Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

26 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 15 грн. за придбаний позивачем, внаслідок дезінформації від відповідача, непотрібний йому стартовий пакет з тел. № [NUMBER], зобов'язати відповідача впровадити в голосове меню за № 466 прямий доступ до співробітників ЦІП та забезпечити можливість з'єднання зі співробітниками в розумний час без необхідності очікувати з'єднання більше декількох хвилин, стягнути з відповідача моральну шкоду за подання неправдивої інформації в сумі 80000 грн, зобов'язати відповідача запропонувати позивачу взамін втраченого трафіку адекватну сучасності альтернативу-350Мб щоденного безкоштовного інтернет-трафіку, або 10Гб щомісячно на високій швидкості, яку забезпечує технологія 3G, визнати зазначені факти надання відповідачем недостовірної інформації, а саме: інформацію, що позивач міг купити довільний стартовий пакет Білайн, та перевести його на умови обслуговування тарифу "29"; без попередження, що під виглядом стартових пакетів «Білайн» продаються стартові пакети Київстар, які не підлягають переведенню на умови тарифу «29»; Відповідач не повідомив початкові суми коштів на рахунках нових стартових пакетів, що знаходилися в продажу; Обіцяв зберегти належний позивачу безстроковий інтернет-трафік, при переведенні на тариф "29", а фактично неправомірно вилучив його; Протягом тривалого часу регулярно відсилав на всі номери позивача, які обслуговувалися умовами тарифу "29", смс-повідомлення з попередженням про швидке закінчення нарахування пакетних хвилин за поповнення, у яких було зазначено, що необхідно для продовження нарахування пакетних хвилин поповнити рахунок на 40 грн. і більше одним платежем, хоча за умовами даного тарифного плану пакетні хвилини нараховувались при поповненні рахунку так само фіксованими сумами 5,15,30 грн. та відмовився виправити цю брехливу інформацію навіть після його звернень з цього приводу; повідомив (імовірно 25.10.2013р. о 14:19 [PERSON] на номер [NUMBER]), що використання безкоштовних пакетних хвилин, на відміну від поповнення рахунку на суму 40 грн. і більше, не подовжує строку дії номеру, що не відповідало дійсності; Дезінформував відносно дат, до яких діяли певні послуги і обсяги (що дата вказана в необхідність поповнення на 40 грн. не включена в строк дії пакету (29.10.2013р. [PERSON] 2334 та [PERSON] 2488); намагався неправомірно списати кошти з номера [NUMBER] в березні - квітні 2016р., а також відмовити в підключенні акційних послуг на номерах [NUMBER] і [NUMBER] в лютому 2017р; Неодноразово примусово підключав послугу "Збереження номеру", одночасно тривалий час розміщуючи недостовірну інформацію відносно її наявності і умов надання на належних йому інтернет-ресурсах (Київстар, Білайн і Djuice), ускладнюючи доступ до такої інформації, і не надаючи її взагалі (сайт Білайн); Навмисно дезінформував про наявність можливості звернення в телефонному режимі, котре передбачає письмову відповідь, змушуючи з багатьох приводів звертатися повторно письмово, фактично всіляко ускладнюючи можливість звернення. Свої уточнені позовні вимоги позивач аргументовував тим, що дії відповідача, попри неодноразове його звернення з зауваженнями не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку із чим йому завдано матеріальну та моральну шкоду, яку той просить відшкодувати. У судовому засіданні позивач та його представник уточнену позовну заяву підтримали, покликаючись на підставність заявлених вимог, просили суд, таку задовольнити в повному обсязі. З огляду на повторну неявку в судові засідання (16.10.18, 05.11.18) позивача, неповідомлення про причини неявки та відсутності належних доказів про поважність причин для цього, наявність в судовому засіданні представника позивача, думку останнього, відсутність необхідності обов'язкової участі позивача, з огляду на те, що суд закінчив з'ясування обставин справи та перевірку їх доказами, суд ухвалив проводити судове засідання 05.11.18, враховуючи вимоги п. 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, без особистої участі позивача. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги заперечив, покликаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, у зв'язку із чим, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та абонентами врегульовані нормами цивільного законодавства України та нормами Закону України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 09.08.2005 року за №720, іншими нормативно-правовими актами у сфері телекомунікацій. Судом встановлено, що телефонний номер «[NUMBER]» мережі Білайн є номером передплаченого сервісу, користувач якого не зареєстрував його у відповідності до порядку, встановленого нормою частини 2 статті 32 Закону України «Про телекомунікації» та Порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, що затверджений 11.08.2011 року рішенням №393 Національної комісії з питань регулювання зв'язку. З матеріалів позову вбачається, що стартовий пакет був куплений не в офіційному сервісному центрі ПАТ «Київстар». Номер «[NUMBER]» станом на момент виникнення спору не використовувався. Позивач, за його твердженням користувався знеособлено номерами телефонів: «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]»,«[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]». Позивач стверджує, що реєстрація вищевказаних номерів здійснена не була, а лише вказує на те, що користується послугами відповідача на умовах передплаченого зв'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Це в свою чергу вказує на те, що при купівлі сім - карти позивач приєднався до умов встановлених оператором (відповідачем) та погодився з ними, зокрема обрав передплачену форму спілкування (обслуговування), яка не вимагає його ідентифікації як особи. За таких обставин, позивач в договорі про надання телекомунікаційних послуг виступає як знеособлений абонент, що в свою чергу не дає можливості встановити, що саме він використовує надані послуги, здійснює оплату послуг та використовує кінцеве обладнання у відповідності до вимог ЗУ «Про телекомунікації». Частиною 2 статті 32 ЗУ «Про телекомунікації» встановлено, що абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, може зареєструватися в оператора, надавши йому персональні дані відповідно до закону в порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Пунктом 2.1 розділу ІІ вказаного Порядку встановлено, що абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, в тому числі знеособлено, має право зареєструватись в оператора, провайдера телекомунікацій. Для реєстрації, як то визначено пунктом 2.2 розділу ІІ Порядку, споживач особисто подає оператору, провайдеру телекомунікацій письмову заяву про реєстрацію, яка повинна містити дані про прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання абонента, серію та номер паспорта, а також абонентський номер чи інший мережевий ідентифікатор кінцевого обладнання, за яким отримуються послуги, крім того при поданні заяви абонент повинен пред'явити ідентифікаційну телекомунікаційну картку (SIM-картку, USIM-картку, R-UIM-картку тощо), за якою він отримує/отримував відповідні послуги, а фізична особа повинна пред'явити паспорт. Згідно положень пункту 2.3. розділу ІІ Порядку, реєстрація абонента здійснюється оператором, провайдером протягом одного робочого дня після отримання заяви від абонента про реєстрацію та вноситься інформація оператором про персоніфікацію абонента до бази даних. В даному випадку вказана реєстрація не знаходить свого підтвердження, що не заперечується позивачем. Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про умисні дії введення працівників ПАТ «Київстар» в оману, щодо ненадання йому інформації, як споживача, оскільки такі жодним чином не підтверджені, а отримання [PERSON] інформації, яку останній не намірений був отримати не слугує підставою для вищевказаних звинувачень. Позивачем ненадані належні докази до суду про втрату ним «трафіка», та необгрунтована вимога про зобов'язання запропонувати замість нього адекватної сучасної альтернативи. На думку суду, навіть при наявності договірних відносин між підприємством, що надає послуги та споживачем, останній не вправі визначати запровадження нових безкоштовних послуг та визначати їх обсяг та хронометраж. Свобода укладення договору та підприємницької практики передбачає можливість обрання надавачем послуг, самостійно на свій розсуд визначати об'єм послуг, що пропонуються до виконання. То з огляду на відсутність відповідного договору та обов'язку відповідача, вимога про впровадження в голосове меню прямого доступу до оператора є безпідставною. Відповідно до ст. 77-79 ЦПК України, суд вважає неналежними та недостовірними докази надані позвачем, а саме роздруківки скріншотів сайту Відповідача, а також прослуханих в судовому засідання звукозаписів, доданих [PERSON], оскільки з таких неможливо встановити час виготовлення, осіб між якими проходило спілкування, а також встановити будь-який факт, що стосується предмету позову та дійсних обставин справи. Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно ст.129 Конституції України Основними засадами судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов'язковість судового рішення. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства. Судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних. За неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, позивач повинен був обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не надано суду доказів, що останній звертався до суду з заявою про визнання дій відповідача протиправними чи бездіяльністю. Крім того, суду жодним чином не надано відомостей про заподіяну позивачу моральну шкоду, та наслідки, які така спричинила. Також, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на встановлення факту користування номерами «[NUMBER]» в якості споживача телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар», а також фактів отримання недостовірної інформації та дезинфомації, а також втрати трафіку за номерами: «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]»,«[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», як споживача телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар». За таких обставин відповідно до ст. 626 ЦК України відсутні підстави вважати [PERSON] стороною у договорі про надання телекомунікаційних послуг. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не порушував прав та інтересів позивача, а тому вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною. Враховуючи все вищенаведене, оскільки позивачем не представлено та судом не здобуто належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог, вважаю, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Суд визнає необгрунтованою та безпідставною думку, висловлену представником позивача в дебатах, про необхідність повернення до дослідження доказів, оскільки конкретно не зазначені які докази слід додатково досліджувати, а всі надані сторонами докази по справі, були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed