Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Тростянецької міської ради про визнання права власності на спільне майно подружжя та на спадкове майно, треті особи на стороні позивачів без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] Позивачі вказують, що [INFO] помер [PERSON], який постійно проживав в [ADDRESS]. На момент його смерті спадкоємцями є: позивачка - дружина померлого, діти - позивач [PERSON], треті особи [PERSON] і [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із жилого будинку з господарськими побудовами, що розташований на приватизованій земельній ділянці по [ADDRESS]. На випадок своєї смерті померлий заповіту не складав. За життя померлого державний акт про право приватної власності на землю не виготовлявся, будівництво житлового будинку та господарських будівель велось з 1979 р. по 1981 р. Спадщину прийняв позивач - син померлого, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дружина покійного та діти [PERSON] та [PERSON] спадщину не приймали і на її отримання не претендують. Оскільки житловий будинок був побудований у період шлюбу, то позивачка ставить питання про визначення її долі у спільному майні подружжя. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а позивачка зверталася з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частину спільного майна, однак своєю постановою нотаріус відмовив у видачі таких свідоцтв, оскільки відсутня державна реєстрація правовстановлюючого документу на жилий будинок з надвірними будовами та відсутній державний акт на земельну ділянку. Оскільки на даний час зареєструвати договір забудови жилого будинку та отримати державний акт про право приватної власності на землю неможливо у зв'язку зі смертю власника, тому позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 65,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель, що розташовані в [ADDRESS], як належну долю в спільному майні подружжя; за [PERSON] визнати право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на 1/2 частину вказаного житлового будинку загальною площею 65,6 кв.м. за вищевказаною адресою. Крім того, позивачі просять визнати за кожним з них право на продовження приватизації земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі та представник позивачів позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала та позовні вимоги позивачів просила задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, суд про причини неявки не повідомив, письмових пояснень з приводу заявленого позову до суду не надав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, письмових пояснень з приводу заявленого позову до суду не надав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб - [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 08.04.1978 року (а.с.15), під час якого у них народилися діти "[PERSON]" (російською мовою), [INFO] (а.с.12), "[PERSON]" (російською мовою), [INFO] (а.с.13) та "[PERSON]" (російською мовою), 19.07.1982 р.н (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в м.Тростянець Сумської області (а.с.16). Рішенням виконкому Тростянецької міської ради №354 від 13.12.1978 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під [ADDRESS] площею 500 кв.м. (а.с.17). Згідно договору від 20.12.1978 року між Тростянецькою міською радою та [PERSON] останньому було надано на праві безстрокового користування земельну ділянку площею 500 кв.м., що розташована по [ADDRESS] Сумської області для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності (а.с.18-19). Відповідно до акту від 25.12.1978 року [PERSON] було відведено в натурі земельну ділянку загальною площею 600 кв.м., що розташована по [ADDRESS] (а.с.20). 25 грудня 1978 року [PERSON] отримав дозвіл на виконання робіт на земельній ділянці по [ADDRESS] відповідно до рішення №354 від 13.12.1978 р. , строк закінчення робіт визначений до 13 грудня 1980 року(а.с.21). Як вбачається, 23.03.1982 року [PERSON] було зроблено замовлення на проведення прийомки будинку в [ADDRESS] (а.с.55-56). Рішенням виконкому Тростянецької міської ради № 225 від 28.06.1996 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилих будинків та господарських будівель у розмірі 500 кв.м. по [ADDRESS], однак державний акт на вказану земельну ділянку він не отримав, що підтверджується довідками Тростянецької міської ради від 05.11.2008 року та від 17.03.2014 року(а.с.22,23). Згідно довідки КП "Охтирське МБТІ" від 28.03.2014 року встановлено, що реєстрація договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки по [ADDRESS] відсутня (а.с.24). Згідно технічного паспорту житловий будинок [ADDRESS] в органах КП "Охтирське МБТІ" не зареєстрований, будинковолодіння складається із житлового будинку (рік побудови 1981), площею 65,6 кв.м, господарських та побутових будівель і споруд: сарай-літня кухня, сарай-прибудова, гараж, погріб, огорожа (а.с.25-27). Як вбачається, державний нотаріус своєю постановою від 04.04.2014 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку (а.с.28). Згідно листа відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва Тростянецької РДА щодо прийняття в експлуатацію будинку [ADDRESS], архівна справа щодо введення в експлуатацію вказаного будинку відсутня (а.с.45). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.54). У судовому засіданні було оглянуто інвентарну справу на домоволодіння [ADDRESS] з якої вбачається, що 26.07.2005 року до Охтирського МБТІ звернулася [PERSON] з замовленням про внесення змін до технічного паспорту у зв'язку з добудовами. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України від 01 січня 2004 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року та КпШС України. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини Як зазначено у ч.2 ст.553 ЦК УРСР - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). Стаття 548 ЦК УРСР передбачає, що для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Ні Цивільним Кодексом УРСР, ні новим ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року не обмежений строк на оформлення спадщини та отримання відповідного свідоцтва. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 вказаного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому роз'яснюється, зокрема: по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Висновок про технічний стан спірного будинку відсутній, разом із тим, суд вважає, що оскільки органом бюро технічної інвентаризації було здійснено виготовлення технічної документації, проведена оцінка будинковолодіння, здійснений технічний опис будівель, як вбачається із матеріалів інвентарної справи, тобто встановлено, що будівництво дійсно було завершено забудовником [PERSON] у 1981 році - є підстави для визнання права власності на вказане будинковолодіння за кожним із позивачів. Відповідно до ст.22 КпШС України (1969 року) майно набуте подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки спірний будинок був побудований від час шлюбу між позивачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON], тому їй належить 1/2 частка вказаного домоволодіння на праві спільної власності подружжя. Позивач [PERSON] прийняв спадщину, оскільки на момент смерті батька проживав у спадковому домоволодінні, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] на спадщину не претендують і не звертались в нотаріальну контору з відповідними заявами про прийняття спадщини. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття спадщини [PERSON], яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] [INFO], до складу якої входить ? частина жилого будинку з надвірними побудовами, розташованого по [ADDRESS] . Вирішуючи спір щодо земельної ділянки судом встановлено наступне, що відповідно до п.3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1993 року "Про приватизацію земельних ділянок" право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно - кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України (1991 р.) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі, згідно зі ст.52 ЗК; ведення особистого підсобного господарства у розмірі, згідно зі ст.56 ЗК; будівництва та обслуговування жилого будинку у господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах, згідно зі ст.ст.57,67 ЗК. Так як на земельну ділянку, яка розташована за адресою по [ADDRESS] відсутні правовстановлюючі документи, такі як державний акт на право власності на землю, оскільки не видавався власнику, тому позивачі набувають право на продовження приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих будівель загальною площею 500 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин суд вважає, що позивачі довели у суді свої позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати позивачка [PERSON] просила залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved