Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 31 травня 2011 року заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда було розірвано. Від шлюбу [INFO] в них народилась донька [PERSON], яка після розірвання шлюбу мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З грудня 2010 року відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її розвитком, не підтримує дитину матеріально, не бере участі у її вихованні. Дочка [PERSON] фактично не пам'ятає відповідача, оскільки не спілкувалася з ним протягом більш ніж 8 років. На підставі викладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON], [INFO] та стягнути аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.07.2018 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 03.08.2018 року. Відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу, які відповідач не отримав. До суду повернувся конверт в зв"язку з неврученням [PERSON] Розгляд справи відкладено на 11.09.2018 року. Відповідно вимогам ч.2 ст. 128 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, 21.08.2018 року розміщено оголошення про повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи на веб-сайті "Судова влада" на 11.09. 2018 року. 11.09.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградськлої області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 02.10.2018 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Крім того пояснила, що з грудня 2010 року відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її розвитком, не підтримує дитину матеріально, не бере участі у її вихованні. Дочка [PERSON] фактично не пам'ятає відповідача, оскільки не спілкувалася з ним протягом більш ніж 8 років. Відповідач в судові засідання 03.08.2018 року, 11.09.2018 року та 02.10.2018 року не з'явився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, до суду повернулись поштові повідомлення в зв"язку з неврученням [PERSON] Про причини неявки суд не повідомляв. Пояснень, заперечень та відзив до суду не надіслав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області Крецул І.О.в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. 02.10.2018 року судом було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність відповідача. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення позивача, представника трьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], являються батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12.01.2008 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 7 (а.с. 9). Згідно заяви від 12.11.2013 року, [PERSON], повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре відповідає його внутрішній волі, відмовляється від батьківських прав відносно своєї доньки - [PERSON], [INFO] і дає згоду на її усиновлення іншим громадянином України (а.с. 12). Згідно довідки виданої квартальним комітетом № 2 Подільського району м. Кропивницького від 06.02.2018 року [PERSON] про те, що вона дійсно проживає і зареєстрована за адресою м. Кропивницький вул. Панфьорова, 41. Разом з нею проживають зареєстровані: син [PERSON] 2003 р.н., син [PERSON] 2003 р.н., донька [PERSON] 2008 р.н. Донька проживає разом з матір"ю та знаходиться на її забезпеченні (а.с. 14). Відповідно до характеристики учениці 3 класу [PERSON] виданої директором школи № 33 про те, що [PERSON], учениця 3 класу, навчається в ЗОШ № 33 з 2015 року. За час навчання дівчинка виявила достатній рівень знань. За час навчання в школі з 2015 року батько [PERSON] не приймає участі в шкільному житті дитини, не прагне налагодити контакт з класним керівником, батьківські збори не відвідує. Зацікавленості до навчання [PERSON] не проявляє (а.с. 16). Згідно висновку № 01-25/74/3 від 14.08.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON]\~Новоукраїнська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, відповідно до пункту 2 статті 164 Сімейного Кодексу України та враховуючи рішення районної комісії з питань захисту прав дитини ( протокол від 09 серпня 2018 року № 7) вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 39). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини, не піклується про неї, нехтує батьківськими правами та обов'язками, долею дитини не цікавиться і не намагався дати про себе з 2013 року, давши заяву прол відмову від дитини, що є неприпустимим. Отже, відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому захищаючи права та інтереси малолітньої дитини слід позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення щомісячно з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов'язку по утриманню дитини суд не вбачає, тому позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року "Про судовий збір"

Outcome: approved