Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив і в обґрунтування якого зазначив, що 07 грудня 2011 року був прийнятий на роботу на посаду спеціаліста по закупівлі сировини в ТОВ «Мета». 02.12.2015 року позивач звернувся в міську клінічну лікарню №2 з приводу погіршення здоров'я, у лікарні йому був поставлений діагноз і виданий листок непрацездатності № 988025 відповідно до якого він повинен був приступити до роботи 15.12.2015 року. Вранці 15.12.2015 року позивач прийшов на роботу в ТОВ «Мета» для того, щоб приступити до виконання своїх трудових обов'язків, надати лист непрацездатності, але співробітники відділу безпеки підприємства йому повідомили, що він звільнений за прогули і не допустили до роботи. В той же день він намагався потрапити на прийом до директора підприємства і надання пояснень, що прогулу в даному випадку не має, але його ознайомили з наказом про звільнення №483/1 від 01.12.2015 р. відповідно до якого позивач звільнений з 01.12.2015 року за прогул без поважної причини у відповідності до ст.40 КЗПП України, видали на руки трудову книжку і на територію підприємства не допустили. В наказі №483/1 від 01.12.2015 р. зазначено, що він не з'являвся на роботі з 30.11.2015 року, документи про виправдання до підприємства не надавав. 30.11.2015 року і 01.12.2015року позивач знаходився на роботі, з ранку реєструвався в журналі виходу на роботу співробітників ТОВ «Мета» виконував свої трудові обов'язки, у відповідності до специфіки робочого процесу він міг відлучатися з території підприємства для зустрічі з постачальниками металобрухту, його допускала на територію підприємства охорона, він здійснював телефонні дзвінки зі свого телефону на телефонні номери співробітників підприємства, телефонний номер яким він користувався є корпоративним і його не відключали в період 30.11-01.12.2015 року, йому з керівництва підприємства або з відділу кадрів ніхто не телефонував, і не запрошував до себе для надання пояснень з приводу додержання ним трудової дисципліни, але незважаючи на це його безпідставно звільнили з підприємства. Тому просив суд поновити на роботі в ТОВ «Мета» у зв'язку з відсутністю законної підстави для звільнення за ч. 4 ст. 40 КзПП України, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.1.2015 року по 18.04.2016 року за 97 днів в сумі 45 934, 35 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили поновити [PERSON] на роботі, в частині розміру середнього заробітку позов уточнили і просили стягнути з відповідача 45 144 грн. 77 коп. - середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки при розрахунку суми в уточненому позові було допущено арифметичну помилку. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ "Мета" - Сириця І.Ю. проти позову заперечував, зазначив, що підприємство заборгованості з заробітної плати перед [PERSON] на момент його звільнення не мало, провело остаточний розрахунок при його звільненні. Зазначив, що [PERSON] допустив прогул, 30.11.2015 року більше трьох годин він був відсутній на робочому місці, на зв'язок не виходив. Наступного дня від дачі пояснень відмовився, було складено акт. тому його законно було звільнено з займаної посади. Проти правильності уточненої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу -45 144 грн. 77 коп., не заперечував. У задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що [PERSON] з 07.12.2011 року по 01.12.2015 року перебував у трудових відносинах з ТОВ "Мета". Так, відповідно до наказу № 19 від 07.12.2011 року він був прийнятий на посаду спеціаліста по закупівлі сировини в ТОВ «Мета» (а.с. 28). На підставі наказу № 483/1 від 01.12.2015 року [PERSON] звільнено за прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 01.12.2015 року. У наказі зазначено, що спеціаліст по закупівлі сировини [PERSON] з 30.11.2015 на роботу не виходить, документів про поважність причини відсутності не надав, чим допустив прогул буз поважних причин (а.с. 3). З копії трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім'я [PERSON] вбачається у запису № 29, що він був прийнятий на посаду спеціаліста по закупівлі сировини - 07.10.2011 року (наказ № 19 від 07.12.2011 року) та 01.12.2015 року звільнений за прогул п.4 ст. 40 КЗпП України (наказ № 483/1 від 01.12.2015 року) - запис у книжці № 30 (а.с. 5-6). Спірним, відповідно до позову, є період з 30.11.2015 року по день звільнення, тобто до 01.12.2015 року включно, за який, як зазначив позивач, він перебував на роботі, зареєструвався у журналі виходу на роботу співробітників ТОВ «Мета» та виконував свої трудові обов'язки. Відповідно до ст. 40 п. 4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Судом встановлено, що відповідно до Правил внутрішнього розпорядку для робітників ТОВ «Мета», затвердженого 23.11.2011 року, на підприємстві існує три режими роботи. Один з них, за яким працював [PERSON], встановлений з 40-годиннгою робочою неділею, з тривалістю робочого часу 8 годин з 8-00 до 16-30, з перервою з 12-00 до 12-30 та двома вихідними днями (субота та неділя). Заперечуючи проти позову, на підтвердження відсутності [PERSON] на робочому місці 30.11.2015 року та 01.12.2015 року, відповідач надав суду світлокопії актів про відсутність на робочому місці: - від 30.11.2015 року про те, що [PERSON] був відсутній на робочому місці з 11-10 до 17-00 години - (а.с. 30); - від 01.12.2015 року про те, що [PERSON] був відсутній на робочому місці з 10-50 години до 17-00 години - (а.с. 31); - 01.12.2015 року про відмову [PERSON] надати пояснення щодо його відсутності на робочому місці 30.11.2015 року та 01.12.2015 року - (а.с. 32). У судовому засіданні допитана у якості свідка [PERSON], дала свідчення про те, що на ТОВ «Мета» працює менеджером персоналу, охарактеризувала [PERSON], таким, що постійно порушує правила внутрішнього розпорядку, знаючи про графік роботи, маючи робоче місце в кабінеті № 7, на роботу постійно приходить з запізненням і до завершення робочого часу покидає своє робоче місце, на телефонні дзвінки не відповідає. У зв'язку з допущеними прогулами були складені акти 30.11.2015 року та 01.12.2015 року про його відсутність на робочому місці. Від ознайомлення з актами [PERSON] відмовився, про що 01.12.2015 року було складено акт. На підтвердження своїх заперечень, відповідачем надано Журнал виходу на роботу співробітників ТОВ «Мета», оригінал якого оглянутий в судовому засіданні, з якого вбачається, що 30.11.2015 року [PERSON] прийшов на роботу о 10-00 годині та об 11-10 годині вийшов з роботи; 01.12.2015 року прийшов на роботу о 08-45 годині та о 10-45 годині вийшов з роботи (а.с. 40-42). Зазначені періоди зазначені і у складених 30.11.2015 та 01.12.2015 року актах. Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: ) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 149 КЗпП України визначений порядок застосування дисциплінарних стягнень, відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як встановлено у судовому засіданні, 01.12.2015 року [PERSON] перебував на робочому місці з 08.45 до 10.45. Суду не надано доказів того, що у вказаний час [PERSON] був ознайомлений з актом від 30.11.2015 року і йому було запропоновано дати пояснення з приводу підстав відсутності на робочому місці. Адміністрацією 01.12.2015 року був складений акт, без зазначення часу його складання, про відмову [PERSON] дати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місці протягом 30.11.2015 року та 01.12.2015 року. В той час, коли, відповідно до акту від 01.12.2015 року, [PERSON] залишив робоче місце у 10 годин і був відсутній до 17.00, акт було складено о 17.10. Таким чином, суд вважає недоведеним виконання відповідачем вимог ст.149 КЗпП України. Суд вважає, що при обранні виду стягнення відповідач не перевірив належним чином наявність або відсутність дисциплінарного проступку, обставини, за яких [PERSON] був відсутній на робочому місці протягом робочого часу 30.11.2015 та 01.12.2015 року, формально склав акт про відмову дати пояснення з приводу відсутності на робочому місці. Відповідно до посадової інструкції спеціаліста по закупівлі сировини до про садових обов'язків [PERSON] входило здійснення правильного оформлення документації, пов'язаної з закупкою та поставкою металобрухту, забезпечення завозу лому та відходів металу від поставщиків транспортом підприємства відповідно до отриманих заявок, забезпечувати укладання договорів з закріпленими підприємствами на встановлений об'єм закупівлі лому та відходів металу, слідкувати за своєчасним оформлення специфікації, вивчати всі джерела брухтостворення закріплених брухтомосдатчиків у межах області та за її межами тощо. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON], підприємство має дві адреси: вул. Біологічна, 7 та вул. Лодзинській, 7а м. Харкова, на кожній з них є журнали виходу - уходу з роботи, які знаходяться на пропускному пункті у охоронця. На підприємстві працює два заготівника [PERSON] та [PERSON] У заготівників не має свого робочого місця: кабінету, стола. До його повноважень входить укладання договорів по заготівлі металобрухту, його поставці, перевезенню. Тобто робота пов'язана з постійними роз'їздами по місту і далі, має корпоративний телефон і 30.11.2015 року неодноразово спілкувався з робочих питань, в тому числі і з керівництвом. [PERSON] 30.11.2015 року пропонувала йому написати заяву за власним бажанням, але він відмовився. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] дав свідчення про те, що працює у службі безпеки підприємства «Мета» і протягом трьох років знає [PERSON] На підприємстві існує відео контроль та журнал приходу - уходу з роботи, де обов'язково відмічаються всі працівники. Спочатку у заготівників був свій робочий кабінет, але протягом останніх шести місяці вони свого робочого місця не мають. На підприємстві в Харкові два заготівника. До [PERSON] нарікань з приводу його роботи не було, за показники у роботі він отримував премії. Йому відомо, що у зв'язку із зміною керівництва у головному офісі, виник конфлікт, [PERSON], яка є начальником відділу кадрів, говорила йому про те, що [PERSON] не ходить на роботу. У судовому засіданні досліджено оригінал журналу обліку приходу та уходу з працівників (обліку робочого часу) і встановлено, що період часу, який [PERSON] перебував на робочому місці на підприємстві 30.11.2015 року та 01.12.2015 року, такий самий, як і у інші робочі дні. Так, наприклад 01.10.2015 року [PERSON] перебував на підприємстві з 11.40 до 13.10, 02.10.2-015 року - з 11.10 до 10.10 та з 12.10 до 14.10, потім знаходився у відпустці. 23.10.2015 року [PERSON] прибув на підприємство о 9.55 і перебував до 10.20, 26.10.2015 року - з 10.00 до 11.25, 27.10.2015 року - з 10.00 до 11.35 і у всі робочі дні до складання акту аналогічні періоди перебування на підприємстві. Аналогічні періоди реєстрації приходу та уходу х підприємства у другового заготівника [PERSON] Як встановлено, що у такому графіку [PERSON] працював і до жовтня 2015 року. За показники у роботі у грудні, березні, травні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2015 року [PERSON] була нарахована премія у загальному розмірі 31120,91 грн. (а.с. 64). Суд вважає, що відповідач не довів, що у визначені в наказі про звільнення дні мали місце прогули. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за прогули, допущені 30.11.2015 та 01.12.2015 року. Тому позов в частині поновлення на роботі підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше, як за один рік. Відповідно до довідки, нарахована заробітна плата [PERSON] за червень-листопад 2015 року урахуванням відпускних та компенсації при звільненні за невикористану відпустку склала: червень 2015 - 4 320,00 грн.; липень 2015 - 4 320,00 грн.; серпень 2015 - 14 922, 14 грн.; вересень 2015 - 7 034, 26 грн. ; жовтень 2015 -16 751, 98 грн.; листопад 2015 - 7 104,70 грн. Таким чином, загальна сума заробітної плати склала - 54 458, 08 грн. Середньогодинна заробітна плата - 59, 19357 грн., середньоденна заробітна плата - 473, 54852 грн. (а.с.63 ). Позивач після надання вищезазначеної довідки про заробітну плату, відповідно позову зі збільшеними вимогами, просив стягнути з ТОВ "Мета" середній заробіток згідно із заробітною платою за період з 30.11.2015 року по 18.04.2016 року - 45 934, 35 грн. У судовому засіданні позивач та його представник уточнили суму стягнення і просили стягнути 45 144, 77 коп., пояснивши допущеною раніше арифметичною помилкою. Представник відповідача проти правильності нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 45 144, 77 коп., не заперечував. Суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, як доведений та обґрунтований. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ТОВ "Мета" на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved