Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі №151, що знаходиться по вулиці Покровська села Кмитів Коростишівського району Житомирської області, земельну ділянку площею 0,25га, земельну ділянку площею 0,0192га, як за спадкоємцем по заповіту. В обґрунтування позову вказує, що 13.11.2015 померла її мати [PERSON], яка на день своєї смерті проживала в [INFO] і володіла спадковим майном, у тому числі і житловим будинком та господарськими будівлями, а також земельною ділянкою. Вказаний будинок та земельну мати позивача придбала на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02.04.2002, але по своїй необізнаності вона не здійснила реєстрації майна в реєстраційних органах, а тому майно не рахується по державних реєстрах. Спадкоємцем всього майна є позивач по справі. 21.07.2016 позивач звернулася до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини, однак їй було розяснено, що неможливо отримати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки він належить [PERSON], так як покійна мати не зареєструвала договір в реєстраційній службі, а тому позивач не може оформити спадщину. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що 13.11.2015 померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.6/. 02.04.2002 між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки Відповідно до вказаного договору [PERSON] (далі продавець) продав, а [PERSON] (далі покупець) купила жилий будинок №151, що на вулиці Леніна в селі Кмитів Коростишівського району, з відповідною часткою господарчих та побутових споруд, та земельну ділянку загальною площею 0,2692га, що знаходиться там же /а.с.7/. Відповідно до заповіту від 10.01.2014 [PERSON] заповіла все своє майно дочці [PERSON], що підтверджується копією заповіту /а.с.21/. 21.07.2016 приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №492/02-31, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на житловий будинок та земельні ділянки не зареєстровано за [PERSON] /а.с.20/. Відповідно до пункту 4.15, 4.18 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 травня 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно довідки, виданої виконкомом Кмитівської сільської ради Коростишівського району №143 від 13.04.2016, за [PERSON], [INFO], яка померла 13.11.2015, рахується житловий будинок та земельна ділянка площею 0,27га за адресою: село Кмитів, вулиця Покровська, будинок 151, згідно по господарської книги №1 особовий рахунок №0007-1 за 2015 рік /а.с.17/. На даний час позивач не має можливості оформити право власності на вказане майно, оскільки право власності на нерухоме майно не зареєстроване за спадкодавцем, будь-які інші особи на вказане майно не претендують, спору щодо такого майна також не існує, тобто права третіх осіб не порушені. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд вважає, що надані позивачем докази не викликають сумніву у їх достовірності, позовні вимоги слід задовольнити. Судові витрати розподілити відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved