Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТзОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору, договору застави недійсними, в обґрунтування якого вказав, що 24.01.2014 року уклав з відповідачем кредитний договір №50011611, відповідно до умов позивач отримав кредит в сумі 327247,20грн., на строк 60 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,90% річних, на придбання автомобіля марки VW, модель Touareg, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 2,967куб.см., 2014 р.в. Відповідно до нотаріально посвідченого договору застави транспортного засобу № 50011661, заставна вартість транспортного засобу визначена в розмірі 545412,00грн., проте у витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заставна вартість визначена 38700 доларів США, тобто відповідачем внесено недостовірні дані в реєстр. Відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Станом на 24.01.2014 року курс для обчислення платежів по кредитному договору становить 8,4560грн. за долар США. В подальшому позивачу почали надходити рахунки на сплату з високими відсотками, при цьому відповідач вказує, що проводить розрахунки відповідно до графіку платежів по курсу банку на день, що є попереднім дню виставленню рахунку, при цьому позивач вказує, що ТОВ «Порше Мобіліті» укладаючи кредитний договір переклав знецінення гривні відносно інших валют по гривневому кредиту на позивача, крім того, заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті. Визначення в графіку погашення кредиту розміру щомісячного платежу в доларах США та закріплення в умовах кредитування щомісячного платежу еквівалентного в іноземній валюті є несправедливим та свідчить про зловживання відповідачем свого права. Норми, які містяться в додатках до кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, що порушує інтерес позивача, як споживача фінансових послуг, також позивач зазначає, що у відповідача відсутня ліцензія на проведення валютних операцій. У зв'язку із вищевикладеним, позивач просить з урахуванням заяви від 27.07.2015 року про зменшення позовних вимог, визнати недійсним кредитний договір № 50011661 від 24.01.2014 року, укладений між позивачем та ТзОВ «Порше Мобіліті» на суму 327247,20грн., визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 50011661 від 28.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Здибель М.О. за № 457 та додатковий договір № 1 до цього договору від 29.01.2014 року за № 573. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення на позов, в яких вказала, що застосування еквіваленту до іноземної валюти в кредитному договорі не суперечить закону, кредитний договір та договір застави відповідають вимогам чинного законодавства, підстави для визнання їх недійсними відсутні. Також подала заяву про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат на відрядження представника до суду. Просить в позові відмовити, з позивача стягнути 10,0тис.грн. витрат на правову допомогу та 1371,72грн. витрат пов'язаних із явкою представника відповідача до суду, а всього 11371,72грн. судових витрат. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 24 січня 2014 року [PERSON] та ТзОВ «Порше Мобіліті» уклали кредитний договір № 50011661, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 327247,20грн. з визначеним еквівалентом в іноземній валюті в розмірі 38700 дол. США, на строк 60 місяців, зі сплатою процентів в розмірі, 9,90 %, змінною ставкою відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, на придбання автомобіля марки VW, модель Touareg, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 2,967куб.см., 2014 р.в. Також у вказаному кредитному договорі сторони визначили курс для обчислення платежів: курс ПАТ «Креді Агріколь Банк», що дорівнює: 8,4560грн./ дол. США. Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснено в еквіваленті: 25800,00 дол. США. Ціна автомобіля відповідно до Договору з дилером визначена в еквіваленті: 64500,00 дол. США. До вказаного кредитного договору між сторонами підписаний додаток - графік погашення кредиту, згідно якого місячний платіж, що підлягає сплаті щомісяця до 15 числа, становить суму в гривнях, еквівалентну 820,36 дол. США. Також позивач підписав представлений відповідачем ТзОВ «Порше Мобіліті» Додаток до кредитного договору - Загальні умови кредитування. Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, Компанія (ТзОВ «Порше Мобіліті») зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін. Пунктом 1.3.1 Додатку визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей. Згідно зведеної облікової виписки по рахунку [PERSON] сплачував платежі згідно кредитного договору з січня 2014 року по березень 2015 року включно. З квітня 2015 року щомісячні платежі позивач не вносить і станом на 16.07.2015 року позивачем сплачено 168363,82грн. ТОВ "Порше Мобіліті" зареєстровано в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як фінансова установа відповідно до Розпорядження Держфінпослуг, що підтверджується відповідними фотокопіями свідоцтв про реєстрацію фінансової установи від 02 липня 2009 року, від 06 грудня 2012 року та від 31 липня 2014 року. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою щодо дострокового розірвання кредитного договору, проте отримав рахунок щодо суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 732130,78 грн., що значно перевищує суму отриманого кредиту. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. За змістом ч. 1 ст. 192 ЦК України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", ст. 35 Закону України від 20 травня 1999 року №679-ХІV "Про Національний банк України", ст. 3 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" єдиним законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, яка приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень за всіма видами платежів. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому під іншим порядком у цій статті мається на увазі порядок і дата визначення курсу валюти. Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-79цс14. У зв'язку з вищенаведеним помилковими є доводи позивача про те, що визначення в графіку погашення кредиту розміру щомісячного платежу в доларах США та закріплення в умовах кредитування щомісячного платежу еквівалентного в іноземній валюті є несправедливим та свідчить про зловживання відповідачем свого права. Позивач погодився з усіма умовами кредитного договору шляхом його підписання і взяв на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. При цьому, ще при підписанні кредитного договору, позивач був попереджений про дані ризики. Крім того, згідно п. 9.5. Загальних умов кредитування до кредитного договору, підписанням Загальних умов кредитування позивальник підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем. Відповідно до п. 9.6. Загальних умов кредитування до кредитного договору, позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника, та умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови їх надання). За тких обставин, відсутні підстави визнання кредитного договору недійсним з підстав недотримання відповідачем вимог ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Зважаючи на те, що відсутні підстави для визнання недійсним спірного кредитного договору, то відсутні і підстави для визнання недійсним вищевказаного договору застави транспортного засобу № 50011661 від 28 січня 2014 року з підстав заявлених у позові, іншого позивачем в порушення ст.ст. 10, 60, ЦПК України не доведено. Щодо заяви представника відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат пов'язаних із явкою представника відповідача до суду, то судом враховано наступне. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 46 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» від 17.10.2014 р. № 10, визначено, що вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суди повинні враховувати граничні розміри компенсації таких витрат, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (із подальшими змінами), визначено наступні граничні розміри: «2. За втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. 3. За відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять … 5. Витрати: 1) пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла -стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження … 3) пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи». Відповідно до ч.1,2 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до п. 11 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. При розгляді даної справи, відповідачем не наведено кількість годин, зайнятих представником відповідача у судових засіданнях з відповідною тарифікацією погодинної оплати, а також обсяги робочого часу у разі вчинення представником відповідача інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відсутність документального підтвердження загальної кількості годин, зайнятих представником відповідача у даній справі, пов'язаних із наданням правової допомоги, позбавляє суд можливості перевірити розмір заявленої суми відшкодування (в розмірі 10 000 грн.) на відповідність граничним розмірам компенсації витрат, узв'язку з чим у стягненні таких витрат належить відмовити. Щодо стягнення витрат, пов'язаних із явкою представника відповідача до суду, то відповідно до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року зазначено, що державне мито, арбітражний /судовий збір, поштові, нотаріальні, перекладацькі та інші подібні видатки, пов'язаня із виконанням договору замовник (ТзОВ «Проше Мобіліті») сплачує самостійно, у разі необхідності здійснення працівниками виконавця відрядження у зв'язку із наданням послуг за цим договором, доцільність такого відрядження та сума витрат буде попередньо узгоджуватись виконавцем із замовником (п. 3.1, 3.2). Представником відповідача не надано суду узгодження суми витрат на відрядження, узв'язку з чим в цій частині витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed