Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

16 травня 2016 року позивач звернулась до суду з уточненою, в ході судового розгляду, позовною заявою до [PERSON] міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її батьку та бабусі на праві спільної часткової власності належала житлова квартира за адресою: [ADDRESS], по 1/2 частці у кожного. 12 грудня 1999 року померла її бабуся [PERSON], після її смерті за заявою батька у Першій [PERSON] нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа. 26 січня 2015 року помер її батька [PERSON]. Вона звернулася до Першої [PERSON] нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що її батько після смерті його матері звернувся із заявою про прийняття спадщини та оригінал спадкової справи зберігається в зоні АТО. Спадкове майно розташоване на території м.Горлівки, тобто на тимчасово неконтрольованій території. Реєстраційні служби та інші органи не працюють, у звязку з чим вона не має можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу. Так, вона вимушена звертатися до суду з позовними вимогами в порядку ст.392 ЦПК України, просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 26 січня 2015 року. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не зявилася, надала письмову заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, за участю її представника [PERSON] Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі (а.с.24). Представник позивача [PERSON], що діє на підставі договору на представництво інтересів від 16 травня 2016 року (а.с.22), в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі наданих письмових доказів, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.56). Місце юридичної адреси відповідача [PERSON] міської ради зазначено: Донецька область, м.Горлівка, пр.Перемоги, буд.67. Під час розгляду справи, судом приймались усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляд заяви. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду [PERSON] міській раді, тому відповідач, про час та місце судового розгляду цієї справи, був повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Курєр» №129 від 13 липня 2016 року (а.с.61). Відповідно до відомостей зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про юридичну особу [PERSON] міська рада, код ЄДРПОУ 04052749 з вказаного реєстру не виключені, адреса не змінена: Донецька область, м.Горлівка, пр.Перемоги, буд.67 (а.с.30). Відповідно до відповіді Донецької обласної ради №0105-30 від 23 травня 2016 року на запит суду, вбачається, що [PERSON] міська рада не переміщувалася, в порядку Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», нова адреса місцезнаходження та інших відомостей не надходила. Таким чином, незважаючи на прийняті судом заходи, представник відповідача [PERSON] міської області Донецької області у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Наданими по справі доказами встановлено, що [PERSON] помер 26 січня 2015 року, що підтверджується рішенням Словянського міськрайонного суду від 23 грудня 2015 року про встановлення факту смерті (а.с.8-9). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №687 від 05 червня 1996 року, квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належного останньому нерухомого майна. Як вбачається з інформації спадкової справи, наданої Першою горлівською державною нотаріальною конторою від 09 червня 2016 року, згідно даних Єдиного реєстру спадкових справ після померлого 26 січня 2015 року [PERSON] спадкова справа заводилась за №82-2015 (а.с.45-47). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належного останній нерухомого майна. Як вбачається з інформації спадкової справи, наданої Першою горлівською державною нотаріальною конторою від 09 червня 2016 року, згідно даних Єдиного реєстру спадкових справ після померлої 12 грудня 1999 року [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с. 48-49). Як вбачається з постанови Першої горлівської державної нотаріальної контори від 28 квітня 2016 року, [PERSON], що діяла в інтересах [PERSON], було відмовлено в отриманні Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 26 січня 2015 року її батька [PERSON] Зазначено, що після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №1226-2004 року в Першій горлівській державній нотаріальній конторі, але оригінал цієї справи залишився в зоні АТО на тимчасово окупованій території (а.с.14). Згідно зі звітом про оцінку майна - спірної квартири від 25 квітня 2016 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 61 752 грн. (а.с.20). Відповідно до відомостей спадкової справи №82-2015 після померлого 26 січня 2015 року, [PERSON] його донька [PERSON] зверталася з заявою про прийняття спадщини після свого батька до Першої горлівської державної нотаріальної контори (а.с.43). Як зазначено в листі Юридичного управління Донецької обласної державної адміністрації № 08/140 від 07 травня 2016 року, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Указом Президента України від 14 листопада 2014 № 875/2014 «Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» Кабінету Міністрів України доручено у тижневий строк ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей. Пунктом 3 цієї постанови Кабінету Міністрів України міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям доручено до 1 грудня 2014 року забезпечити переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Тимчасовим порядком встановлено, що переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня, у разі переміщення органу місцевого самоврядування за рішенням відповідної місцевої ради. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р (із змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а також перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Місто Горлівка включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Облдержадміністрація відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є місцевим органом виконавчої влади, якому статтею 35 цього ж Закону та статтею 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» заборонено втручатись у діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування під час здійснення ними повноважень, що віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Згідно із статтею 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, у районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів та інші повноваження, визначені цим Законом. Військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції. Військово-цивільна адміністрація м. Горлівки не утворювалась. Указом Президента України від 05 березня 2015 року № 123/2015 «Про утворення військово-цивільних адміністрацій» утворено Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію. У зв'язку із її утворенням, Донецька обласна державна адміністрація набула статусу Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, а її голова - статусу керівника цієї військово-цивільної адміністрації. Однак, обласна військово-цивільна адміністрація поряд із здійсненням повноважень місцевої державної адміністрації на території області здійснює лише деякі із повноважень, що віднесені до повноважень обласної ради, вичерпний перелік яких затверджений пунктом 3 статті 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації». Згідно із статтями 1, 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні ради представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (а.с.38-40). Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року підсудність цивільних справ місцевих судів м. Горлівка Донецької області визначена за Словянським міськрайонний судом Донецької області. В даному випадку спірне майно розташоване на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна Україні, а саме в м. Горлівка Донецької області. Відповідно до вимог статей 1216 і 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до\~ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. \~Згідно частини 3\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1\~статті 1270 Цивільного кодексу України\~для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Бабуся позивача [PERSON] померла 12 грудня 1999 року, про що було відомо батьку позивача [PERSON], проте відомості про його звернення до нотаріуса з відповідною заявою, до дня своєї смерті 26 січня 2015 року, відсутні. Згідно частини 1\~статті 1272 Цивільного кодексу України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу\~не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил\~глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців,\~\~які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа ВССУ від 16 травня 2013\~року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). За змістом норм\~статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4\~ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до\~ст.67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на вищезазначене спадкове майно, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині 1/2 житлової квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], оскільки при зверненні до суду та в судовому засіданні, суду не було надано відомостей, що [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч.3, 4\~ст.1268 ЦК України, після померлої матері [PERSON], копія спадкової справи після померлої не може бути на теперішній час оглянута судом, оскільки залишилась на тимчасово окупованій території. Судом вживались заходи щодо встановлення кола спадкоєців після померлої [PERSON], однак, жодних відомостей судом отримано не було, не надано таких відомостей і позивачем суду. Крім того, відомостей, що [PERSON] мешкав разом зі своєю матірю [PERSON] на момент її смерті - суду також не надано, і такі відомості не можуть бути витребувані судом з м. Горлівка Донецької області Частина 1ст. 55 Конституції України\~передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. З огляду на викладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем 1/2 права власності на квартиру № 61, що розташована в будинку №17 по проспекту Леніна в м.Горлівка Донецької області, що належала на праві власності батькові позивача - [PERSON] Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем 1/2 права власності на квартиру, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. На підставі ст.ст. 25, 328, 392, 1216, 1218, 1265, ч.5 1268, ч.3 ст.1296 ЦК України,

Outcome: partial