Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

23 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача [PERSON] 51032,30 гривень заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 1600,00 гривень. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 04 квітня 2013 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими банком "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складають між відповідачем та банком кредитний договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 51032,30 гривень. Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву, в якій не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача та просив справу розглянути без його участі (а.с. 46-47). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, однак відповідач в судове засідання не прибула, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала (а.с. 48-50). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с. 37). Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 04 квітня 2013 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7, 10-33). [PERSON] власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом із запропонованими банком "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 7). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальникові [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 51032,30 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4921,75 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 40105,25 гривень, заборгованості по комісії в розмірі 3099,00 гривень, та суми штрафу 500, 00 гривень та 2406,30 гривень (а.с. 6). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. 525,526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконав. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4921,75 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 40105,25 гривень, заборгованості по комісії в розмірі 3099,00 гривень, а всього 48126,00 гривень суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов"язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф в розмірі 500, 00 гривень + 5% від суми позову. Станом на 28.02.2017 року штраф нараховано у загальному розмірі 2906,30 гривень (а.с. 6). Але згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014р. №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з ч.2 ст. 11 вказаного Закону його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Частиною 5 ст. 11 цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Лиман (колишнє Красний Лиман) Донецької області включено в цей перелік (підпункт 17 п.1). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079 р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р, в подальшому розпорядження від 05.11.2014р. №1079-р було предметом оскарження в адміністративному суді та у задоволенні позову було відмовлено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а також визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Місто Лиман (колишнє Красний Лиман) Донецької області входить в Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р. (підпункт 17 пункту 1). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що штраф в сумі 500,00 грн. + 2406,30 грн. = 2906,30 грн. нараховано станом на 28.02.2017 року (а.с.6). Матеріали справи свідчать про те, що відповідач зареєстрована у м. Лиман (колишнє м. Красний Лиман) Донецької області (а.с.34). Тому з огляду на викладене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в загальному розмірі 2906,30 грн. не грунтуються на вимогах законодавства і задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору в сумі 1600,00 гривень (а.с.3), суд враховує вимоги п. 35 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати» відповідно до якого вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд враховує роз»яснення, викладені у п.36 вказаної постанови, які передбачають, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тому позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1508,80 грн.(1600,0х 94,30%(48126,0:(51032,30:100)х1%).

Outcome: partial