Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

01.07.2014 року між ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" в особі директора "Вінницької регіональної дирекції" філії [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір комплексного страхування урожаю сільськогосподарських культур, які засіяні на земельних ділянках з кадастровим номером [NUMBER], [NUMBER]. Після настання страхового випадку ПрАТ "СТ "Гарантія" відмовилось виплачувати позивачу страхове відшкодування за урожай соняшника в сумі 65 280 грн., а за урожай кукурудзи - 312 480 грн., що стало приводом для звернення [PERSON] до суду з позовом до Страховика про стягнення невиплаченого страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції. 26.05.2015 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області позов [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з ПрАТ "СТ "Гарантія" суму невиплаченого страхового відшкодування по соняшнику в сумі 65 280 грн., а також індекс інфляції за період з 18.10.2014 року по 16.03.2015 року в сумі 5 352 грн., в іншій частині відмовлено. 06.07.2017 року апеляційний суд Вінницької області скасував рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.05.2015 року в частині відмови [PERSON] в задоволенні позову і ухвалив в цій частині нове рішення, яким стягнув з ПрАТ "СТ "Гарантія" страхове відшкодування по кукурудзі в сумі 312 480 грн., а також індекс інфляції за період з 10.01.2015 року по 16.03.2015 року в сумі 9 686 грн. В решті рішення суд залишив без змін. Оскільки ПрАТ "СТ "Гарантія" прострочило виконання зобов'язань, позивач просить стягнути заборгованість в сумі 638 892 грн., з них: 227 087 грн. - заборгованість за інфляційними (соняшник - 39 242 грн., кукурудза - 187 845 грн.), 29 202 грн. - заборгованість за 3% річних (соняшник - 5 419 грн., кукурудза - 23 783 грн.), 382 603 грн. - заборгованість за неустойкою в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (соняшник - 69 482 грн., кукурудза - 313 122 грн.). В судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити. Представник ПрАТ "СТ "Гарантія" в судовому засіданні вказав на необґрунтованість позовних вимог при цьому зазначив, що [PERSON] не надав на вимогу Страховика документи на вирощування урожаю сільськогосподарських культур, які засіяні на земельних ділянках з кадастровим номером [NUMBER], [NUMBER], що згідно пункту 7.5.2 Договору надало Страховику право затримати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, при цьому це не вважається простроченням виконання ПрАТ "СТ "Гарантія" зобов'язань за Договором. Про відсутність факту таємного викрадення врожаю свідчить постанова слідчого Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 31.07.2017 року про закриття кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за заявою [PERSON] по факту викрадення урожаю застрахованих сільськогосподарських культур. За наведених вище обставин представник ПрАТ "СТ "Гарантія" вважає безпідставними вимоги [PERSON] про стягнення з Страховика інфляційних втрат та 3% річних, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на положеннях укладеного між сторонами Договору. Представник ПрАТ "СТ "Гарантія" також вважає необґрунтованою вимогу [PERSON] про стягнення з Страховика неустойки, яку позивач нарахував за кожен день прострочення виконання зобов'язань, при цьому останній проігнорував, що в пункті 9.2 Договору сторони погодили разове стягнення неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що за своїм змістом є штрафом, а не пенею. До вимоги [PERSON] про стягнення неустойки представник ПрАТ "СТ "Гарантія" просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 01.07.2014 року між ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" в особі директора "Вінницької регіональної дирекції" філії [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір комплексного страхування урожаю сільськогосподарських культур, які засіяні на земельних ділянках з кадастровим номером [NUMBER], [NUMBER]. Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування", страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У пункті 2.1 Договору визначено, що страховими ризиками є ризики отримання матеріальних збитків Страхувальником в результаті недосягнення запланованого (погодженого) рівня урожайності застрахованих сільськогосподарських культур внаслідок наступних випадків (страхових): 1) пожежі (в тому числі удару блискавки), крім лісових пожеж; 2) посухи; 3) протиправних дій осіб. 17.09.2014 року [PERSON] повідомив ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" про настання страхового випадку (а.с. 189), а саме, що в ніч з 16.09.2014 року на 17.09.2014 року було здійснено таємне викрадення урожаю соняшника із земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Про вказаний факт позивач також повідомив Липовецький РВ УМВС України у Вінницькій області з метою внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин (а.с. 190), що надалі було зроблено на підставі ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 30.10.2014 року. 09.12.2014 року [PERSON] повідомив ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" про настання страхового випадку (а.с. 192), а саме, що в період з 05.12.2014 року по 09.12.2014 року було здійснено таємне викрадення урожаю кукурудзи із земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Про вказаний факт позивач також повідомив Липовецький РВ УМВС України у Вінницькій області з метою внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин (а.с. 191), що надалі було зроблено на підставі ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 18.05.2015 року. За умовами Договору (пункт 7.7), виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком протягом 10 днів з моменту отримання всіх необхідних документів, що підтверджують розмір збитків, але не пізніше 30 календарних днів з моменту закінчення збору врожаю застрахованої сільгоспкультури. В цей же термін страхувальнику надсилається рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, де зазначаються причини такої відмови. У статті 991 ЦК України визначені випадки за наявності яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати. Договором страхування можуть бути передбачені і інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (частина 3 статті 991 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про страхування", підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Таким чином для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому. В порушення вимог частина 3 статті 991 ЦК України, а також пунктів 7.6, 7.7 Договору, ПрАТ "СТ "Гарантія" не виплатило [PERSON] страхове відшкодування, при цьому не надіслало Страхувальнику обґрунтованої відмови у виплаті такого відшкодування в строк визначений домовленістю сторін. Вищевказане стало підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом до ПрАТ "СТ "Гарантія" стягнення невиплаченого страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції. 26.05.2015 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області позов [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з ПрАТ "СТ "Гарантія" суму невиплаченого страхового відшкодування по соняшнику в сумі 65 280 грн., а також індекс інфляції за період з 18.10.2014 року по 16.03.2015 року в сумі 5 352 грн., в іншій частині відмовлено. 06.07.2017 року апеляційний суд Вінницької області скасував рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.05.2015 року в частині відмови [PERSON] в задоволенні позову і ухвалив в цій частині нове рішення, яким стягнув з ПрАТ "СТ "Гарантія" страхове відшкодування по кукурудзі в сумі 312 480 грн., а також індекс інфляції за період з 10.01.2015 року по 16.03.2015 року в сумі 9 686 грн. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведеною нормою ЦПК України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною 3 статті 61 ЦПК України, варто розуміти так, що учасники цивільного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Таким чином, учасники цивільного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача від доказування обставин настання страхового випадку, а також порушення (прострочення) ПрАТ "СТ "Гарантія" виконання зобов'язань за договором щодо виплати страхового відшкодування, оскільки вказані обставини встановлені вищевказаними судовими рішеннями, які набули законної сили. Правовідносини, які склались між сторонами з приводу відшкодування страхового зобов'язанням, за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, у разі прострочення Страховиком виплати належної суми страхового відшкодування, Страхувальник має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми страхового відшкодування, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-1003цс16 (постанова від 21.12.2016 року), яка згідно статті 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором, що також підтверджується судовими рішенням, які набули законної сили. Заборгованості ПрАТ "СТ "Гарантія" перед Страхувальником за індексом інфляції становить 227 088,27 грн., з них: -39 242,70 грн. - заборгованість нарахована на страхову виплату по соняшнику: Період розрахункуСума боргу (страхова виплата по соняшнику), грн.Інфляційне збільшення боргу, грн. 17.03.2015 - 24.07.201765280.0039242.70 -187 845,57 грн. - заборгованість нарахована на страхову виплату по кукурудзі: Період розрахункуСума боргу (страхова виплата по кукурудзі), грн.Інфляційне збільшення боргу, грн. 17.03.2015 - 24.07.2017312480.00187845.57 Оскільки позивач просить суд стягнути лише частину простроченої заборгованості за індексом інфляції в сумі 227 087,00 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Заборгованість за 3% річних становить 29 202,00 грн., з них: -5 419,00 грн. - заборгованість за 3% річних, що нарахована на страхову виплату по соняшнику в період з 18.10.2014 року по 24.07.2017 року: Період розрахункуСума боргу (страхова виплата по соняшнику), грн.3% річних, грн. 18.10.2014 - 24.07.201765280.005419.00 грн. -23 783,00 грн. - заборгованість за 3% річних, що нарахована на страхову виплату по кукурудзі в період з 10.01.2015 року по 24.07.2017 року: Період розрахункуСума боргу (страхова виплата по кукурудзі), грн.3% річних, грн. 10.01.2015 - 24.07.2017312480.0023783.00 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина 1 статті 992 ЦК України, ст. 20 ч.1 п.3 Закону України "Про страхування"). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частини друга статті 549 ЦК України). Зі змісту вищевказаної статті слідує, що пеня може бути встановлена тільки за такий вид порушення зобов'язання як прострочення виконання, в той час як штраф встановлюється за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання. У пункті 9.2 Договору сторони передбачили, що в разі несвоєчасної виплати Страховиком страхового відшкодування, останній повинен сплатити на користь Страхувальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що в пункті 9.2 Договору сторони передбачили відповідальність Страховика у вигляді неустойки як пені, оскільки відповідальність передбачена за несвоєчасне виконання зобов'язань, а не невиконання чи неналежне виконання зобов'язань. Представник ПрАТ "СТ "Гарантія" просив суд застосувати до вимоги про стягнення неустойки наслідки спливу строку позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Позивач вправі пред'явити свої вимоги, пов'язані з порушенням зобов'язання, протягом строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-3006цс15 (постанова від 08.06.2016 року), яка згідно статті 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Судом встановлено, що строк виконання зобов'язань за Договором для Страховика настав по закінченню строку, визначеного у пункті 7.7 Договору, а саме для виплати страхового відшкодування по соняшнику - 18.10.2014 року, а по кукурудзі - 10.01.2015 року, про що також вказано в судових рішеннях, що набули законної сили. Отже, перебіг позовної давності почався з вказаних дат (днів, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання). Позивач звернувся до суду 26.07.2017 року, у зв'язку з чим до вимоги про стягнення неустойки підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовної давності, оскільки на цьому наполягає представник ПрАТ "СТ "Гарантія". Таким чином на користь Страхувальника підлягає стягненню неустойка (пеня) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в межах 12 місяців, що передували дню звернення позивача з позовом до суду, тобто за період з 26.07.2016 року по 24.07.2017 року (дата по яку позивач здійснив нарахування неустойки згідно пред'явленого позову), що становить 105 037,97 грн., з них: -18 151,41 грн. - заборгованість за неустойкою (пеня) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка нарахована на страхову виплату по соняшнику за період з 26.07.2016 року по 24.07.2017 року: Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн. 26.07.2016 - 28.07.201616.53177.06 грн. 29.07.2016 - 15.09.201615.5492716.72 грн. 16.09.2016 - 27.10.201615422253.50 грн. 28.10.2016 - 07.12.201614412053.19 грн. 08.12.2016 - 25.01.201714492453.81 грн. 26.01.2017 - 01.03.201714351752.72 грн. 02.03.2017 - 13.04.201714432153.35 грн. 14.04.2017 - 25.05.201713421953.03 грн. 26.05.2017 - 06.07.201712.5421877.92 грн. 07.07.2017 - 24.07.201712.517760.11 грн. Всього пені:18151.41 грн. -86 886,56 грн. - заборгованість за неустойкою в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка нарахована на страхову виплату по кукурудзі за період з 26.07.2016 року по 24.07.2017 року: Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн. 26.07.2016 - 28.07.201616.53847.55 грн. 29.07.2016 - 15.09.201615.54913004.30 грн. 16.09.2016 - 27.10.2016154210786.98 грн. 28.10.2016 - 07.12.201614419828.14 грн. 08.12.2016 - 25.01.2017144911745.82 грн. 26.01.2017 - 01.03.201714358389.87 грн. 02.03.2017 - 13.04.2017144310307.56 грн. 14.04.2017 - 25.05.201713429348.72 грн. 26.05.2017 - 06.07.201712.5428989.15 грн. 07.07.2017 - 24.07.201712.5173638.47 грн. Всього пені:86886.56 грн. Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що з ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" на користь [PERSON] слід стягнути 361 326,97 грн., з них: 227 087,00 грн. - заборгованість за індексом інфляції, 29 202,00 грн. - заборгованість за 3% річних, 105 037,97 грн. - заборгованість за неустойкою (пеня). В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи те, що згідно частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору, його у відповідності до частини 3 статті 88 ЦПК України слід стягнути з ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 613,27 грн. (6 388,92 грн. * 361 326,97 грн. / 638 892 грн.).

Outcome: partial