Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач, [PERSON] ) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2000 році позивач та [PERSON] познайомилися і, починаючи з літа 2000 року почали проживати разом, вели спільне господарство, придбавали майно для спільного користування. У подальшому, 04.07.2003 року між сторонами було укладено шлюб, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач стверджує, що за час спільного проживання без реєстрації шлюбу та за час шлюбу подружжям було набуто: квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року; квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2010 року; садовий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року; земельна ділянка [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року; квартира [ADDRESS] , що була придбана на підставі Інвестиційного контракту № 30583 від 19.12.2001 року та Кредитної угоди про інвестування у житлове будівництво № 30583-Д від 26.1.2001 року, свідоцтво про право власності Серія [NUMBER] від 10.06.2002 року; садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 588,00 кв.м.; садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 56,00 кв.м., що був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2000 року; земельна ділянка [ADDRESS] , що була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2003 року. Позивач вказує, що в період спільного проживання вона вкладала свої кошти та зусилля в утримання майна, а тому вважає, що це майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між позивачем та відповідачем у рівних частках. Посилаючись на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного сумісного майна звернулася до суду з позовом та просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2003 року по 04.07.2003 року. Визнати спільною сумісною власністю спірне майно та в порядку його поділу визнати право власності по Ѕ частині за кожним. Ухвалою суду від 13 березня 2020 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що заперечує проти поділу частини спільного майна, запропонованого позивачем, однак, оскільки між сторонами існують конфліктні відносини спільне користування цим майном буде неможливе, тому просив поділити їх в натурі з присудженням кожному власнику певного майна на праві особистої приватної власності. Крім того, зауважив, що вимоги КпШС, які підлягають застосуванню до спірних відносин не містили положень щодо спільного проживання однією сім`єю та відповідно, можливості набуття майна на праві спільної сумісної власності. 04.08.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання майна спільним сумісним та поділ спільного сумісного майна. Згідно заявлених вимог позивач за зустрічним позовом просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно загальною вартістю 3 441 980 грн.: гаражний бокс (крита стоянка [ADDRESS], вартістю 264 815 грн.; квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року, вартістю 1 023 630 грн.; квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2010 року, вартістю 1 051 620 грн.; автомобіль Nissan Pathfinder, 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартістю 354 000 грн.; земельна ділянка № [NUMBER] по [ADDRESS] , площею 0,0624 га, кадастровий номер:8000000000:90:939:0013, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 423 000 грн.; садовий будинок [ADDRESS] , площею 28,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 220 920 грн.; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0315 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0124, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 20 000 грн.; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0123, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 69 000 грн.; житловий будинок [ADDRESS] , площею 60,6 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.2016 року, вартістю 14 995 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності [PERSON] на майно загальною вартістю 2 694 065 грн., а саме: гаражний бокс (крита стоянка [ADDRESS], вартістю 264 815 грн.; квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року, вартістю 1 023 630 грн.; квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2010 року, вартістю 1 051 620 грн.; автомобіль Nissan Pathfinder, 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартістю 354 000 грн.; В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності [PERSON] на майно загальною вартістю 747 915 грн., а саме: земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0624 га, кадастровий номер:8000000000:90:939:0013, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 423 000 грн.; садовий будинок [ADDRESS] , площею 28,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 220 920 грн.; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0315 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0124, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 20 000 грн.; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0123, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 69 000 грн.; житловий будинок [ADDRESS] , площею 60,6 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.2016 року, вартістю 14 995 грн. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що при заявленому варіанту поділу здійснено відступлення від принципу рівності часток подружжя у спільному майні на користь [PERSON] , при цьому, позивач зауважує, що не вимагає від [PERSON] сплати на його користь різниці вартості майна. Ухвалою суду від 08.02.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, об`єднано їх в одне провадження. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просили суд їх задовольнити, не заперечували щодо часткового задоволення зустрічного позову. В судовому засіданні додатково пояснила, що у 2000 році сторін познайомила племінниця відповідача і майже одразу у них почалися стосунки, які розвивалися дуже швидко. [PERSON] працював професором в Університеті «Кейо» в м.Токіо, тому майже всі роки він проживав у Японії і приїздив в Україну лише декілька разів на рік, коли в університеті були канікули. З липня 2002 року по вересень 2004 року, з квітня 2016 року по квітень 2017 року [PERSON] провів у академічній відпустці в м. Києві. В 2015, 2016, 2017 роках [PERSON] з донькою переважну більшість часу проживали в Японії, оскільки донька навчалася у школі, позивачка доглядала за нею та вдосконалювала свою професійну практику психолога. Позивач посилається на те, що починаючи з літа 2000 року вони стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, придбавали майно, брали участь у витратах на ремонт, поліпшення та утримання придбаного житла - квартири [ADDRESS] , в якому проживала сім`я та яке було єдиним місцем проживання родини. Щодо земельної ділянки та садового будинку, які розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] додала, що оскільки дане майно придбавалося в період спільного проживання, позивач вкладала свої кошти та зусилля, то воно є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами. Щодо збудованого колишнім подружжям садового будинку [ADDRESS] додала, що будинок колишнє подружжя почало будувати у травні 2016 року на земельній ділянці, яка належить відповідачу на підставі договору дарування від 26.02.2003 року, укладеному з його матір`ю [PERSON] . Оскільки земельна ділянка належить відповідачу, то сторони домовилися, що замовником будівництва та інших необхідних документів буде відповідач, а всі юридично значимі дії буде вчиняти позивач на підставі довіреностей. Згідно технічного паспорту від 14.07.2018 року площа садового будинку [ADDRESS] становить 588 кв.м. Станом на сьогодні садовий будинок [ADDRESS] не введений в експлуатацію, але його ринкова вартість згідно експертного висновку ТОВ «Укрекспертиза-Центр» від 06.07.2018 року становить 5 194 759,00 грн. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні її позову, зустрічний позов задовольнити. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо первісного позову додав, що [PERSON] почав проживати з позивачем однією сім`єю лише після укладення шлюбу 04.007.2003 року. До цього перебував у шлюбі з іншою жінкою [PERSON] з 21.01.1983 року по 25.12.2001 року, проживав і працював за межами України в Росії та в Японії протягом 2000-2002 років, при цьому наголосив, що наявність непостійних інтимних стосунків відповідача з іншими жінками не підтверджує факт проживання таких осіб однією сім`єю. Додатково додав, що садовий будинок [ADDRESS] не є спільним майном позивача та відповідача та не підлягає поділу, оскільки був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2000 року за особисті кошти до укладення шлюбу і більш того, під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Квартира [ADDRESS] також не підлягає поділу, оскільки не є спільним майном сторін, виходячи з того, що цей об`єкт придбано за особисті кошти [PERSON] в період перебування у шлюбі з [PERSON] . Земельна ділянка [ADDRESS] також не є спільним майном, оскільки придбана до укладенні шлюбу. Заперечував щодо поділу будинку [ADDRESS] , загальною площею 588 кв.м., посилаючись на те, що такого об`єкту не існує, відповідач заявляє, що не створював з позивачем жодного подібного майна. На зазначеній земельній ділянці будинок не збудований, на ньому знаходяться лише відповідні будівельні матеріали, співвласником яких позивач не є. Заслухавши вступні слова сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 04.07.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Встановлено, що 19.12.2001 року між [PERSON] та Акціонерним товариством Холдингова компанія «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» укладено Інвестиційний контракт № 30583 (про інвестування у житлове будівництво), предметом якого було інвестування чотирьохкімнатної квартири на [ADDRESS] . 26.12.2001 року між [PERSON] та Акціонерним товариством Холдингова компанія «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» укладено кредитну угоду про інвестування у житлове будівництво, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 200 083 грн.94 коп. для інвестування у житлове будівництво згідно Інвестиційного контракту № 30583 (про інвестування у житлове будівництво) від 19.12.2001 року. 26.12.2001 року [PERSON] отримав Свідоцтво до Інвестиційного контракту, за змістом якого [PERSON] здійснив інвестування у будівництво житла площею 134,6 кв.м. в сумі 285 376 грн. 63 коп. 31.05.2002 року на ім`я [PERSON] . Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видане Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 137,60 кв.м. На підставі вищевказаного Свідоцтва про право власності спірна квартира була зареєстрована на праві власності за [PERSON] в Київському міському бюро технічної інвентаризації Київської міської Ради і записана у реєстрову книгу за № 43221 12.06.2002 року. Встановлено, що 24.07.2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу садового будинку, предметом якого був садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу спірний садовий будинок був зареєстрований на праві власності за [PERSON] в Київському міському бюро технічної інвентаризації Київської міської Ради і записаний у реєстрову книгу за № 11-120 09.08.2000 року. Встановлено, що 22.04.2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, предметом якого була земельна ділянка [ADDRESS] , загальною площею 0,0606 га. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.04.2003 року [PERSON] 16.10.2003 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер: 8000000000:90:939:0012. Встановлено, що 26.02.2003 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0588 га по [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., за № 1338. В судовому засіданні позивач та її представник посилалися на те, що спірний будинок [ADDRESS] колишнє подружжя почало будувати у травні 2016 року. Оскільки земельна ділянка належить відповідачу, на підставі договору дарування, то сторони домовилися, що замовником будівництва та інших необхідних документів буде відповідач, а всі юридично значимі дії буде вчиняти позивач на підставі довіреностей. Згідно технічного паспорту від 14.07.2018 року площа садового будинку [ADDRESS] становить 588 кв.м. Станом на сьогодні садовий будинок [ADDRESS] не введений в експлуатацію, але його ринкова вартість згідно експертного висновку ТОВ «Укрекспертиза-Центр» від 06.07.2018 року становить 5 194 759,00 грн. Наполягала на тому, що вкладала в даний будинок не тільки свої кошти, але й особисто займалася та контролювала процес будівництва, на підтвердження чого надала фотокартки та листування сторін. Встановлено, що за час зареєстрованого шлюбу сторонами набуто таке майно: квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року, вартістю 1 023 630 грн.; квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2010 року, вартістю 1 051 620 грн.; автомобіль Nissan Pathfinder, 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , вартістю 354 000 грн.; земельна ділянка № [NUMBER] по [ADDRESS] , площею 0,0624 га, кадастровий номер:8000000000:90:939:0013, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 423 000 грн.; садовий будинок [ADDRESS] , площею 28,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 220 920 грн.; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0315 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0124, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 20 000 грн.; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0123, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 69 000 грн.; житловий будинок [ADDRESS] , площею 60,6 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.2016 року, вартістю 14 995 грн. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що у 2000 році позивач та [PERSON] познайомилися і, починаючи з літа 2000 року почали проживати разом, вели спільне господарство, придбавали майно для спільного користування. Відповідно норми ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час розірвання шлюбу позивача, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, у період часу з 21.01.1983 року по 25.12.2001 року, що частково входить до спірного періоду про встановлення факту, відповідач перебував в шлюбі з іншою особою (підтверджується відміткою в паспорті). Чинним законодавством України встановлено, що "сім`єю" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. При застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у шлюбі, однак, проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Разом з тим, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. При вирішенні спору суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 546/912/16-ц, відповідно якої інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. На час спірних правовідносин у період придбання та реєстрації спірного нерухомого майна діяв Закон України «Про власність», статтею 16 якого було визначено право власності подружжя, відповідно Кодексу про шлюб та сім`ю України, та статтею 17 врегульовано право спільної власності громадян. Як роз`яснено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 № 20, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17,ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"). Спірний садовий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка [ADDRESS] були набуті у період дії Кодексу про шлюб та сім`ю України, при цьому позивач з [PERSON] у шлюбі до 04.07.2003 року не перебували. Посилання позивача на те, що вона вкладала свої кошти та зусилля в їх утримання не може бути підставою для визнання даного майна спільним сумісним, належних доказів трудової або майнової участі у придбанні цього майна позивачем не надано, а тому виходячи із положень ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України є особистою приватною власністю [PERSON] , а відтак не підлягає поділу між сторонами. Вимога [PERSON] про поділ земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0588 га задоволенню не підлягає, оскільки набута у дар, а тому є особистою приватною власністю [PERSON] . Доводи позивача, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між сторнами не заслуговують на увагу. Спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки набута ним у власність до укладення шлюбу зі [PERSON] та за кошти, отримані відповідачем за Кредитною угодою про інвестування у житлове будівництво від 26.12.2001 року, за яким у позивача не виникло жодних зобов`язань. Більш того, позивачем не надано будь-яких належних доказів внесення особистих коштів на придбання спірного майна. Надані позивачем копії квитанцій не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки сплата [PERSON] частини грошових коштів за кредитним договором, укладеним для придбання квартири, не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір укладено між [PERSON] та Акціонерним товариством Холдингова компанія «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» не в період перебування сторін у шлюбі, тому зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло лише у [PERSON] . Сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок коштів подружжя може за певних обставин враховуватися під час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя чи боргових зобов`язань, проте не може бути підставою для визнання права на майно, набуте до укладення шлюбу. Твердження позивача про істотне збільшення вартості квартири [ADDRESS] не підтверджено належними та допустимими доказами. Щодо вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 588 кв.м. та його поділ слід зазначити наступне. За вимог ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Звертаючись до суду з позовною вимогою про поділ нерухомого майна - садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 588 кв.м., позивач не надала суду докази, які б підтверджували набуття одним із подружжя права власності на це майно у встановленому законом порядку. Більш того, позивач зазначала, що даний об`єкт не прийнятий в експлуатацію та додала при цьому технічний паспорт на садовий будинок від 14.07.2018 року з відміткою «об`єкт не прийнятий в експлуатацію», «самочинне будівництво». Право власності на самочинно побудовану нерухомість не виникає, відповідно до вимог статті 376 ЦК України. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Такі ж положення містить й норма статті 368 ЦК України. За змістом частини першої статті 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога про визнання спільною сумісною власністю садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 588 кв.м. та його поділ є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.60 Сімейного кодексу України, що презюмується положенням ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 Сімейного кодексу України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що подружжям під час шлюбу придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року, вартістю 1 023 630 грн., квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2010 року, вартістю 1 051 620 грн.; автомобіль Nissan Pathfinder, 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартістю 354 000 грн., земельну ділянку № [NUMBER] по [ADDRESS] , площею 0,0624 га, кадастровий номер:8000000000:90:939:0013, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 423 000 грн., садовий будинок [ADDRESS] , площею 28,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 220 920 грн., земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0315 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0124, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 20 000 грн., земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0123, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 69 000 грн., житловий будинок [ADDRESS] , площею 60,6 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.2016 року, вартістю 14 995 грн. Звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] просила суд визнати право власності по Ѕ частині за кожним з подружжя на спірне нерухоме майно. [PERSON] не заперечував проти поділу майна, але просив задовольнити його у спосіб, запропонований у зустрічному позові, в натурі. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності [PERSON] на майно загальною вартістю 2 694 065 грн., а саме: гаражний бокс (крита стоянка [ADDRESS], вартістю 264 815 грн.; квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2009 року, вартістю 1 023 630 грн.; квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2010 року, вартістю 1 051 620 грн.; автомобіль Nissan Pathfinder, 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартістю 354 000 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності [PERSON] на майно загальною вартістю 747 915 грн., а саме: земельну ділянка [ADDRESS] , площею 0,0624 га, кадастровий номер:8000000000:90:939:0013, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 423 000 грн.; садовий будинок [ADDRESS] , площею 28,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2016 року, вартістю 220 920 грн.; земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0315 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0124, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 20 000 грн.; земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0123, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2016 року, вартістю 69 000 грн.; житловий будинок [ADDRESS] , площею 60,6 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.10.2016 року, вартістю 14 995 грн. Просив відступити від принципу рівності часток подружжя на користь [PERSON] без стягнення компенсації різниці вартості майна. За вимог ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено ст. 65 Сімейного кодексу України. За приписами ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» убачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності розрахунку оцінювачів, чи доказів пов`язаних з їх недостатньою професійною кваліфікацією, відповідачем за зустрічним позовом надано не було, а тому суд вважає розрахунки вірними та обґрунтованими і такими, що не суперечить матеріалам справи, і можуть бути взятими до уваги судом при ухваленні рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає придбане у період шлюбу між сторонами рухоме та нерухоме майно: квартира [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; автомобіль Nissan Pathfinder, 2011 року, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , земельна ділянка № [NUMBER] по [ADDRESS] , площею 0,0624 га, кадастровий номер:8000000000:90:939:0013; садовий будинок [ADDRESS] , площею 28,8 кв.м., земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,0315 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0124; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0123, житловий будинок [ADDRESS] , площею 60,6 кв.м., є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання щодо поділу такого майна, судом враховується, що позивачка залишилася проживати з донькою та бажання відповідача відступити від рівності частко подружжя на користь позивачки без стягнення компенсації різниці майна. За вказаних обставин, суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , вартістю 36 980,85 доларів США, що становить 1 023 630 грн.; квартиру [ADDRESS] , вартістю 37 992,05 доларів США, що становить 1 051 620 грн.; автомобіль марки NISSAN PATHFINDER, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартістю 354 000 грн., а за [PERSON] визнати право власності на: земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0624, кадастровий номер: 8000000000:90:939:0013, вартістю 423 000 грн.; садовий будинок [ADDRESS] , вартістю 7 981,22 доларів США, що становить 220 920 грн.; земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0315 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0124, вартістю 20 000 грн.; земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220681401:01:003:0123, вартістю 69 000 грн.; житловий будинок [ADDRESS] , вартістю 541,71 доларів США, що становить 14 995 грн. Вимога про поділ між подружжям гаражного боксу (крита стоянка 25) в Обслуговуючому автогаражному кооперативі «Сигнал» за адресою: м. Київ, вул. Фучика,12 задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів належності цього майна на праві власності [PERSON] . Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном та його поділ. У порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 1 366 гривень 30 копійок..

Outcome: partial