Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

19 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на ? частки земельної ділянки площею 6,620 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області, масив [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою суду від 21.10.2015 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 01.12.2015 року позивач виконав вимоги суду, ухвалою від 02.12.2015 року було відкрито провадження по справі. У своїй позовній заяві позивач вказала, що її мати [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по ? частки кожна на вищевказане майно. Позивач вказала, що її мати отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку вказаного майна, але не отримала на підставі цих свідоцтв державні акти на земельні ділянки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищезазначені частки земельних ділянок, а також на земельну ділянку площею 2,8727 га, розташовану на території Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області, масив [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 6.7570 га, розташовану на території Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області, масив [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. [PERSON] зазначила, що являється єдиною спадкоємицею [PERSON], та про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулася вчасно. Після відкриття спадщини, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,8727 га, розташовану на території Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області, масив [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 6.7570 га, розташовану на території Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області, масив [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Щодо інших земельних ділянок приватним нотаріусом їй було роз'яснено, що з поданих документів неможливо встановити належність спадкового майна [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи. У зв'язку з цим позивач звернулась до суду про визнання права власності на спадкове майно. У судовому засіданні 23.02.2016 року позивач позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання 23.02.2016 року не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з цим, на адресу суду 09.02.2016 року надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, щодо зменшених позовних вимог не заперечує (а.с.119). Представник Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської областіу судове засідання 23.02.2016 року також не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Водночас, 22.02.2016 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області, проти задоволення позову не заперечували (а.с.127). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши думку відповідачів у їх заявах, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі - ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)». Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.6). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої входить об'єкт нерухомого майна, а саме: земельні ділянки розташовані на території Виноградненської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.4-5). Відповідно до статті 1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом». Згідно зі ст. 1261 ЦК України: «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], оскільки за життя була її дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.12) та копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її…Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». Крім того, 04 червня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом та отримали у спадщину земельну ділянку [NUMBER] та земельну ділянку [NUMBER], (а.с. 7-10) після смерті її матері [PERSON]. Отже, якщо спадкоємець після смерті спадкодавця прийняв частину спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину в цілому. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно копії роз'яснення приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області від 09.05.2015 року вбачається (а.с.11), що 07 травня 2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріусу про прийняття спадщини та їй було роз'яснено, що з поданих документів неможливо встановити належність спадкового майна [PERSON]. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним». Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Таким чином, за умови прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved