Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що в період з 2006 року по 2012 рік вона перебувала у незареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від цього шлюбу мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання їх стосунків, діти проживають з нею. Станом на 01.03.2019 у відповідача мається заборгованість по сплаті аліментів у сумі 18869,70 грн. Позивач стверджує, що батько дітей [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, а саме не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або іншої участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, навчанням та здоров`ям. Крім того, у період їх спільного проживання відповідач бив її та дітей, погрожував та принижував позивачку. Вважає, що у зв`язку з ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків та жорстоким поводженням із дітьми є підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Враховуючи викладене позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути на її користь сплачений судовий збір у справі. Ухвалою судді від 22.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі. Згідно ухвали суду від 08.07.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що батько не цікавиться життям та навчанням дітей, не відвідує дітей із 2012 року. Крім того у період спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями та неодноразово бив її та дітей. В судове засідання представник органу опіки та піклування Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні спору покладаються на розсуд суду. 26.09.2019 від [PERSON] до суду надійшла письмова заява, про те, що він не заперечує проти позову, погоджується із позбавленням стосовно нього батьківських прав. В судовому засіданні 21.10.2019 відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Повідомив суду, що він не бажає приймати участь у житті дітей. Відзив до суду не надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] з 2006 року по 2012 рік перебували у незареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Після розірвання стосунків із відповідачем діти залишилися проживати з матір`ю. На виконанні у Чутівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавчий лист №627/1474/16-ц виданий 09.11.2016 Краснокутським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] спочатку в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , а потім по ј частині всіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.10.2016. Як вбачається із довідки-розрахунку №86 виданої старшим державним виконавцем Чутівського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області, Лазірською Ю.С., у відповідача [PERSON] станом на 01.03.2018 мається заборгованість щодо сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 18869,70 грн (а.с.11). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п. 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої Україною 27.02.1991 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, а саме повідомлення завідуючої Скибівським ФАП [PERSON] , 21.05.2012 нею було виявлено факт нанесення відповідачем [PERSON] тілесних ушкоджень своїй доньці [PERSON] , 2006 р.н. 31.05.2012 сільським головою Скибівської сільської ради, [PERSON] було направлено інформацію до Служби у справах дітей Чутівської РДА, щодо виявлення факту нанесення тілесних ушкоджень батьком [PERSON] своїм дітям, крім того за даним фактом сільським головою було повідомлено дільничного інспектора міліції [PERSON] (а.с.12-13). Згідно висновків, що містяться в актах обстеження умов проживання від 22.05.2012 та 11.07.2012, проведених соціальними службами, встановлено, що батько [PERSON] схильний до насильства в сім`ї у відношення дружини та своїх дітей. За результатом огляду працівниками РВ УМВС проведена бесіда із [PERSON] щодо виявлених фактів жорстокого поводження в сім`ї. В подальшому відповідач [PERSON] залишив сім`ю (а.с14-15). Доказів на спростування вищевказаних обставин щодо вчинення насильства стосовно дружини та дітей, що мало місце у 2012 році, відповідачем до суду не надано. Судом встановлено, що з моменту розпаду сім`ї, а саме з 2012 року відповідач [PERSON] всього декілька разів бачив своїх дітей, сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Як повідомив сам [PERSON] він не приймає жодної участі у вихованні своїх дітей. Обґрунтованих обставин щодо такої поведінки відповідач суду не повідомив. Пояснити причини, що слугували ухиленню батька від передбачених законом обов`язків щодо виховання дітей, в суді не зміг, що дає підстави вважати нехтування останнім своїм обов`язками. Суд також погоджується із посиланнями позивача на ту обставину, що батько жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток. Дані обставини зокрема підтверджуються документами наданими: Костянтинівським ліцеєм Краснокутської районної ради Харківської області, а саме: довідкою від 20.02.2019 №01-20/11 та Характеристикою стосовно [PERSON] , 2006 р.н. та Характеристикою Слобідської ЗОШ Краснокутського району Харківської області від 25.02.2019 за №01-21/18 (а.с.16-18). Крім того судом встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю, щороку йому необхідно проходити медичні обстеження та в подальшому проходити довготривале лікування, що підтверджується копією виписок з медичної картки (а.с.71-73). Відповідач [PERSON] , крім того, що має заборгованість по аліментах, жодним чином не надає матеріальну чи іншу посильну трудову допомогу [PERSON] у лікуванні сина. Частиною 2 ст. 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Діти: [PERSON] та [PERSON] в суді висловили свою думку та повідомили суду, що хочуть проживати вдома із своєю мамою. Діти також зазначили про те, що вони не бажають проживати та спілкуватися із своїм батьком [PERSON] . Згідно з висновком наданого органом опіки та піклування Краснокутської районної державної адміністрації від 16.05.2019, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.44). Стосовно наданого висновку, суд зазначає наступне. Даний документ не містить жодних обґрунтувань прийнятого рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та інформації щодо заслуховування думки обох батьків з цього приводу. Суд наголошує, що в силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, оскільки даний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Крім того, даний висновок не узгоджується з обставинами встановленими судом у даній справі, а саме: визнання відповідачем позову, позицією дітей, які категорично заперечили факт того, що батько з ними спілкується та надає матеріальну та іншу допомогу. Суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей, злісно ухиляється від обов`язків по їх вихованню та матеріальному утриманню. А сам факт визнання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про відсутність його інтересу до дітей. Таким чином, внаслідок негативної поведінки батька, його бездіяльності та безвідповідальності малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] , позбавлені батьківської турботи та опіки, права жити і повноцінно розвиватись у сімейному оточенні, що гарантується кожній дитині ст.11 Закону України «Про охорону дитинства». З урахуванням наведеного, суд вважає, що встановлені в суді обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно дітей. Встановивши наявність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дітей не заперечує проти позбавлення батьківських прав та не бажає приймати участь у вихованні дітей, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до вимог ст. 169 СК України батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно квитанції № 0.0.1320578719.1 від 10.04.2019, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому стягненню з відповідача підлягає 768,40 грн.

Outcome: approved