Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 07 вересня 2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, за час перебування у шлюбі між сторонами виникали непорозуміння та конфлікти через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Позивач вирішила розірвати шлюб, оскільки він носить лише формальний характер, подальше його збереження є недоцільним, так як це суперечить її інтересам, тому позивач звернулась до суду із даним позовом та просила розірвати шлюб. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 22 травня 2020 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. Окрім того, [PERSON] , яка є рідною матір`ю позивача, суду пояснила, що після народження третьої дитини, та смерті батька позивача, відносини із відповідачем у позивача почали погіршуватись, відповідач почав застосовувати до позивача фізичну силу, підтвердженням того, є звернення до лікарів із діагнозом забій ребер, у зв`язку з чим викликалась поліція, але оскільки позивач не бажала настання негативних наслідків відносно відповідача, не зазначала, про такі тілесні ушкодження поліції і заяви позивач про це не писала. Представник позивача [PERSON] зазначила, що її донька неодноразово під час сварок із відповідачем їй телефонувала та просила про допомогу. Зі слів позивача їй стало відомо і про моральний тиск зі сторони відповідача, який натякав позивачу про суїцид. У квітні 2018 року сторони перестали проживати разом. Наміру надалі підтримувати сімейні відносини позивач не бажає. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, але на запитання суду відмовився від надання строку на примирення. Суду пояснив, що після одруження із позивачем, вони проживали спочатку у його батьків, а у 2012 році переїхали проживати до квартири тещі [PERSON] , та проживали там два роки. 09 січня 2015 року коли перший поверх будинку на масиві садівничих товариств "Ялинка", садового товариства "Радуга" був побудований на стільки, що там можливо було проживати вони із позивачем та дітьми переїхали у будинок. [INFO] народжується в них третя дитина син - [PERSON] , а [INFO] помирає батько позивача. Це була дуже велика втрата в сім`ї, оскільки саме батько допомагав і сім`ї [PERSON] , і на думку відповідача стримував у "допомозі" свою дружину [PERSON] , оскільки остання постійно та безпосередньо приймала участь у житті сім"ї [PERSON] . Відповідач пояснив, що на його думку вказана втрата і вплинула на емоційний стан позивача. Щодо завдання тілесних ушкоджень своїй дружині відповідач категорично заперечував, на його думку наведені обставини це тільки припущення представника позивача [PERSON] . Щодо слів про суїцид зазначив, що це були лише емоційні висловлювання і не більше. Також відповідач суду пояснив, що дійсно він у квітні 2018 року змушений був покинути будинок в якому проживав зі своєю дружиною та дітьми, із-за постійного тиску зі сторони тещі, але приймав участь у вихованні та утриманні дітей. Суду зазначив, що його дружина 26 червня 2019 року поїхала проживати та на заробітки у Турцію. Він також у період з 20 липня 2019 року по 20 серпня 2019 року, на скільки дозволяла відпустка, знаходився у Турції, проживав разом із дружиною та дітьми. Але вони так і не знайшли порозуміння та шлюбні стосунки не відновили. Суд, вислухавши представників позивача, відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 вересня 2011 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 598, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 5). Від спільного подружнього життя у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 801, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 828, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 37, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6, 7, 8). Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони не проживають разом із квітня 2018 року. За період з квітня 2018 року по 10 липня 2020 року будь якого порозуміння між собою не знайшли, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, продовжують проживати окремо, позивач не бажає продовжувати спільне сімейне життя із відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження ш любу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванняшлюбу, визнанняйогонедійсним та поділспільного майна подружжя"від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, щоохоронасім`ї державною полягає, зокрема, в тому, щошлюбможе бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщовстановлено, що подальше спільнежиттяподружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Позивач не наполягає на стягненні із відповідача на її користь сплаченого судового збору, а тому суд його не стягує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved