Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]; позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]; передати малолітню дитину [PERSON], [INFO] - Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради; стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь майбутнього опікуна, до досягнення дитиною повноліття; стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь майбутнього опікуна, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачі є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей, як така, яка перебуває у складних життєвих обставинах з підстав проживання в сім'ї у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Згідно з розпорядженням голови адміністрації Дніпровського району міської ради від 06.05.2016 №38-р, малолітню [PERSON] влаштовано до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» тимчасово, за заявою матері, у зв'язку з тяжкими матеріально-побутовими умовами. Дівчинка знаходиться в закладі по теперішній час. Батьки малолітньої дитини самоусунулись від виховання своєї малолітньої доньки, не займаються її вихованням, розвитком та утриманням. Батько [PERSON] проживає у м. Ковель, а мати [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби. Враховуючи, що відповідачі свідомо уникають та нехтують виконанням своїх батьківських обов'язків з виховання дитини, які передбачені законодавством та загальними моральними засадами суспільства, не піклуються про свою доньку, вважають за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої дитини. Представник позивача в судове засідання не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала частково в частині позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів не визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання. Представники третіх осіб, в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, Заводський районний у місті Кам'янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області причини своєї неявки суду не повідомляв. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, з'ясувавши думку сторін у справі, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів. Крім того, враховуючи малолітній вік дитини, рівень її розвитку щодо можливості висловити свою думку з приводу спору, та те що особиста участь в розгляді даної справи може завдати дитині душевного болю, надмірну емоційність та хвилювання, суд вважає, що особиста участь дитини в розгляді даної справи недоцільна. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], після розлучення сторін відповідач [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, актовий запис № 797 (а.с. 10), свідоцтвом про шлюб відповідачів, актовий запис № 305 (а.с. 14), рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.04.2016 року (а.с. 15-16). Згідно з розпорядженням голови адміністрації Дніпровського району міської ради від 06.05.2016 №38-р, малолітню [PERSON] влаштовано до КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» тимчасово, за заявою матері, у зв'язку з тяжкими матеріально-побутовими умовами. Дівчинка знаходиться в закладі по теперішній час (а.с. 17-18). Згідно повідомлення КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» № 108 від 10.02.2017 року (а.с. 19) за період з 06.05.2016 року по теперішній час малолітню [PERSON] мати відвідала п'ять разів і з 06.11.2016 року по теперішній час жодного разу не приходила до дитини, не цікавилась її станом здоров'я. Згідна довідки КЗОЗ "ЦПСМД № 3" від 12.11.2015 р. № 247/1-01 мати [PERSON], [INFO], ін'єкційно вживала наркотичні засоби, вела аморальний спосіб життя (а.с. 20). За інформацією КЗ «Кам'янеька міська лікарня №1» ДОР від 12.03.2016р. вих. №444/05/04 (а.с. 21 оберт), [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря нарколога з 2014 року, діагноз: Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів, синдром залежності F11.2 відповідно міжнародної класифікації хвороб - 10 «Психічні розлади та розлади поведінки» (клас. V) 1999 р. В своїх заявах до суду та Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради (а.с. 18) відповідач [PERSON] не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з часу знаходження малолітньої дочки [PERSON] у КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» з донькою не спілкувався і не бачився, не цікавився її життям, участі у вихованні та утриманні дитини не приймав. Отже, відповідач [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки не виконує, і не здійснює жодних дій спрямованих на її виховання. Крім цього, обставини свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: листом Дніпродзержинського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей молоді (а.с. 21), постановами Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 184 КУпАП (а.с. 22, 23), Актом обстеження умов проживання від 13.11.2015 року (а.с. 24), довідками відвідування сім'ї та дитини від 22.04.2016 року (а.с. 25), попередженнями [PERSON] від 13.11.2015 року, 22.04.2016 року, 04.05.2016 року, 20.10.2016 року, 27.03.2017 року. Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачам у виконанні ними своїх батьківських обов'язків, та наявність будь-яких їх звернень до органів міліції або Служби у справах дітей з цього приводу. Згідно висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 6-11/312 від 11.04.2017 року, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON], [PERSON], у відношенні їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Враховуючи вищенаведене, суд вважає вказані позивачем в позові обставини щодо самоусунення відповідачів від виховання, розвитку та утримання їх доньки [PERSON], і ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, вживання матір'ю дитини наркотичних засобів - достовірними і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи встановлені по справі обставини, визнання відповідачем [PERSON] позову і її згоду на позбавлення батьківських прав, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача [PERSON], підтримання позову третіми особами, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачі по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на них, як батьків, обов'язків, ухилялися і продовжують ухилятися від їх виконання, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення з них аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, і одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно частини 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід дитини, повнолітні брати та сестри, інші родичі. Згідно частини 6 ст. 167 СК України, дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ч. 1 ст. 183 СК України розмір аліментів у частині заробітку(доходу) матері або батька визначається судом. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідачів займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про їх намір змінити спосіб свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи питання про передачу дитини, суд визнає ці вимоги обгрунтованими виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч. 5 ст. 167). З урахуванням викладеного, враховуючи відсутність відомостей про рідних відповідачів які бажають стати опікуном дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині передачі дитини підлягають задоволенню, та вважає за необхідне передати дитину органам опіки та піклування для подальшого її влаштування і вирішення питання про призначення опікуна. Щодо стягнення з відповідачів аліментів на користь майбутнього опікуна, суд вважає необхідним задовольнити повністю ці позовні вимоги виходячи з наступного. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. З цих підстав, допускається можливість стягнення аліментів на користь майбутнього опікуна з метою захисту прав дітей. Слід зазначити, що якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітньої доньки на користь майбутнього опікуна, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу кожного з них. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, несуть відповідачі в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved