Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та пояснень третьої особи До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 травня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватне акціонерне товариство «Телевізійна служба Дніпропетровська» про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, в якій позивач просив: Зобов`язати [PERSON] вибачитися, шляхом розміщення, протягом 140 днів з дня набрання законної сили рішення по справі, публікації на його сторінці [INFO] у соціальній мережі фейсбук, публікації наступного змісту «Я, [PERSON] вибачаюсь перед [PERSON] за образи завдані йому публікацією від [INFO]»; Визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON] , яка була поширена Відповідачем під час телевізійної програми « [INFO] », в ефірі 34 телевізійного телеканалу випуск від 03 квітня 2020 року, що належить на праві власності приватному акціонерному товариству «ТЕЛЕВІЗІЙНА СЛУЖБА ДНІПРОПЕТРВОСЬКА», ідентифікаційний код юридичної особи 20264089, ефір якої був розміщений на відеохостингу YouTube за інтернет адресою: [INFO] від [INFO] та зобов`язати [PERSON] , не пізніше місяця з дня набрання рішення у даній справі законної сили, спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом зачитування в телевізійній програмі « [INFO] » о 19 год. 00 хв. телевізійного каналу [NUMBER] який належить на праві власності приватному акціонерному товариству «ТЕЛЕВІЗІЙНА СЛУЖБА ДНІПРОПЕТРВОСЬКА», в телевізійній програмі « [INFO] » тексту наступного змісту: «Інформація відносно [PERSON] , що була поширена мною під час ефіру від 03 квітня 2020 року відносно його причетності до спроби виселення пацієнтів з приміщення дитячої онкології «Дніпропетровської обласної дитячої клінічної лікарні» Дніпропетровської обласної ради» є недостовірною Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] , він дізнався про те, що у соціальній мережі фейсбука, на інтернет сторінці [INFO] , яка належить відповідачу була розміщена публікація наступного змісту «Хроники коронавируса-3. Я передаю персональный привет тупому животному по имени [PERSON] , руководителю Индустриального райисполкома города Днепр, который лежит с коронавирусом в Александровской ВИП - больнице и думает, что я не узнаю. А я все знаю. [PERSON], тупая ты овца, не стыдно заразиться. Это не сифилис, полученный от проститутки. Это просто вирус. Им заболели уже десятки тысяч ответственных людей: от премьер - министра Великобритании до начальника полиции Киева . Не стыдно заболеть. Стыдно сбежать из Города и прикинуться ветошью. Я тебя, урода, прославлю на всю страну. А еще более стыдно подговорить своих покровителей из числа «зеленых депутатов», что бы тебя покрывали и готовили ВИП-больницы. Народный депутат [PERSON] , не ссы лежать будем на соседних койках. Вместе с [PERSON] бабушкой, готовимся испить чашу сию до дна. Вместе со всем народом. Вы же слуги народа» правда? Вищезазначена інформація з посиланням на міського голову м. Дніпра [PERSON] була розміщена на наступних інтернет сайтах: [INFO] [INFO] [INFO] Отже даними висловами відповідач ображає його, за те, що він захворів на коронавірус та бажав від нього вилікуватися. Вислови «урод», «тупа вівця» та «тварина» є нічим іншим, як особистими публічними образами, що завдають шкоди честі та ділової репутації. Твердження відповідача, що він «втік із міста» та «підговорив якихось своїх покровителів, з числа «Зелених депутатів» щоб його покривали та готовили йому ВІП лікарні спростовуються наступним. Так, 14 березня 2020 року він перебував у м. Києві у зв`язку зі службовою необхідністю. 15 березня 2020 у нього погіршився стан здоров`я, з`явилася підвищена температура тіла.16 березня 2020 року він звернувся до Комунального некомерційного підприємства Дніпровського центру первинної медико - санітарної допомоги № 9 Дніпровської міської ради, в телефоному режимі йому було надано рекомендації. Згодом стан здоров`я погіршився, а 19 березня 2020 року був госпіталізований спец - бригадою швидкої допомоги до комунального підприємства «Міської клінічної лікарні № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» Дніпровської міської ради та виявлено грип типу А, СОVID -19 20 березня 2020 року не підтвердився. 21 березня 2020 року йому стало відомо що особа з якою він спілкувався захворіла на СОVID -19, про що він повідомив лікаря, а 22 березня 2020 року його було виписано та запропоновано нагляд сімейного лікаря. 23 березня 2020 року коли його стан погіршився, після звернення до сімейного лікаря , йому було зроблено рентген грудної клітки, на якому виявлено - гострий бронхіт. Сімейним лікарем був поставлений діагноз грип типу А, ускладнений гострим бронхітом, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого комунального комерційного підприємства «Міської клінічної лікарні № 21 ім. проф. Є. Г. Полкової» Дніпровської міської ради від 22 березня 2020 року, та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, Комунального некомерційного підприємства Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 9 Дніпровської міської ради від 25 березня 2020 року випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Згодом коли його стан погіршився він звернувся до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва. Окрім того відповідач в прямому ефірі 34 телевізійного телеканалу, в телевізійній програмі « [INFO] » яка транслювалась о [INFO] , яка розміщена на You Tube за інтернет адресою: [INFO] на 36 хвилині 36 секунді поширив інформацію, яка фактично є наклепом, та містить особисту образу , поширення якої ганьбить його честь, гідність та позитивну ділову репутацію. Дискридитує ділову репутацію, як людини особисто та як голови Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, та завдає йому моральної шкоди. А саме «А это надо у него спросит, я думаю что вы его должны пригласить в эфир. Более того, я скажу почему я настолько резко высказался о нем. То есть я не буду как бы сейчас рассказывать в эфире всю подноготную, но кто знает тот поймет. В том числе разного рода скандал с выселением детей из детского корпуса онкологии, который удалось приостановить. Понимаете да, о чем я говорю. Это в том числе он стоял у истоков этой ситуации. Я объясню почему. Как мне рассказывали, а это действительно правда, и я готов за это ответить. Когда он почувствовал, что он себя не очень хорошо чувствует, ему не понравилось, якобы что происходит в 21 инфекционной больницы, что там мол не так все комфортно. Мы прекрасно понимаем, что 21 инфекционная больница не находиться в идеальном состоянии, потому что город ее получил в свою собственность от областного совета совсем недавно. И мы начали... как только началась приближаться эпидемия, начали там наводить порядок, потому что реально... как бы... Она такая же, как и все инфекционные больницы по стране. То есть не [PERSON] ее довел до такого состояния. Но уважаемому господину [PERSON] как ответственному чиновнику, и человеку который должен нести крест вмести с жителями города и своими избирателями нужно было не тикать в [PERSON] больницу, а пройти этот путь вместе со всеми. А нет так, что он убежал, а потом только оттуда я узнал, что мой подчиненный председатель района туда шкуранул. И при этом еще оббежал всех депутатов Верховной Рады, и если они меня слышат они знают. И сказал: «Вот тут такой кошмар только в Киеве нас вылечат, давайте что -то ж делать и побежал туда». То есть поэтому, когда он появиться я ему хочу в глаза посмотреть. То есть в глаза ему хочу посмотреть. И если бы он был не трусом, а приличным человеком он как все люди поехал в нашу 21 инфекционную больницу, и поверьте его бы там вылечили». Така інформація є публічною та ганьбить його честь гідність та ділову репутацію, прирівнюючи його людину до тупої тварини та тупої вівці. Стосовно його причетності до виселення дітей з дитячого корпусу онкології, голова Індустріального району у місті Дніпрі взагалі не має даних повноважень , оскільки дана лікарня знаходиться на території Соборного району та підпорядковується Дніпропетровській обласній раді. Отже, поширення вищезазначеної інформації, відповідачем порушує його законні права та честь, гідність, позитивну ділову репутацію, як людини, та як голови Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, та завдає моральної шкоди яку він оцінює в 200 000 грн. та просить стягнути з відповідача на його користь (а.с.1-15). 21 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав, з огляду на наступне. Так, виходячи із змісту позовної заяви, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет має бути автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. За змістом ст. 29 ЗУ «Про інформацію» суспільство має право на отримання необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо щоб інформація, яка розповсюджується будь ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони обираючи кар`єру публічної особи погодились на таку увагу. Таким чином, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів Відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Позивач займає посаду голови Індустріальної районної у місті Дніпро ради, тобто є публічною особою. Відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави та його безпосередні дії становить суспільний інтерес. Позивач свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Отже, частина поширеної інформації на персональній сторінці в соціальній мережі «facebook» та в прямому ефірі 34 телеканалу містить фактичні обставини, однак вони за своїм змістом не відносяться до негативної інформації, інша частина цієї інформації є оціночними судженнями, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істотності фатів) і не можуть бути спростовані. Доводи Позивача про те, що поширена інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію є безпідставними, оскільки розповсюджена інформація є оціночним висловлюванням, яка хоч і є неприємною для Позивача, однак не виходить за рамки суспільної моралі. Інформацію висловлено у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, так як Позивач є публічною особою та підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував свої функціональні обов`язки. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди зазначили, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, окрім того позивачем не доведено, чи дійсно поширенням оспорюваної інформації завдано шкоди особистим немайновим правам Позивача, чи перешкоджає ця інформація повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право? Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та завданою Позивачу шкодою у вигляді приниження честі, гідності та ділової репутації, а саме: чи стало поширення недостовірних відомостей про Позивача причиною для припинення Позивача стосунків з активістами, виборчим електоратом та його діловими партнерами? Чи сформувалось у останніх негативне ставлення до Позивача? Чи дійсно втрачено довіру до Позивача? Чи перешкоджає оспорювана інформація Позивачу повно та своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що моральна шкода спричинена незаконними діями або бездіяльністю Відповідача, не обґрунтовано її розмір, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується та не зазначено, які саме морильні або фізичні страждання чи інші негативні явища заподіяні позивачеві та чим це підтверджується (а.с.57-62). Від третьої особи 02 листопада 2020 року надійшли письмові пояснення в яких представник зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав оскільки норми ст. ст. 16, 277 ЦК України не передбачають визнання судом інформації недостовірною та зобов`язання спростувати інформацію. Окрім того позивач в позовній заяви посилається на ефір ПрАТ «ТСД» від 03 квітня 2020р. в якому на його думку, було розповсюджено необ`єктивну і недостовірну інформацію. При цьому вказує, що ефір розміщений на відеохостингу YouTube. Відповідно до ч. 6 ст, 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної Інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом, дане право передбачено також ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовленням», однак позивач не скористався даним правом. Диск який долучено позивачем з записом телепрограми не є належним доказом. Окрім того жоден з учасників телепередачі не стверджує, що певні негативні ситуації, про які йдеться у передачі, настали саме через дії Позивача. Так само, жоден з учасників передачі не стверджує, що мав місце факт безпосередньої участі Позивача в тих чи інших ситуаціях. В передачі викладені припущення, оціночні судження, оцінка певних дій, критика та судження, зроблені учасниками передачі (а.с.108-109). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 травня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.38). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.39). До суду 16 червня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.40). Ухвалою судді від 17 червня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватне акціонерне товариство «Телевізійна служба Дніпропетровська» про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди (а.с. 41-42). 07 грудня 2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової лінгвістичної експертизи (а.с. 94,99-100). Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 95, 101-102). В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав необґрунтованості та безпідставності. Представник третьої особи вважав, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту та не надано належних та допустимих доказів . Фактичні обставини встановленні судом [INFO] у соціальній мережі фейсбук, на інтернет сторінці [INFO] , була розміщена публікація наступного змісту «Хроники коронавируса-3. Я передаю персональный привет тупому животному по имени [PERSON] , руководителю Индустриального райисполкома города Днепр, который лежит с коронавирусом в Александровской ВИП - больнице и думает, что я не узнаю. А я все знаю. [PERSON], тупая ты овца, не стыдно заразиться. Это не сифилис, полученный от проститутки. Это просто вирус. Им заболели уже десятки тысяч ответственных людей: от премьер - министра Великобритании до начальника полиции Киева . Не стыдно заболеть. Стыдно сбежать из Города и прикинуться ветошью. Я тебя, урода, прославлю на всю страну. А еще более стыдно подговорить своих покровителей из числа «зеленых депутатов», что бы тебя покрывали и готовили ВИП-больницы. Народный депутат [PERSON] , не ссы лежать будем на соседних койках. Вместе с [PERSON] бабушкой, готовимся испить чашу сию до дна. Вместе со всем народом. Вы же слуги народа» правда? Вищезазначена інформація з посиланням на міського голову м. Дніпра [PERSON] була розміщена також інтернет сайтах: [INFO] [INFO] [INFO] Окрім того [INFO] [PERSON] в прямому ефірі [INFO] телевізійного телеканалу, в телевізійній програмі « [INFO] » , яка була розміщена на відеохостингу You Tube за інтернет адресою: [INFO] поширив наступну інформацію «А это надо у него спросит, я думаю что вы его должны пригласить в эфир. Более того, я скажу почему я настолько резко высказался о нем. То есть я не буду как бы сейчас рассказывать в эфире всю подноготную, но кто знает тот поймет. В том числе разного рода скандал с выселением детей из детского корпуса онкологии который удалось приостановить. Понимаете да, о чем я говорю. Это в том числе он стоял у истоков этой ситуации. Я объясню почему. Как мне рассказывали, а это действительно правда, и я готов за это ответить. Когда он почувствовал, что он себя не очень хорошо чувствует, ему не понравилось, якобы что происходит в 21 инфекционной больницы, что там мол не так все комфортно. Мы прекрасно понимаем, что 21 инфекционная больница не находиться в идеальном состоянии, потому что город ее получил в свою собственность от областного совета совсем недавно. И мы начали... как только началась приближаться эпидемия, начали там наводить порядок, потому что реально... как бы... Она такая же, как и все инфекционные больницы по стране. То есть не [PERSON] ее довел до такого состояния. Но уважаемому господину [PERSON] как ответственному чиновнику, и человеку который должен нести крест вмести с жителями города и своими избирателями нужно было не тикать в [PERSON] больницу, а пройти этот путь вместе со всеми. А нет так что он убежал, а потом только оттуда я узнал, что мой подчиненный председатель района туда шкуранул. И при этом еще оббежал всех депутатов Верховной Рады, и если они меня слышат они знают. И сказал: «Вот тут такой кошмар только в Киеве нас вылечат давайте что то ж делать и побежал туда». То есть поэтому, когда он появиться я ему хочу в глаза посмотреть. То есть в глаза ему хочу посмотреть. И если бы он был не трусом, а приличным человеком он как все люди поехал в нашу 21 инфекционную больницу, и поверьте его бы там вылечили». Позивач вважав, що відповідач цілеспрямовано поширив недостовірну інформацію, яка ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Поширення вищезазначеної інформації, порушує його законні права та честь, гідність, позитивну ділову репутацію, ганьбить та принижує їх. Дискредитує його ділову репутацію, як людини та як голови Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, та завдає моральної шкоди, що є втратами невідновного характеру. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушенні, невизнанні або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч.ч. 1, 4, 6 та 7 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Верховний Суд зазначає, що при розгляді справ вказаної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (частина друга статті 302 ЦК України). Отже у цій категорії справ необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів, а також права на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Публічна особа, державний службовець, повинні бути готовими до підвищеного рівня критики, у тому числі у різкій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. За положеннями частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Позивач займає посаду голови Індустріальної районної у місті Дніпро ради, тобто є публічною особою. Відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави та його безпосередні дії становить суспільний інтерес. Позивач свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися ''виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Вищенаведена правова позиція міститься в численних судових рішеннях Верховного Суду України, прикладом яких є: постанови від 29 жовтня 2019 року та від 17 червня 2020 року, копії яких додано до відзиву. Отже, для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів. Аналіз змісту оспорюваної публікації та висловлювань відповідача свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідача. Як роз`яснено судам у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Даючи згоду на обрання чи призначення на публічну посаду, особа повинна усвідомлювати, що в силу необхідності дотримання принципів публічності, відкритості та підзвітності влади, що закріплені в статтях 3, 6, 19, 57 Конституції України, її посадова і професійна діяльність буде знаходитися під пильним наглядом суспільства. Межі оцінки і критики вчинків, висловлювань чи бездіяльності публічної особи є значно ширшими, ніж такі межі в оцінці звичайної людини. З урахуванням наведеного, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, суд дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку про те, що спірні висловлювання є оціночними критичними судженнями з огляду на неможливість їх сприйняття в якості твердження про вчинення конкретної дії. Поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження№ 61-24241св18); від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18); від 11 вересня 2019 року у справі № 757/40646/17-ц (провадження № № 61-8718св19); від 17 січня 2020 року у справі № 343/1867/17 (провадження № 61-4278св19), 04 листопада 2020 року у справі № 757/30984/18-ц (провадження № 61-12258св20). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] стосовно поширення відповідачем недостовірної інформації необґрунтованими та не доведеними належними доказами, окрім того позивачем не надано підтвердження, як саме поширена інформація порушила його особисті майнові права. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві та під час судового розгляду не надав суду належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, та не довів вину відповідача, не надав доказів причинно наслідкового звязку між діями відповідача та начебто завданою шкодою, а отже в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed