Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] міської ради та просять суд визначити їм додатковий строк, достатній для подання ними до [PERSON] нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини після смерті дядька по батькові [PERSON], який помер 23 жовтня 2011 року. Свої вимоги мотивує тим, що 12 травня 1986 року помер їх дід [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складась з житлового будинку і надвірних будівель по вул. Щанкина, 4 в м. Дубровиця, свідоцтва про право власності на яке були видані [PERSON] нотаріальною конторою: на 1/2 частину спадкового домоволодіння на [PERSON], дружиною померлого, на 1/6 частину спадкового домоволодіння на [PERSON], дружиною померлого [PERSON], на 1/3 частину спадкового домоволодіння на [PERSON], сина померлого. Після смерті баби [PERSON], яка померла 16 червня 2000 року, відкрилась спадщина на 2/3 частини домоволодіння, яка фактично прийняв, оскільки проживав і був зареєстрований в спадковому будинку її син [PERSON], який в свою чергу право власності на 2/3 частини спадкового домоволодіння, не оформив. Після смерті [PERSON], який помер 23 жовтня 2011 року, відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Макарівська, 4 в м. Дубровиця. Назва вулиці була перейменована рішенням [PERSON] міської ради №157 від 30 вересня 2003 року. Оскільки [PERSON] одружений не був та дітей не мав, спадкоємцем другої черги за законом був його рідний брат [PERSON], який заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав та який помер 08 серпня 2015 року. В свою чергу, позивачі є спадкоємцями за правом представлення, однак заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини вони своєчасно не подали, але фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], так як проживали у спадковому будинку без реєстрації до дня смерті дядька, доглядали за ним, на даний час утримують будинок в належному стані, сплачують всі комунальні послуги, що призвело до пропущення строку подання заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без представника міської ради, позовні вимоги визнає. Суд вважає, що справу можливо розглянути без участі представника відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивачів, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд, незважаючи на визнання позову відповідачем, у його задоволенні відмовляє з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено та підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ГЮ №115539 (а.с.7) те, що 23 жовтня 2011 року помер [PERSON], який являвся дядьком позивачів. З матеріалів справи вбачається, що позивачі являються спадкоємцем за правом представлення після смерті свого дядька, оскільки їх батько, рідний брат [PERSON], [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавав, оскільки 08 серпня 2015 року помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №177624 (а.с.8). Згідно статтей 1268,1269,1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 Цивільного кодексу України, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено Верховним Судом України у пункті 24 постанови Пленуму від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У свою чергу, позивачі не надали суду належних та переконливих доказів того, що окрім них, більше ніхто не претендує на спадщину, яка залишилась після смерті їх дядька [PERSON], який помер 23 жовтня 2011 року. Крім того, Верховний Суд України у пункті 24 своєї постанови Пленуму від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" також зазначає, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Судом встановлено, що позивачі із заявою про прийняття спадщини до [PERSON] державної нотаріальної контори взагалі не зверталися. Крім того, доказів заведення спадкової справи після померлого [PERSON] позивачами не надано. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснив, що главою 86 Цивільного кодексу України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування". Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Крім того, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. У судовому засіданні позивачі зазначили, що заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини вони своєчасно не подали, але фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], так як проживали у спадковому будинку без реєстрації до дня смерті дядька, доглядали за ним, на даний час утримують будинок в належному стані, сплачують всі комунальні послуги, що призвело до пропущення строку подання заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно вимог частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначені позивачами обставини, як доказ поважності пропущення строку для прийняття спадщини, судом не беруться до уваги, оскільки вони знали та мали реальні можливості подати заяви про прийняття спадщини вчасно у передбачений законом строк. У даному випадку, строк для прийняття спадщини позивачами був пропущений з власної волі і подані ними докази не свідчать про наявність об'єктивних і непереборних причин, які заважали їм звернутися до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини у встановлені статтею 1270 Цивільного кодексу України строки. Практика Європейського суду з прав людини також виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи ними не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви для прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на наведене вище, суд рахує, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed