Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач у грудні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є мешканкою будинку №30 по вул.Миру в м.Тростянець і є споживачем природного газу відповідно до договору №1220100108 від 12.11.2014 року про надання послуг з газопостачання, укладеного з газовим господарством, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» в особі начальника Охтирського управління по експлуатації газового господарства зобов'язувалося безперервно надавати послуги з постачання природного газу, а я в свою чергу зобов'язувалася своєчасно здійснювати оплату за спожитий природній газ і користування послугами за встановленими згідно із законодавством цінами в термін і на умовах, передбачених цим договором. 24.04.2017 року працівниками відділу обслуговування вузлів обліку газу Охтирського відділення ПАТ «Сумигаз» було проведено демонтаж газового лічильника Gallus - G 2,5, заводський номер 1169458, 2005 року випуску, з метою проведення періодичної повірки. На час проведення періодичної повірки, замість лічильника позивача було встановлено лічильник з обмінного фонду ПАТ «Сумигаз». 27.06.2017 [PERSON] повідомлено про визнання її лічильника непридатним для подальшої експлуатації та ремонту через невідповідність ДСТУ 3336-96, та необхідність повернути лічильник з обмінного фонду ПАТ «Сумигаз». З огляду на те, що визначений Кодексом газорозподільних систем строк для встановлення мені Оператором ГРМ власного розрахункового лічильника минув, позивач звернулася листом від 30.08.2017 року до відповідача в особі Тростянецької дільниці Охтирського відділення ПАТ «Сумигаз» з вимогою пояснити причини невиконання вимог чинного законодавства та вчинення певних дій. Попри те, що зазначений лист відповідно до повідомлення про вручення, вручене 31.08.2017, відповіді позивачу не надійшло. Зазначені вище дії та послідуюча бездіяльність відповідача на думку позивача підпадає під ознаки нав'язування умов одержання послуги від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, причому використовуючи монопольне становище відповідач нав'язує незаконні умови отримання послуги - бездіє стосовно встановленого законодавством обов'язку по встановленню споживачеві власного розрахункового лічильника, чим перекладає витрати на забезпечення комерційного обліку природного газу на споживача, і спонукає споживача до встановлення розрахункового лічильника за рахунок споживача. Таким чином, відповідач становить споживача у нерівне становище з надаванням послуги, і порушує принцип рівності сторін договору. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати порушеним право споживача послуг з газопостачання [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], та зобовязати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" безкоштовно встановити власний (придбаний за кошти ПАТ "Сумигаз") розрахунковий лічильник газу (типорозміром не більше лічильника газу побутового споживання) для подальших комерційних розрахунків споживачеві [PERSON], за адресою: [ADDRESS] протягом одного місяця з дня прийняття рішення судом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. [PERSON] додатково пояснила, що відповідач неправильно вважає, що залишення лічильника з обмінного фонду є належним виконанням ним положень п. 4 глави 8 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Однак, зазначене не відповідає дійсності, оскільки призначення лічильника з обмінного фонду чітко визначено зазначеним вище пунктом Кодексу: «На період зняття лічильника газу для проведення періодичної повірки Оператор ГРМ встановлює лічильники газу з обмінного фонду». Станом на теперішній час між позивачем та ПАТ «Сумигаз» діє договір від 12.11.2014 року, що укладений на 5 років. Проте, ПАТ «Сумигаз» не виконав вимог постанови, не привів у відповідність до неї договірні відносини, аж до моменту призначення даної справи до розгляду. До цього часу відповідача влаштовував попередній договір, всі оплати за газ приймалися на підставі нього. 22.12.2017 позивачу було принесено інформаційний лист із заявою приєднанням, змушуючи підписати яку, її підштовхували визнати лічильник з обмінного фонду її розрахунковим, а відтак нівелювати позовні вимоги. Позивач не може погодитися з залишенням лічильника з обмінного фонду з ряду причин: на цей лічильник немає жодних документів, він 2006 року випуску та має сліди корозії, використання його небезпечне, залишення такого лічильника не передбачено Кодексом, а отже незаконне; повідомленням від червня 2017 її повідомлено, що це власність ПАТ «Сумигаз» і слід вирішити питання про подальшу заміну лічильника. Позивач вважає, що зняти цей лічильник оператор ГРМ може у будь-який момент. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні, а судові витрати покласти на позивача. Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову посилалась на те, що 24.04.2017 в помешканні позивача представниками ПАТ «Сумигаз» було проведено демонтаж газового лічильника GALLUS G-2,5, 2005 року випуску, з метою проведення планової періодичної повірки. На час проведення повірки замість лічильника газу споживача був встановлений лічильник газу ПАТ «Сумигаз» з обмінного фонду GALLUS G-4, 2006 року випуску. На період зняття лічильника газу для проведення періодичної повірки у Оператора ГРМ була можливість встановити лічильник газу з обмінного фонду, тому у подальшому відповідно до пункту 4 глави 8 розділу Х Кодексу ГРМ після того як лічильник газу, що перебував у власності позивача як побутового споживача, був визнаний відповідним органом у сфері метрології та метрологічної діяльності, непридатним до подальшої експлуатації, ПАТ «Сумигаз» письмово повідомило споживача про рішення щодо недоцільність ремонту лічильника (ураховуючи технічні та економічні чинники) та залишило споживачу власний розрахунковий лічильник газу (придбаний за власні кошти) для подальших комерційних розрахунків. Установлений лічильник є власністю відповідача, тому жодних документів на нього позивачу не було передано, оскільки такі документи мають зберігатись у власника, установлений лічильник пройшов всі перевірки, є придбаним та безпечним для використання, відповідач знімати його не збирається, оскільки це незаконно. Посилання позивача на договір від 12.11.2014 року є помилковим, оскільки з вересня 2015 року ПАТ «Сумигаз» не надає послуги з постачання природного газу населенню у звязку із закінченням терміну дії відповідної ліцензії, а здійснює його розподіл. Договір на розподіл, що укладений між позивачем та відповідачем, є публічним і укладеним з урахуванням приписів статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, за формою Типового договору розподілу природного газу, форму якого затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №249, оскільки позивач підтверджує оплатою фактично спожиті обсяги газу. Позивач, штучно викривляє норми глави 8 розділу Х Кодексу ГРМ. Крім того, [PERSON] безпідставно вимагає від ПАТ «Сумигаз» у своєму листі від 30.08.2017 року встановлення нового засобу вимірювальної техніки. Жодної вимоги до Оператора ГРМ щодо встановлення у помешканні позивача «нового засобу вимірювальної техніки», як того вимагає позивач, посилаючись на свій лист від 30.08.2017 року Кодекс ГРМ не містить. Оператор ГРМ повинен «безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (типорозміром не більше лічильника газу побутового споживача) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу. У такому разі побутовий споживач не може відмовитись від встановлення лічильника газу Оператора ГРМ, що і було зроблено відповідачем. Позивач, обґрунтовуючи підстави задоволення позовних вимог, посилається на частину першу статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зокрема: на ту його частину, де на Оператора ГРМ покладений обов'язок забезпечити встановлення лічильника газу населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01.01.2018 року. Проте, у помешканні позивача встановлена газова плита та газові конвектора, тобто газ використовується комплексно, у тому числі для опалення. Отже, посилання на приписи частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де встановлений граничний термін для забезпечення приладового обліку газу населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі (до 01.01 .2018), є помилковим. Частина перша статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» містить норму, яка стосується саме позивача, це населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується комплексно, у тому числі для опалення і законом передбачений термін для забезпечення приладового обліку, 1 січня 2012 року. Споживач забезпечений приладовим обліком природного газу і Оператор ГРМ не має наміру: припиняти газопостачання, ні застосовувати норми споживання, під час нарахування обсягів спожитого природного газу. Безпідставно позивач посилається на приписи постанови КМУ від 09.12.1999 р. № 2246 «Про затвердження правил надання населенню послуг з газопостачання», по-перше вказана постанова втратила свою чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 13.07.2016 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», по-друге, ПАТ «Сумигаз» здійснює розподіл природного газу і питання щодо ціни на природний газ не є його компетенцією. Крім того, представник відповідача зазначила, що на ринку відсутні лічильники GALLUS, які не виробляються, натомість позивачу, яка ставить питання про встановлення саме нового лічильника розяснювалось, що існуючи на ринку типи лічильники за діаметром різьби не можуть бути встановлені без проведення додаткових робіт щодо газового обладнання у квартирі позивача. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.4-5). Відповідно до акту монтажу/демонтажу побутового лічильника газу від 24.04.2017 року працівниками ПАТ «Сумигаз» у присутності абонента [PERSON] [ADDRESS] було демонтовано лічильник марки «GALLUS» 2005 року, який належить на праві власності позивачу, та встановлено лічильник марки «GALLUS» 2006 року випуску, який належить відповідачу ПАТ «Сумигаз» (а.с.57). Демонтаж лічильника марки «GALLUS» 2005 року, який належить на праві власності позивачу, було здійснено з метою проведення його планової повірки. За результатами перевірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки не відповідає вимогам ДСТУ 3336-96, зовнішній вигляд лічильника не відповідає вимогами НТД, а за результатами повірки, проведеної 17.05.2017 року лічильник газу побутовий типу Галлус G2,5 №1169458, 2005 року випуску, визнаний непридатним до експлуатації, його неможливо відремонтувати в умовах відділу лабораторних вимірів Управління метрології ПАТ «Сумигаз» (а.с.6,7). Сторонами визнано і не заперечується, що газ позивачем використовується комплексно, тобто не лише для приготування їжі, а і для опалення. Після демонтажу належного позивачу лічильника, відповідачем залишено у користування належний відповідачу лічильник з обмінного фонду аналогічної моделі та типу, і цей лічильник вважається розрахунковим, за його даними до цього часу здійснюється нарахування плати за обсяг спожитого позивачем газу. Як підставу звернення до суду позивач [PERSON] зазначила ту обставину, що вважає, що використання лічильника відповідача з обмінного фонду після закінчення повірки лічильника суперечить положенням Кодексу ГРМ, відповідач в будь-який момент на думку позивача може зняти свій лічильник, який має ознаки ерозії та на нього у неї відсутні документи, і крім того, позивач вважає, що в силу статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідач повинен їй за свій рахунок придбати та установити новий прилад обліку газу. Проаналізувавши доводи позивача та установлені судом обставини, суд дійшов таких висновків. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб визначений законом або договором. Відповідач здійснює діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824 (надалі - Кодекс). Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об'єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Згідно з пунктами 1 та 4 глави 8 розділу Х Кодексу ГРМ періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування монтаж, технічне обслуговування та пов'язаний з такою повіркою ремонт) лічильників газу, які встановлені для розрахунків за спожитий природний газ побутовими споживачами (населенням) для їх побутових потреб, здійснюється за рахунок Оператора ГРМ незалежно від того, чи є він власником ЗВТ. На період зняття лічильника газу для проведення періодичної повірки Оператор ГРМ встановлює лічильники газу з обмінного фонду. При цьому відповідно до підпункту 3 пункту 4 глави 8 розділу Х Кодексу ГРМ якщо лічильник газу, що перебуває у власності побутового споживача, визнаний відповідним органом у сфері метрології та метрологічної діяльності непридатним до подальшої експлуатації, рішення про доцільність його ремонту приймає Оператор ГРМ, ураховуючи технічні та економічні чинники. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу Оператор ГРМ зобовязаний протягом пятнадцяти робочих днів після результатів проведення періодичної повірки (але не пізніше двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку) безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (типорозміром не більше лічильника газу побутового споживача) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу. У такому разі побутовий споживач не може відмовитись від встановлення лічильника газу Оператора ГРМ. Як установлено судом відповідач на період зняття лічильника газу для проведення періодичної повірки «GALLUS» 2005 року, який належить на праві власності позивачу, установив лічильник газу з обмінного фонду аналогічного типу. Після визнання лічильника належного позивачу непридатним для подальшої експлуатації та ремонту відповідач відповідно до підпункту 3 пункту 4 глави 8 розділу Х Кодексу ГРМ повернув позивача лічильник газу та письмово повідомив її про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу, залишивши встановлений їй на період повірки для подальшого використання як розрахункового лічильник марки «GALLUS» 2006 року випуску, який належить відповідачу ПАТ «Сумигаз», який як визнала позивач є аналогічним за типорозміром лічильнику, що до повірки використовувався позивачем. [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів, що встановлений лічильник не відповідає будь-яким вимогам ДСТУ 3336-96 або є небезпечним для експлуатації, доказів того, що відповідач висуває вимоги про негайне повернення цього лічильника та встановлення іншого лічильника за рахунок коштів позивача. Доказів порушення прав позивача відповідачем суду не надано, нарахування сум вартості спожитого газу здійснюється за показниками лічильника, яким позивача забезпечив відповідач безоплатно. Положення пункту 4 глави 8 розділу Х та інших пунктів Кодексу ГРМ не містять обовязку Оператора ГРМ встановлення власного розрахункового лічильнику газу споживачу у разі визнання лічильника останнього непридатним для ремонту, виключно шляхом придбання нового приладу обліку, і не містять заборон про використання Оператором ГРМ для безоплатного забезпечення споживача лічильника з обмінного фонду. При цьому, позивачем не спростовано доводи відповідача, що прилади «GALLUS», які за типорозміром можуть бути встановленні позивачу, відсутні на ринку, а прилади обліку типу «Самгаз» або «Метрікс», що на цей час можуть бути придбані, за різьбою без додаткових робіт з переобладнання газової системи позивача неможливо установити, що свідчить про те, що відповідач обґрунтовано використав для забезпечення позивача приладом обліку взамін її власного, що непридатний для подальшої експлуатації. Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» установлено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон) суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. При цьому обовязок забезпечити встановлення лічильників газу трактується Законом лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти субєкта господарювання. Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством (частина 1 статті 3 Закону). Отже, указані положення Закону передбачають альтернативні джерела фінансування оснащення побутових споживачів газу лічильниками. Крім того, за змістом частини 2 статті 3 Закону побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Крім того, положення статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог про зобовязання відповідача встановити власний (придбаний за кошти ПАТ "Сумигаз") розрахунковий лічильник газу не є підставою для покладання такого обовязку на відповідача, оскільки указана норма зобовязує суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, забезпечити встановлення лічильників газу для споживачів, у квартирах яких не були встановленні прилади обліку газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу. Натомість позивач, яка комплексно використовує газ, у тому числі для опалення, з 2012 року має відповідний лічильник, а з квітня 2017 року таким лічильником взамін її власного приладу її забезпечив відповідач. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що її права порушені відповідачем і підлягають захисту судом у спосіб, визначений у позовних вимогах, а тому підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що у звязку із розглядом справи поніс витрати в сумі 34,5 грн., повязані з направленням копії відзиву на адресу позивача. Натомість відповідач не надав оригіналу платіжного документа, який підтверджує, що витрати саме у такій сумі понесені останнім. Надіслана до суду роздруківка з особистого кабінету Укрпошта калькулятор-форма розрахунку (а.с.59) не є належним доказом понесених відповідачем судових витрат, а тому указана відповідачем сума компенсації відповідно до статті 141 ЦПК України не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed