Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «[PERSON] хліб», у якому зазначила, що її чоловік [PERSON], який помер 28.04.2014 року, як фізична особа-підприємець при житті надавав послуги відповідачу по перевезенню продукції автомобільним транспортом відповідно до укладених договорів: від 01.01.2012 року №06/02-12, від 02.01.2013 року № 06 та від 02.01.2014 року № 06/03/14, але за надані за період з 01.01.2012 року по 28.04.2014 року автотранспортні послуги відповідач у повному обсязі з ним при житті не розрахувався, у зв»язку з чим заборгованість відповідача, розмір якої було уточнено під час розгляду справи в суді, становить 936\~696,76грн., право ФОП [PERSON] на отримання якої не припинилося внаслідок його смерті і ввійшло до складу спадщини. Виходячи з зазначеного розміру заборгованості та відповідно до її, як спадкоємця за заповітом частки у спадщині, що становить 4/5 (чотири п»ятих), позивачем [PERSON] під час розгляду справи остаточно визначено суму заборгованості, на стягнення якої, як вважає, вона має право, у розмірі 749\~357,41 грн., а її неповнолітня дочка [PERSON], як спадкоємець за законом, що має право на обов»язкову частку у спадщині, яка становить 1/10 (одну десяту), має право на отримання заборгованості у розмірі 93\~669,68 грн. Третя особа [PERSON] мати ФОП [PERSON], також має право на обов»язкову частку у спадщині, яка становить 1/10 (одну десяту) від суми боргу. Так як відповідач, не дивлячись на її вимоги від 10.12.2014 року, виконання грошового зобов»язання прострочив, то вважає, що він повинен сплатити заборгованість з врахуванням індексу інфляції, який за період з грудня 2014 року по червень 2015 року становить 130,8%, та трьох відсотків річних за 210 днів прострочення (з 18.12.2014 року по 15.07.2015 року), тому на свою користь просила стягнути з відповідача 993\~093,60 грн. (сума боргу - 749\~357,41 грн., інфляційна складова - 230\~802,08 грн., 3% річних - 12\~934,11 грн.), а на користь неповнолітньої дочки [PERSON] просила стягнути 124\~136,70 грн. (сума боргу - 93\~669,68 грн., інфляційна складова - 28\~850,26 грн. та 3% річних - 1\~616,76 грн. за аналогічний період ), а також просила стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги, заявлені нею в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] підтримала з підстав, зазначених у позові та в заяві про уточнення розміру позовних вимог, а також просила стягнути судові витрати. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним у заяві про збільшення розміру позовних вимог, та додатково пояснив, що при житті ФОП [PERSON] в судовому порядку зазначена у позові сума заборгованості за договорами перевезення йому не присуджувалася. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, але пояснень у судовому засіданні не надала. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що факт укладення зазначених у позові договорів перевезення з ФОП [PERSON], який помер 28.04.2014 року, відповідачем не заперечується, як і не заперечується факт надання ним послуг належної якості за зазначеними договорами, але заборгованість за надані послуги у відповідача перед ФОП [PERSON] за даними договорами відсутня, так як відповідач з ним розрахувався у повному обсязі. Жодних судових рішень про стягнення з відповідача на користь ФОП [PERSON] якої б то не було заборгованості за даними договорами немає. Крім того, у позивача взагалі відсутні підстави вимагати стягнення заборгованості за договорами перевезення, які укладалися з ФОП [PERSON], оскільки в судовому порядку позивач [PERSON] кредитором не визнавалася, а свідоцтва про право на спадщину на зазначену в позові суму заборгованості позивачу та її неповнолітній дочці нотаріусом не видавалися. Вимоги щодо стягнення індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України вважає безпідставними, оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] не існувало жодного судового рішення про стягнення з відповідача на його користь суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково: позивача [PERSON] - у розмірі 56\~362,75 грн., а заявлені нею в інтересах неповнолітньої [PERSON] - у розмірі 7\~045,34 грн. та пояснила, що факт укладення зазначених у позові договорів перевезення з ФОП [PERSON] відповідачем не заперечується, але вважає, що відповідач має заборгованість перед ФОП [PERSON], право на стягнення якої відповідно до часток у спадщині мають спадкоємці, у розмірі 70\~453,44грн. - за послуги, надані в період з січня 2014 року по 28.04.2014 року. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в іншій частині просила відмовити з тих підстав, що минув встановлений п.6 ч.2 ст.258 ЦК України річний строк позовної давності, який застосовується до вимог у зв»язку з перевезенням вантажу. Щодо якості послуг за зазначеними договорами, то претензії до ФОП [PERSON] відповідачем не заявлялися. Судових рішень про стягнення з відповідача на користь ФОП [PERSON] якої б то не було заборгованості за даними договорами немає, тому у позивачів відсутні підстави вимагати стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. Третя особа [PERSON] ОДПІ письмово просила розглянути справу за відсутності її представника, надавши письмові пояснення, але при цьому свою думку щодо наявності чи відсутності в неї заперечень проти позову в них не виклала. Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, експерта [PERSON] по суті проведеної за ухвалою суду судово-економічної експертизи, дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку. [PERSON], як фізичною особою-підприємцем (копія довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на а.с.232 т.3) відповідно до укладених договорів: від 01.01.2012 року №06/02-12, від 02.01.2013 року № 06 та від 02.01.2014 року № 06/03/14 (копії на а.с 6-8 т.1), були надані послуги відповідачу по перевезенню продукції автомобільним транспортом у період з 01.01.2012 року по 28.04.2014 року, вартість яких у розмірі 1\~179\~922,69 грн. підтверджується документально, що встановлено висновком судово-економічної експертизи від 02.07.2015 року № 1133-1135/15-24 (а.с.77-95 т.7) та у спростування чого жодні докази відповідачем не надані, тому ставити під сумнів висновок експертизи у даній частині суд підстав не знаходить. Зазначеним висновком експертизи також встановлено документальне підтвердження проведення публічним акціонерним товариством «[PERSON] хліб» оплати вартості ФОП [PERSON] наданих ним автотранспортних послуг за договорами перевезення автомобільним транспортом у 2012-2014 роках на суму 1\~340\~549,97 грн. Як убачається з описової частини висновку експертизи (з посиланням на лист ПАТ [PERSON] хліб» від 08.06.2015 року № 23, що є в справі), та з пояснень у судовому засіданні експерта [PERSON], у бухгалтерському обліку ПАТ «[PERSON] хліб» взаєморозрахунки по контрагенту [PERSON] у розрізі договорів не проводилися, що не заперечувалося і представником відповідача [PERSON] Як видно з додатку № 1 до висновку експертизи, сплачена відповідачем ФОП [PERSON] сума 1\~340\~549,97 грн. включає в себе також оплату за автопослуги, які надавалися ФОП [PERSON] за минулий період, а саме у 2011 році. Сума несплачених ПАТ «[PERSON] хліб» наданих ФОП [PERSON] автотранспортних послуг за період з 01.01.2012 року по 28.04.2014 року становить 936\~696,76 грн., що встановлено висновком судово-економічної експертизи від 02.07.2015 року № 1133-1135/15-24, та що жодними доказами з боку відповідача не спростовано. Отже, суд вважає встановленим, що унаслідок невиконання зобов'язань за вищезазначеними договорами, укладеними між [PERSON], як фізичною особою-підприємцем та відповідачем, останній мав перед ФОП [PERSON] заборгованість у сумі 936\~696,76 грн., що не сплачена у зв»язку зі смертю останнього. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 28.04.2014 року (а.с.9 т.1). З копії спадкової справи № 147/2014, заведеної \~[PERSON] міською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], убачається, що [PERSON] 07.04.2010 року склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON], тобто, позивачу (а.с. 222 зв.бік т.1), якою 14.10.2014 року подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.207зв.бік т.3), тому відповідно до ст.1269 ЦК України вона вважається такою, що спадщину прийняла, і 08.12.2014 року їй були видані свідоцтва про: право власності на ? (одну другу) частину грошових коштів на банківських рахунках, як на частку у спільному сумісному майні подружжя, та про право на спадщину за заповітом на 2/5 (дві п»ятих) частин грошових коштів на банківських рахунках (а.с.227, а.с.227 зв.бік т.1). Право на обов»язкову частку у спадщині відповідно до ст.1241 ЦК України мали: дочка позивачки та померлого - [PERSON]Ю, оскільки вона неповнолітня, та мати померлого - [PERSON] (третя особа), як непрацездатна і заяви про прийняття спадщини нотаріусу ними подані 14.10.2014 року та 14.05.2014 року відповідно (а.с.207 зв.бік, а.с.206 т.3), тому відповідно до ст.1269 ЦК України вони вважаються такими, що спадщину прийняли. 08.12.2014 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/20 частку грошових коштів на рахунках померлого [PERSON] (а.с. 229 т.3), а частка майна, що належить [PERSON], залишилась відкритою, про що свідчить повідомлення нотаріуса від 08.12.2014 року на а.с.231 т.3. У відповідності до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"- отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкодавця. Главами 84-89 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Це знайшло також підтвердження і в ч.2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відповідно до якої за \~наявності \~умов \~для \~одержання \~в нотаріуса \~свідоцтва \~про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В той же час, у ч.3 пункту 23 цієї ж постанови ПВСУ зазначено, що в \~разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки зверненню позивача [PERSON]\~\~з даним позовом до суду передувало її звернення до нотаріуса з заявою для оформлення її та її дочки спадщини і у прийнятті таких заяв нотаріусом не відмовлено, \~а постановою \~державного нотаріуса [PERSON] міської державної нотаріальної контори \~від 06.03.2015 року № 287/02-31 \~відмовлено у видачі \~свідоцтв про право на спадщину: [PERSON] - як спадкоємцю за заповітом, а [PERSON] - як спадкоємцю за законом, з посиланням на ту обставину, що видача свідоцтв про право на спадщину на право вимоги спадкодавця як кредитора за господарською угодою не передбачено законодавством (постанова на а.с. 242-243 т. 3), \~тобто, відсутність у позивача умов для одержання в нотаріуса свідоцтв про право на спадщину \~підтверджена відмовою нотаріуса у видачі їй та її неповнолітній дочці такого, право на спадщину та оформлення права на спадщину відповідно до норм ЦК України мають різні значення, \~тому відповідно \~до ч.3 \~пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" позов \~ [PERSON]\~\~\~підлягає \~розгляду в суді. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Вказаний перелік підстав, за якими не допускається правонаступництво, є вичерпним. Згідно зі ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Правовідносини, що не допускають правонаступництво, визначені ст. 1219 ЦК України. Боргові зобов'язання, які випливають із договірних правовідносин, до них не відносяться. Крім того, даний спір має характер майнового, а тому правовідносини, що виникли, допускають правонаступництво. З урахуванням наведених вимог законодавства та переліку прав і обов'язків особи, які не входять до складу спадщини, передбачених ст. 1219 ЦК України, правовідносини, які виникли між відповідачем та ФОП [PERSON] при житті останнього відповідно до вищезазначених договорів, допускають правонаступництво і правонаступниками померлого у даному випадку є ті спадкоємці, які прийняли спадщину, а саме, позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, її та померлого [PERSON] неповнолітня дочка [PERSON] та непрацездатна мати померлого [PERSON] - [PERSON] (третя особа), як спадкоємці за законом, що відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов»язкову частку у спадщині. Визначаючи розмір часток спадкоємців у спадщині, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка). Як видно з копії спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON], заяви про прийняття спадщини, крім [PERSON], [PERSON] та [PERSON], протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подали також повнолітні діти спадкодавця [PERSON] від його першого шлюбу, які права на обов»язкову частку у спадщині не мають: [PERSON], [INFO] (а.с.206 зв.бік т.3) та [PERSON], [INFO] (а.с.208 т.3). Тобто, у разі спадкування за законом, частки кожного з п»яти спадкоємців першої черги за законом, відповідно до ст.1267 ЦК України, були б рівними і становили б по1/5 (одній п»ятій 1:5=1/5) кожного, відповідно половина частки становить 1/10 (1/5:2=1/10), тобто, частки неповнолітньої дочки спадкодавця - [PERSON] та непрацездатної матері спадкодавця - третьої особи [PERSON] становлять по 1/10 (одній десятій) у кожної. Розмір частки спадкоємця за заповітом позивача [PERSON] становить решту 4/5 (чотири п»ятих) частки (1 - 1/10 -1/10 = 4/5). Виходячи з загального розміру заборгованості 936\~696,76 грн., позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, має право на отримання від відповідача заборгованості у розмірі 749\~357,41 грн. ( 4/5 часток від суми боргу), а її неповнолітня дочка [PERSON], як спадкоємець за законом, що має право на обов»язкову частку у спадщині, яка становить 1/10 (одну десяту), має право на отримання заборгованості у розмірі 93\~669,68 грн., оскільки зазначені кошти при житті ФОП [PERSON] не були одержані і йому не присуджувалися. Тому саме в такому розмірі суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Третьою особою [PERSON] самостійні вимоги на предмет спору не заявлялися. Як зазначено вище, ФОП [PERSON] помер 28.04.2014 року. Позов подано до суду 03.02.2015 року позивачем [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], як спадкоємцями, які у встановлений законом строк реалізували своє право на спадщину, прийнявши її. Тому суд не може погодитися з твердженням представника відповідача [PERSON] щодо спливу річного строку позовної давності стосовно частини позовних вимог, який вона просила застосувати, а відповідно це не є підставою для відмови в позові. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційної складової та трьох процентів річних задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, на яку посилалася в позові позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному разі, кредитором виступають спадкоємці, які у встановлений законом строк реалізували своє право на спадщину, прийнявши її, і відповідач не виступає перед ними боржником у простроченому грошовому зобов'язанні в розумінні ст. 625 ЦК України, а тому дана норма закону до спірних правовідносин, якою передбачена відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, не може бути застосована. До того ж, на день смерті спадкодавця [PERSON] не існувало жодного судового рішення про стягнення з відповідача на його користь суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Відповідно до п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подачі позову) ставка судового збору при подачі позову майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн., та не більше трьох розмірів мінімальної заробітної плати, що становила 3654,00 грн. Позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 3654,00 грн. (квитанція на а.с.1 т.1) та 1241,38 грн.(500,97 грн. та 740,41 грн. - квитанції на а.с.2 т.1 та на а.с.115 т.7). Частиною першою ст.88 ЦПК України встановлено, що в разі, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. І так як розмір задоволених позовних вимог позивача [PERSON] становить 749\~357,41 грн., тобто, 75,46% від заявлених вимог (749 357,41грн. х 100% : 993\~093,60грн.=75,46%), то в такому ж процентному відношенні слід стягнути з відповідача на її користь і витрати по сплаті судового збору, а саме у розмірі 2757,31 грн. (3654,00грн.х75,46%:100%=2757,31 грн.), а також з відповідача на користь позивача [PERSON] відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України слід стягнути 936,74 грн. у відшкодування понесених нею витрат по сплаті судового збору - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, заявлених в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON]Ю.(93669,68грн.х100%:124136,70грн.=75,46%, 1241,37 грн.(оскільки саме в такому розмірі він мав бути сплачений, а не в розмірі 1241,38 грн., як сплачено фактично) х 75,46 %= 936,74 грн.), тобто, всього слід стягнути 3694,05 грн. Згідно акту здачі-приймання висновку судової експертизи на а.с.95 т.7 вартість експертизи, яка проводилась за ухвалою суду, становить 4608,00 грн., оплата якої проведена позивачем [PERSON] (платіжне доручення від 27.04.2015 року № 765 на а.с.163 т.7). Тому відповідно до роз»ясень, що містяться у п.45 постанови № 10 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», та відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути 3477,20 грн. у відшкодування витрат, пов»язаних з проведенням судової експертизи - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (4608,00 грн.х75,46%: 100%= 3477,20 грн). Позивачем [PERSON] за надання правової допомоги сплачено адвокату [PERSON] 12\~423,60 грн. (квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 2948,80 грн. від 30.03.2015 року на а.с.110 т.4 та на суму 9474,80 грн. від 23.08.2015 року на а.с.164 т.7, акти про надання правової допомоги на а.с.111 т.4 та на а.с.165 т.7, копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю на а.с.191 т.3, договори про надання правової допомоги від 12.02.2015 року на а.с.189-190 т.3 та від 13.07.2015 року на а.с.102-103 т.7, додаткова угода до договору на а.с. 166 т.7), з яких за 5 год.30 хв. участі в судових засіданнях 2679,60 грн. (1218,00 грн. х40% х 5год.30 хв.) та 9744,00 грн. за вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням за 20 год. (складання письмових пояснень 10 год., складання заяв про збільшення та про зменшення розміру позовних вимог, про призначення судової експертизи 8 год., складання документів для експертів 2 год.). Витрати на правову допомогу в зазначеному розмірі відповідно до ст.88 ЦПК України та роз»ясень, що містяться в п.п.47,48 постанови № 10 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі, оскільки їх розмір документально підтверджений та доведений і не перевищує граничного розміру, встановленого Законом України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: partial