Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся із позовом, яким просить суд ухвалити рішення про визнання недостовірною та такою, яка спричиняє шкоду немайновим правам позивача інформацію розповсюджену відповідачем в мережі інтернет щодо діяльності ради. В обґрунтування заявленого зазначено наступне. Відповідач поширив недостовірну інформацію в мережі інтернет щодо діяльності ради, а саме зазначив, що сільською радою замовлено дві статті у друкованих засобах масової інформації вартістю 81 500 гривень та 43 400 гривень відповідно. В той час коли в дійсності сільською радою у порядку, визначеному законодавством України, з дотриманням усіх процедур було укладено два договори з метою освітлення діяльності органу місцевого самоврядування на період часу з березня по грудень 2020 року. Тим самим, жодних договорів за явно завищеними цінами сільською радою не укладалось, а освітлена відповідачем інформація є недостовірною. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і підстав для розгляду справи іншим способом судом не встановлено. Посилання відповідача на необхідність проведення судового засідання у рамках даної справи судом визнано необґрунтованим, оскільки не наведено мотивів, за яких дану справу неможливо розглянути без виклику учасників. Не вважається аргументом необхідність надання відповідачем додаткових пояснень щодо заявленого позову, адже сторони мали достатньо можливостей обмінятись думками по спірним правовідносинам в рамках спрямовуваних процесуальних документів. Відповідач направленими матеріалами заперечував щодо задоволення позову. Свою позицію обґрунтовував правильністю зроблених зауважень щодо діяльності відповідача. Треті особи на стороні позивача без самостійних вимог підтримали позицію позивача щодо заявленого позову. Проаналізував заявлений позов, думку відповідача та третіх осіб, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Позивач є органом місцевого самоврядування - Глибочицькою сільською радою Житомирського району Житомирської області (а.с.8,9) та при зверненні до суду сплатив судового збору на загальну суму 1 681,60 гривень (а.с.24). Відповідач є депутатом Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, перебуває у комісії з питань фінансів, бюджету, планування соціально-економічного розвитку, інвестиції та міжмуніципального співробітництва (а.с.126) та має зареєстроване місце проживання у с. Гадзинка (а.с.19). 13 березня 2020 року між ТОВ "Редакція газети Приміське життя" та Глибочицькою сільською радою Житомирського району Житомирської області укладено договір на висвітлення діяльності органу місцевого самоврядування та розміщення інформаційних матеріалів на період часу з 13 березня по 30 грудня 2020 року на загальну суму 43 400 гривень (а.с.75,76,129). [INFO] між позивачем та ТОВ "Редакція газети "ПАНОРАМА" укладено договір з надання послуг на розміщення інформаційних матеріалів в газеті "Сільське життя" у період часу з [INFO] на загальну суму 81 500 гривень (а.с.77-78,130). [INFO] у мережі інтернет за посиланням [INFO] відповідач розмістив звернення, яким зазначив, що Глибочицька сільська рада Житомирського району Житомирської області, діючи цинічно, розмістила дві статті у засобах масової інформації на загальну суму майже 125 тисяч гривень та таким чином використала кошти громади не раціонально, за явно завищеними тарифами у той час коли є чисельні та більш нагальні потреби громади. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати (ч. 1 ст. 94 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право, серед іншого, на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. ч. 1, 4 та 7 ст. 277 ЦК України). Приймаючи рішення у даній справі суд керується і наступними положеннями усталеної судової практики з даного приводу. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації (п. 5 ППВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову щодо порушення немайнових прав, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п. 15 ППВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що поширене відповідачем по зазначеному посиланню звернення до жителів громади, містить усі ознаки складу правопорушення, щодо порушення немайнових прав позивача. Так, інформація озвучена відповідачем є поширеною, адже доведена до відома більш як одній особі крім сторін у справі. Дану обставину не спростовують сторони. Дана та поширена інформація стосується конкретної юридичної особи, тобто позивача. Суд вважає інформацію про Глибочицьку сільську раду Житомирського району Житомирської області поширену 30 березня 2020 року [PERSON] у мережі інтернет за посиланням [INFO] у якій останній зазначає про те, що орган місцевого самоврядування, діючи цинічно, розмістив дві статті у друкованих засобах масової інформації на загальну суму майже 125 тисяч гривень - недостовірною тобто такою, яка не відповідає дійсності. До такого висновку суд дійшов враховуючи наступне. Аналіз матеріалів наданих обома сторонами спору дає достатні підстави суду вважати, що в дійсності сільська рада не сплачувала зазначений раніше обсяг грошових коштів за одну публікацію, як про це неодноразово зазначав в мережі інтернет відповідач. Укладені правочини свідчать про досягнення домовленостей щодо освітлення діяльності органу місцевого самоврядування за рік, що явно суперечить інформації, поширеній відповідачем у мережі інтернет, і суд їх вважає фактичними висновками. Суд вважає дані твердження [PERSON] є фактичними висновками, а не оціночними судженнями, адже вони містять конкретні дані, які перекручені відповідачем, тобто спотворені ним штучно в той час коли такі відомості суттєво різняться з дійсною, правильною та достовірною інформацією. Остання ознака юридичного складу правопорушення також виконана, адже поширена та недостовірна інформація порушила немайнові права. Так, після проведеного виступу відповідача і поширення ним недостовірної інформації сторінка, на якій здійснювалось транслювання налічувала 93 вподобання, 43 коментарі із негативними висловлюваннями в адресу Глибочицької сільської ради, тобто, суд вважає, поширивши недостовірну інформацію, відповідач завів у оману глядачів і тим самим створив у них уяву протиправної діяльності позивача, чим наніс шкоди репутації органу місцевого самоврядування. За таких обставин суд вважає, що були порушені немайнові права Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області внаслідок поширення [PERSON] зазначеної та недостовірної інформації. Такими та немайновими правами зазначеного органу місцевого самоврядування, що були порушені протиправними діями відповідача суд вважає недоторканість її ділової репутації. Інших немайнових прав, які б зачіпались протиправними діями відповідача позивачем не доведено і судом встановити не представилось можливим. Зокрема, честь і гідність не входить до обсягу немайнових прав юридичної особи і тому судовому захисту не підлягають та, відповідно, вимоги позивача у даній частині задоволеними бути не можуть. Суд задовольняє вимоги частково і вирішує не зобов`язувати відповідача спростовувати інформацію шляхом розміщення публікацій в газетах "Сільське життя" та "Приміське життя", адже в таких друкованих засобах масової інформації не поширювалась недостовірна інформація про позивача. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Дані правовідносини врегульовані положення ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial