде обрано [PERSON] Також, зі слів [PERSON] їй відомо, що під час проведення учбових заходів з головами сільських рад району, відповідач представив голову нової громадської організації [PERSON] та звернувся до них з пропозицією, щоб первинні організації переходили у нову громадську організацію. Також зазначила, що вона особисто розмовляла з головами первинних організацій, які відповіли, що переходять вони в іншу громадську організацію чи то на них чинять тиск, чи то не розуміють, що відбувається, чи то взагалі відмовились від будь-яких пояснень, а також що ніяких зборів з приводу виходу первинних організацій вони не проводили. Вважає, що відповідач ініціював створення нової громадської організації задля позбавлення від відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що між сторонами виник конфлікт з приводу пам'ятника на лінії «Вотан», після чого позивач почав писати в різні інстанції. Його як голову Мелітопольської районної ради запросили в кабінет до відповідача, де в присутності [PERSON] і було запропоновано створити нову громадську організацію, оскільки йому набридла поведінка позивача. На що він відповів, що потрібно все вирішувати лише у відповідності до вимог закону, а саме зібрати конференцію та поставити на обговорення питання щодо перевиборів голови громадської організації, однак до нього ніхто не прислухався. В подальшому головам сільських рад була представлена голова нової громадської організації [PERSON] та їм було запропоновано підтримати ініціативу по створенню нової громадської організації та сприяти переходу первинних організації у нову. На теперішній час ветерани роз'єднані. Також, зазначив, що проект рішення щодо фінансування організації обговорювався на бюджетній комісії, а після був винесений на голосування депутатам. Хоча, фінансування було нерівноцінним, депутатами було прийнято рішення щодо фінансування організацій. Підсумувавши зазначив, що формально при утворенні нової громадської організації ніякі норми закону ніким порушені не були, можливо допустити порушення моралі з боку відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює головою бюджетної комісії. Йому відомо, що був розроблений проект щодо фінансування громадських організації та винесений на вирішення комісії. Під час засідання комісії позивач не був присутній, однак дані засідання є публічними, відкритими та позивач мав змогу бути присутнім на засіданні. Після винесення рішення комісії на сесію, позивач був присутнім та висказав своє ставлення до даного питання, звинувативши відповідача в руйнуванні громадської організації. Зазначив, що вони хотіли з бюджетних асигнувань залишити фінансування обох організацій, однак більше фінансування новій організації було зумовлено більшою кількістю ветеранів в організації. В подальшому рішення було колегіально прийнято. Йому невідомо, щоб між сторонами був конфлікт. Інформації про ініціативу [PERSON] в утворенні другої організації він не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після проведення зборів у с. Ясне, с. Широке було прийнято рішення щодо виходу з громадської організації. Також зазначив, що повідомлення про вихід із громадської організації писав саме він. Особисто він не чув щоб [PERSON] надавав вказівку щодо створення паралельної громадської організації. Він чув від Думанського - голови Промінівської сільської ради, що в районі будуть існувати дві громадські організації. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює начальником УСЗН. До управління надійшла програма, відповідно до якої необхідно було встановити фінансування громадських організацій з бюджету, при цьому будь-яких вказівок відповідач йому особисто не давав та тиск на нього не чинив. Відповідач не був учасником ніяких засідань управління При визначенні розміру фінансування, він виходив з фінансових можливостей бюджету та потреб громадських організації. Йому невідомо, що відповідач не бажає співпрацювати з позивачем. Також йому відомо, що причиною переходу з однієї громадської організації в іншу стало непорозуміння між їх членами та незадоволеністю роботи голови. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є засновниками громадської організації «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни», яка була утворена у відповідності до вимог діючого законодавства. Їх рішення та інших засновників було добровільним, ніякого тиску з будь-якої сторони, в тому числі із боку відповідача, на них не чинили. На теперішній час робота організації злагоджена, жоден з ветеранів не залишений поза увагою. Жодної скарги від більш 10 000 ветеранів м.Мелітополя та Мелітопольського району по поводу створення ними громадської організації «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» до них не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в останній час виникали непорозуміння між позивачем та членами громадської організації, на Президіум не хотілось іти. Їй зателефонували з інших первинних організацій та повідомили, що по ініціативній групі вони мають намір перейти до нової громадської організації. Після чого, вони зібрали збори - 50 членів від секторів, та одноголосно вирішити вийти з громадської організації та перейти в нову. Зазначила, що будь-яких вказівок з боку відповідача до них не надходило, тиск на них ніхто не чинив. Їх рішення було добровільним. Також наголосила, що вона не говорила тих слів, які зазначені позивачем на відповіді з приводу виходу з громадської організації. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював радником голови Мелітопольської РДА. Зазначив, що відповідач на будь-яку громадську організацію району тиск не чинив, не вирішував питання щодо їх фінансування. Йому відомо, що відповідач будь-яких конфліктних ситуацій не створював. Також йому відомо, що на території району була створена нова громадська організація, відповідно до принципу добровільності та керівники первинних організацій самостійно та добровільно приймали рішення щодо виходу з громадської організації. Будучи головою Мелітопольської РДА відповідач не втручався в діяльність громадських організацій. Суд, приймає до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки у суду відсутні підстави сумніватися в достовірності їх показань та вони відповідають іншим зібраним у справі матеріалами. Аналізуючи пояснення свідка [PERSON] суд не приймає їх до уваги, оскільки в більшій їх частині вони отримані зі слів [PERSON], а посилання свідка на пояснення керівників первинних організацій щодо виходу з громадської організації суд оцінює як суб'єктивне сприйняття свідком тих подій. Крім того, суд приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] з приводу обставин справи, а також його посилання на те, що формально при утворенні нової громадської організації ніякі норми закону ніким порушені не були. Вирішуючи питання щодо фінансування громадських організацій, суд вважає необхідним зазначити, відповідно до ч. 2 ст. 59, п. 6 ч. 1 ст. 4З Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання затвердження плану роботи ради з урахуванням вимог статті 32 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", заслуховування звіту про його виконання. У демократичній, правовій державі, якою Україну проголошено на конституційному рівні, загальновизнаними типами правового регулювання є два основоположні, базові принципи: загально-дозвільний - «дозволено все, що не заборонено законом» та спеціально-дозвільний (чи дозвільний) - «заборонено все, що прямо не дозволено законом», або, інакше кажучи, «дозволено лише те, що прямо передбачено законом». При цьому, якщо перший принцип зумовлює зміст і спрямованість поведінки людини та всіх інститутів громадянського суспільства, яким гарантується можливість діяти будь-яким чином та у будь-який спосіб, не порушуючи індивідуальну свободу, права інших людей чи законодавчо встановлені заборони, то другий принцип, поширюючи свій нормативний вплив на органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, суттєво обмежує цих суб'єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки. Адже вони зобов'язані діяти лише таким чином та у такий спосіб, як це прямо передбачено конституційно-правовими нормами і лише в межах закріпленої за ними компетенції. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб'єктів до конституційно-правової відповідальності. Судом встановлено, що відповідач, враховуючи наведені норми діючого законодавства не міг мати відношення до утворення громадської організації «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» та її фінансування. Суд також вважає необхідним зазначити, що під час розгляду справи по суті ніяким чином не применшуються здобуття громадської організації «Мелітопольська районна організація ветеранів України» (нагороди, подяки, грамоти). Таким чином,

Outcome: dismissed