Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач по первісному позову, а відповідач по зустрічному [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради про відібрання та повернення його дочки [PERSON], посилаючись на те, що він є батьком [PERSON], яка народилася [INFO] у шлюбі з [PERSON] і не позбавлений батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Вказує, що на початку червня місяця 2014 року його дружина [PERSON] разом з дочкою [PERSON] тимчасово на літній період перебували на відпочинку у бабусі вона ж відповідач по первісному позову - [PERSON] в [ADDRESS], і у зв'язку з його роботою він, позивач, з дружиною і дочкою бачилися кожні вихідні. У липні місяці 2014 року його дружина важко захворіла і потрапила в лікарню в м. Івано-Франківськ. Догляд за дружиною в лікарні здійснював він, позивач та відповідач [PERSON] Вказує, що на період хвороби дружини, вони з останньою дійшли згоди, щоб дочка тимчасово до кінця серпня місяця 2014 року залишилася проживати в її матері відповідача [PERSON] 31 серпня 2014 року він, позивач поїхав до відповідача [PERSON], щоб забрати свою дочку [PERSON], однак відповідач відмовилася віддати йому доньку. На неодноразові його вимоги повернути [PERSON] відповідач не реагувала. Зазначив, що з 2008 року його дружина [PERSON] мала статус ВІЛ-інфікованої. [INFO] його дружина [PERSON] ,померла . Вказує, що 17 вересня 2014 року він разом із працівниками Коломийської РДА і Коломийського РВ УМВС виїхав до відповідача [PERSON], щоб забрати свою дочку, однак відповідач в присутності представників районної державної адміністрації та правоохоронних органів відмовилася повернути йому доньку і не надала можливості поспілкуватися та побачитися з нею. 02 жовтня 2014 року він, позивач отримав листа від начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей УМВС України в Івано-Франківській області, в якому зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що на даний час малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею відповідачем [PERSON] в [ADDRESS] Вказує, що відповідач [PERSON] мотивує відмову у поверненні йому дочку тим, що він має статус ВІЛ-інфікованого, є наркозалежною особою з кримінальним минулим. Вважає, що відмова [PERSON] є незаконною з наступних підстав. З моменту народження його дочка [PERSON] постійно проживала разом з ним та його дружиною [PERSON] за адресою [ADDRESS], де і зареєстрована по даний час. Виховання дочки ним і його дружиною здійснювалося належним чином. Для нормально життя, здоров'я і виховання дочки [PERSON] створені всі необхідні умови. Згідно довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 17 «Ромашка» № 297 від 25 вересня 2014 року його, позивача, дочка [PERSON] була зарахована в ДНЗ 06 лютого 2013 року, відвідувала до 01 червня 2014 року середню групу № 4 «Калинка», а з 01 червня 2014 року по 01 вересня 2014 року, відповідно до написаної батьком заяви, перебувала на літньому оздоровленні. З початку нового 2014-2015 н.р. по 25 вересня 2014 року дитина жодного разу не була у ДНЗ у зв'язку з сімейними обставинами. В листі дошкільного навчального закладу № 296 від 25 вересня 2014 року вказано, що він, [PERSON], напротязі 2013-2014 рр. приводив та забирав, поперемінно з бабусею дівчинки, [PERSON], доньку з дошкільного закладу, цікавився життям доньки в садочку, прислухався до порад педагогів, відвідував батьківські збори, був присутнім на святах та розвагах, неодноразово допомагав вихователям групи, адміністрації ДНЗ у створенні розвивального середовища дітей групи «Калинка», які відвідує [PERSON]. В дошкільному закладі є його, виконані спільно з донькою роботи з природнього та покидькового матеріалу. Стосунки між батьком та дитиною емоційно близькі, дружні, довірливі.Вважає, що цим листом підтверджено те, що його дочка виховувалася у нормальних умовах, що сприяли її духовному, розумовому та фізичному розвитку. Згідно довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 24 вересня 2014 року № 01-7/679 він, позивач, з 11 квітня 2011 року перебував під постійним клінічним наглядом в програмі замісної підтримуючої терапії, протягом останніх 3-х років не допустив жодного порушення режиму динамічного спостереження, ретельно дотримується графіку лікарського огляду не менше 2-3 разів на тиждень, порушень лікування не допускав. Зазначено, що по характеру спокійний, завжди виглядає охайно, поводить себе з медичним персоналом ввічливо, соціально адаптований, заробляє на життя працюючи приватним чином в бригаді на ремонтах квартир, виховує доньку 5 років. Як батько, позитивно характеризується з боку сімейного лікаря, дільничного лікаря-педіатра, працівників дитячого садка, який відвідує дитина, а також сусідами по місцю проживання. Відповідно до рапорта - характеристики дільничного інспектора міліції Івано-Франківського МВ УМВС лейтенанта міліції Накладюк А. В. від 27 вересня 2014 року з боку жителів будинку [ADDRESS] в якому він, позивач, з родиною проживав, скарг та заяв на його неправомірні дії не поступало, останній спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає. Позивач зазначив, що з 2008 року має статус ВІЛ-інфікованого. Однак, вищезгадана довідка Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру підтверджує, що він може проживати в суспільстві, спілкуватися з людьми та виховувати свою дочку, забезпечуючи її всім необхідним, в тому числі батьківським піклуванням. З моменту його зараження вірусом імунодефіциту людини він проживає спільно зі своєю матір'ю, [PERSON], дочкою [PERSON], а також проживав з дружиною до її смерті. Вказує, що за цей час ні його дочка, ні його матір не заразилися вірусом імунодефіциту людини. Стверджує, що при вихованні дочки [PERSON] створені належні санітарно-гігієнічні умови для запобігання можливості зараження її вірусом імунодефіциту людини. В його дочки є окремі столові прибори, при контакті з нею він запобігає будь-якій можливості передачі ВІЛ. Просить звернути увагу на те, що вірус імунодефіциту людини не передається при звичайних побутових контактах з людьми, через рукостискання та обійми, через поцілунки, при спільному користуванні ванною та туалетом, при спільному використанні столових приборів та посуду, а також ВІЛ не передається через повітря, при спільному користуванні меблями, телефонною слухавкою та ін. Отже, вважає, що ним, позивачем, створені належні умови, в тому числі санітарно-епідеміологічні умови уникнення можливості зараження вірусом імунодефіциту людини, для належного виховання та розвитку його дочки [PERSON]. Дискримінація його, як члена суспільства, за ознакою належності його до ВІЛ-інфікованих, є неправомірним та заборонено законом, та не позбавляє його права здійснювати догляд та виховання своєї дочки, а також права на спілкування з нею. Вказує, що він [PERSON] є батьком [PERSON] і не позбавлений батьківських прав, що підтверджено рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2016 року, котрим в задоволенні позову [PERSON] до нього, [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2016 року вищезгадане рішення залишено без змін. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2016 року, залишено без змін. Крім того, він не хворіє нарко- чи алкозалежністю, не становить суспільної небезпеки, має стабільний дохід працюючи фізичною особою підприємцем, має належні умови для проживання та виховання дитини. Місцем проживання його дочки [PERSON] є його, позивача, місце проживання як її батька, а відповідач [PERSON] самочинно, без його згоди змінила місце проживання його дочки. Зазначив, що він, позивач, на диспансерному обліку в ОНД не перебуває, про що свідчить довідка лікаря ОНД м.Івано-Франківська від 18.10.2016 року № 1756. Згідно довідки 316-26012016/26210 Управління ІЗ ГУНП в Івано-Франківській області серія АВІ № 0199700 він позивач [PERSON] станом на 05.10.2016 року є особою, яка з 16.12.2015 року притягується до кримінальної відповідальності за ст.125 ч.1 КК України. Зазначив, що дійсно 09.09.2016 року його засуджено за ст.125 ч.1 КК України, який оскаржується ним в апеляційному порядку, тобто вирок не набрав законної сили. Під час навчання дочки в Ліснохлібичинькій ЗОШ Коломийського району неодноразово відвідував останню, оскільки додому відповідач [PERSON] заборонила йому приходити, щоб навідати доньку. З метою вирішення питання щодо зустрічей із дитиною, подальшого виконання батьківських обов'язків та повернення дитини додому він позивач неодноразово звертався до відповідача в тому числі і в супроводі журналістів телеканалів ТРК «Україна» та «ІСТV», що стало темою обговорення у телевізійній програмі «Один за всіх» телеканалу «СТБ», що знімалася 07.12.2014 року та вийшла в ефір 21.12.2014 року, а також з приводу захисту права на спілкування з донькою він позивач звертався до Уповноваженого Президента України з прав дітей. 29.04.2016 року в присутності відповідача [PERSON] та дирекції школи він забрав дочку додому в м.Івано-Франківськ, де дочка проживає і в даний час, навчається в 2 класі Івано-Франківської ЗОШ І-ІІІ ст.№ 10. Крім того він, позивач, за власною ініціативою звернувся в Івано-Франківський міський центр соціальних служб для сім ї, дітей та молоді для здійснення останніми соціального супроводу його сім ї. Зазначає, що відповідач за весь час проживання, [PERSON] в м.Івано-Франкіську жодного разу не провідала останню по місцю проживання безпідставно посилаючись на заборону такому спілкуванню з внучкою. Посилаючись на ст.. 14 Закону України «Про протидію поширенню хвороб, зумовлених вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), та правовий і соціальний захист людей, які живуть з ВІЛ», ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року, ст. 29 ЦК України, а також зазначаючи, що проживання його дочки з ним, батьком не створює жодної реальної загрози її життю та здоров'ю, а також не суперечить її інтересам, позивач просить суд ухвалити рішення про відібрання його дочки [PERSON] від відповідача [PERSON] і повернути йому, позивачу. Щодо зустрічного позову відповідача [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з її бабусею [PERSON] до досягнення дитиною чотирнадцяти років за адресою: [ADDRESS] зазначив, що з даним позовом не згідний з підстав вищезазначених та зауважив, що дитина [PERSON] тимчасово, на літній період відпусток у 2014 році, переїхала до бабусі [PERSON], за спільним рішенням його позивача та його дружини -матері дитини, а через погіршення стану здоров'я матері дитини [PERSON] в кінці липня 2014 року, дочка [PERSON] продовжувала проживати у своєї бабусі відповідача [PERSON] Відповідач за первісним позовом відмовлялась повернути йому дитину, мотивуючи це наявністю в нього ВІЛ-інфекції та фактом його перебування на диспансерному обліку з приводу наркотичної залежності, що створюватиме реальну небезпеку для здоров'я дитини та буде суперечити її інтересам та правам. В обґрунтування таких тверджень [PERSON] вказує на довідку Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 24 вересня 2014 року, де зазначено, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у цій установі з 28 січня 2000 року з приводу наркотичної залежності, а також на інформацію Івано-Франківського обласного центру профілактики ВІЛ-інфекції та боротьби зі СНІДом щодо його, відповідача за зустрічним позовом, статусу як ВІЛ-інфікованої особи. Однак, наданою довідкою Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру, поряд з іншим, вказується і на те, що [PERSON]: «з 11.04.2011 року перебував під постійним клінічним наглядом в програмі замісної підтримуючої терапії. Протягом останніх 3-х років не допустив жодного порушення режиму динамічного спостереження. Ретельно дотримувався графіку лікарського огляду не менше 2-3 разів на тиждень. Препарати замісної підтримувальної терапії, а також антиретровірусної терапії приймав регулярно, порушень режиму лікування не допускав. По характеру спокійний, завжди виглядає охайно, поводить себе з медичним персоналом ввічливо. Соціально адаптований, заробляє на життя працюючи приватним чином в бригаді на ремонтах квартир. Виховує доньку 5 років. Як батько, позитивно характеризується з боку сімейного лікаря, дільничного лікаря-педіатра, працівників дитячого садка, який відвідує дитина, а також сусідами по місцю проживання», а з жовтня місяця 2016 року на диспансерному обліку в ОНД не перебуває. Щодо наявності у батька дитини статусу ВІЛ-інфікованого, то така обставина не може вважатися підставою для зміни місця проживання його малолітньої доньки [PERSON] Так, в силу положень ст. 14 Закону України «Про протидію поширенню хвороб, зумовлених вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), та правовий і соціальний захист людей, які живуть з ВІЛ» люди, які живуть з ВІЛ, користуються всіма правами та свободами, передбаченими Конституцією та законами України, іншими нормативно-правовими актами України. Дискримінація особи на підставі наявності в неї ВІЛ-інфекції, а також належності людини до груп підвищеного ризику інфікування ВІЛ забороняється. В свою чергу, дискримінацією вважається дія або бездіяльність, що у прямий чи непрямий спосіб створює обмеження, позбавляє належних прав особу або принижує її людську гідність на підставі однієї чи кількох ознак, пов'язаних з фактичною чи можливою наявністю в неї ВІЛ. Натомість, позивач за зустрічним позовом у своїй заяві, безпосередньо вказує на відсутність у неї та її рідних ВІЛ-інфекції, як на перевагу над ним, відповідачем за зустрічним позовом, при визначенні місця проживання дитини, що є неприпустимим. Більше того, він перебував на диспансерному обліку з 28 січня 2000 року, тобто ще задовго до народження дитини, а тому обставини, якими позивач за зустрічним позовом, обґрунтовує свої вимоги, не змінювалися, а були наявними раніше. Щодо його судимості, то на даний час раніша судимість з нього знята, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 09.09.2016 р., котрим його засуджено за ст.125 ч.1 КК України за нанесення тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] не набрав законної сили, оскільки ним оскаржується. Крім того, надуманими є твердження позивача за зустрічним позовом про його, [PERSON], неадекватну поведінку та відсутність з його боку дій, які б вказували на намір брати участь у вихованні, розвитку чи навчанні дитини. На сьогоднішній день дитина проживає з ним, з 02.06.2016 р. записана у 2 клас Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 10, в котрій навчається на даний час. Вважає, що не можуть братися до уваги такі підстави для зміни місця проживання дитини, як наявні умови проживання [PERSON], розмір її заробітної плати чи тимчасовий вільний графік роботи так як позивач [PERSON] як і її діти, працюють на постійній основі в м. Івано-Франківську, що взагалі унеможливлює з боку вказаних осіб здійснення догляду за малолітньою дитиною. Позивач за зустрічним позовом самовправно (без згоди одного з батьків) змінила місце проживання малолітньої [PERSON] Просить в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до нього про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити в повному обсязі. Відповідач по первісному позову, а позивач по зустрічному, [PERSON] , її представник та захисник позов [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради про відібрання та повернення дитини, не визнали та пояснила, що позивач [PERSON] безпідставно стверджує без належно підтверджуючих доказів про те, що вона, відповідач відібрала у нього доньку. ЇЇ онука [PERSON] проживала з нею з 20 травня 2014р. Відповідачу за зустрічним позовом він же позивач за первісним позовом [PERSON] було відомо, що з 2008 року її донька вона ж мати малолітньої [PERSON] захворіла на ВІЛ-інфекцію і з того часу її стан здоров'я постійно погіршувався. На початку 2014 року хвороба стала прогресувати, і влітку донька проходила лікування стаціонарно в Обласній клінічній лікарні м.Івано-Франківська, пізніше в Івано-Франківському обласному центрі профілактики ВІЛ-інфекції боротьби зі СНІДом. У літній період (з червня місяця по вересень) її, відповідачки, донька з онукою перебували у неї в [ADDRESS]. У травні поточного року стан здоров'я доньки погіршився, вона потребувала постійного стороннього догляду і позивач не заперечував проти того, щоб онука проживала з нею. Догляд за донькою та водночас за онукою, і вдома і в лікарні, здійснювала вона особисто, без жодної участі позивача як чоловіка та батька. Усі витрати на лікування доньки довелося оплачувати їй, що підтверджується квитанціями. Вважає безпідставними твердження позивача про те, що догляд за дружиною в лікарні здійснював він. Позивач за весь час перебування доньки в лікарні провідував її тільки кілька разів. Після того, як донька померла, [PERSON] залишилась проживати з нею. Вказує, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він неодноразово приїздив до неї додому та вимагав повернути [PERSON]. У день похорон доньки [PERSON] позивач поводив себе , на її позивача думку неадекватно, а після похорон позивач приїхав до неї додому тільки один раз, перебував у незрозумілому стані (чи алкогольного, чи наркотичного сп'яніння), здійняв скандал, кричав, хотів, щоб [PERSON] поїхала з ним. Все це відбувалося в присутності представників сільської ради, дільничного інспектора, працівників Служби у справах дітей Коломийської РДА. Після того, позивач більше не приходив, не телефонував і не звертався до неї з жодними вимогами чи зверненнями про повернення доньки. Вказує, що жодним чином не дискримінує позивача, у зв'язку з тим, що він має статус ВІЛ-інфікованого. Діючи лише в якнайкращих інтересах дитини, вважає, що після смерті її матері дитині краще проживати з нею. Крім того, вона не забороняла і не забороняє батькові дитини, позивачу спілкуватися з Софійкою, провідувати її та допомагати. Зазначила, що онука [PERSON] навчалася в школі с.Лісний Хлібичин Коломийського району, а з травня 2016 року позивач за первісним позовом [PERSON] забрав зі школи [PERSON] і дитина проживає в даний час, в [ADDRESS] по місцю своєї реєстрації у батька та навчається у Івано-Франківській школі № 10 в 2 класі. Зазначила, що за весь час проживання [PERSON] у неї, батько не надав жодної моральної, фінансової чи іншої підтримки для дитини, з метою виконання батьківського обов'язку по вихованню та спілкуванню з донькою, дитину не відвідував. Вказала, що відповідно до довідки від 24 вересня 2014р., яку надав позивач до матеріалів позовної заяви, головним лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру надано інформацію про те, що [PERSON] перебував в даній установі на обліку з 28 січня 2000 року з приводу наркотичної залежності, а це вже майже п'ятнадцять років. Що ж стосується рішення Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2016 року, котрим в задоволенні її [PERSON] позову до [PERSON] про позбавлення батьківських прав останнього, відмовлено, а також наявністю представленої [PERSON] довідки лікаря ОНД м.Івано-Франківська про те, що [PERSON] на диспансерному обліку в ОНД не перебуває, то вважає відповідно, що наявність згаданого рішення суду не є перешкодою для задоволення її зустрічного позову в даній справі, а довідка про неперебування на обліку [PERSON] в ОНД не свідчить, що [PERSON] не може перебувати на аналогічному обліку в іншій медичній установі. Вказує, що після смерті її дочки [PERSON] змінилися суттєво обставини, при яких малолітня [PERSON] не може проживати з батьком у м.Івано-Франківську, оскільки його тривала наркотична залежність та хвороба створюватиме моральну небезпеку для малолітньої [PERSON], буде суперечити її інтересам та правам. Просить відповідно до ст.163 СК України відмовити у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] за первісним позовом. Позов щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з нею, [PERSON] до досягнення дитиною чотирнадцятиліття підтримує та просить задоволити, посилаючись на те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь з них. На протязі останніх кількох років вона, позивач за зустрічним позовом [PERSON], займалася лікуванням покійної доньки [PERSON], матері [PERSON]. Зі слів доньки, яка перебувала у лікарні, їй стало відомо, що ВІЛ-інфекцією остання захворіла у 2008р., а відповідач [PERSON] забороняв про це розповідати, залякуючи та погрожуючи зараженням інфекцією доньки [PERSON]. Вказує, що вона позивач за зустрічним позовом працює бухгалтером ПАТ «Прикарпаттехресурси», отримує немалу заробітню плату, характеризується позитивно, тому має можливість доглядати за онукою. У робочі дні за онукою доглядатимуть її рідні донька та син, а [PERSON] тітка та дядько. Дитина буде цілодобово забезпечена постійним доглядом та увагою. Згідно виписки з протоколу ЛКК №10/225 від 16.10.2014р. Центральної районної лікарні м.Коломия вона, позивач по зустрічному позову по стану здоров'я може виконувати опікунські функції, є практично здоровою, не ВІЛ-інфікована, загрози для життя та здоров'я онуки не становить, як і її діти та родичі. На відміну від вищевикладеного, відповідач є особою, що має статус ВІЛ-інфікованого, має наркотичну залежність, оскільки чотирнадцять років перебуває на обліку в Івано-Франківському наркологічному диспансері, стабільного заробітку не має, тому в повній мірі забезпечити належне утримання дитині немає можливості. Оскільки з огляду на фактичні обставини справи, стан здоров'я її батька, подальше проживання малолітньої [PERSON] за місцем реєстрації відповідача, вважає, буде суперечити інтересам дитини, загрожувати її здоров'ю, тощо. Зазначила, що під час проживання онуки з нею дитина жодного разу не хворіла, однак у відповідача [PERSON] потрапила до лікарні з високою температурою через неналежний догляд . Просить суд заявлений нею позов задовольнити. Представник третьої особи, служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради [PERSON] подала до суду висновок щодо відібрання дитини [PERSON] від бабусі [PERSON] та повернення її батькові [PERSON], котрого підтримала у судовому засіданні та пояснила, що мати дівчинки [PERSON] померла [INFO]. До її смерті дитина з обома батьками та бабусею по лінії батька [PERSON] проживала та зареєстрована за адресою : [ADDRESS] В помешканні створені належні умови для повноцінного розвитку дитини, є місце для сну та відпочинку , наявні іграшки та речі відповідно до вікових потреб дитини. На період хвороби [PERSON] батьки дівчинки домовилися про тимчасове залишення з червня 2014 року малолітньої на проживання у бабусі [PERSON] в [ADDRESS] 31 серпня 2014 року батько він же позивач по первісному позову [PERSON] приїхав забрати дочку додому, однак бабуся відмовилася віддати дитину. На неодноразові вимоги [PERSON] повернути дочку [PERSON] не реагувала. Згідно інформації служби у справах дітей Коломийської РДА малолітня [PERSON] проживала в сім»ї [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Працівниками Коломийської служби проведено бесіду з бабусею щодо повернення онуки в сім»ю батька. Аналогічна робота щодо роз'яснень переважного права батьків на виховання дитини проводилася з відповідачем по первісному позову [PERSON] і працівниками СКМСД УМВС в Івано-Франківській області , однак це також не дало жодних результатів. Згідно довідки обласного наркологічного диспансеру від 24 вересня 2014 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в закладі з 28 січня 2000 року з приводу наркотичної залежності . З 11 квітня 2011 року знаходиться під постійним клінічним наглядом в програмі замісної підтримуючої терапії . Впродовж останніх 3-х років не допустив жодного порушення режиму динамічного спостереження. Соціально адаптований, неофіційно працює в ремонтній бригаді. Вказує, що [PERSON] перебуває на обліку в Івано-Франківському МВ УМВС як особа, яка раніше судима за вчинення злочину відповідно до рапорту -характеристики від 27 вересня 2014 року дільничного інспектора міліції Івано-Франківського МВ УМВС Накладюка А.В. З боку мешканців будинку скарги та заяви на неправомірні дії [PERSON] не надходили. Останній спиртними напоями не зловживає, наркотики не приймає. Крім того, як батько, він позитивно характеризується сімейним лікарем, дільничним лікарем-педіатром; працівниками дитячого садка , якого відвідувала дитина. Вважає за доцільне відібрання дитини [PERSON] від бабусі [PERSON] та повернення її батькові [PERSON] на виховання, тобто вважає, що первісний позов підлягає до задоволення ,а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. У судове засідання представник не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, наданий суду висновок щодо відібрання дитини [PERSON] від бабусі [PERSON] та повернення її батькові [PERSON], підтримує в повному обсязі. Представник служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Обушак М.Д. не заперечила щодо задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з її бабусею [PERSON], мотивуючи тим, що висновок служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради [PERSON] щодо доцільності відібрання дитини [PERSON] від бабусі [PERSON] та повернення її батькові [PERSON], є необгрунтованим оскільки [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності, ВІЛ-інфікований, наркозалежний, що загрожуватиме інтересам та здоров»ю малолітньої дитини. Вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, думку прокурора, який вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення так як відповідатиме інтересам дитини, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків . В судовому засіданні встановлено між позивачем [PERSON] та [PERSON] 06 березня 2008 року зареєстровано шлюб (т.1.а.с.10), що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 06 березня 2008 року відділом РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 274 (т.1.а.с.10). [INFO] від спільного проживання [PERSON] з [PERSON]. народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 06 серпня 2009 року відділом РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1643(т.1.а.с.9). Малолітня дитина проживала за місцем фактичного проживання та реєстрації в [ADDRESS] з батьком, позивачем [PERSON] та матір'ю [PERSON], що підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями сторін, а також довідкою № 02-02/4877, виданою 31 липня 2014 року КП «ЄРЦ» (т.1.а.с. 13) Позивач по первісному позову [PERSON] на протязі 2013-2014 р.р. приводив та забирав поперемінно з бабусею малолітньої [PERSON] - [PERSON], доньку з дошкільного закладу. Зі слів вихователів цікавився життям доньки в садочку, прислуховувався до порад педагогів, відвідував батьківські збори, був присутнім на святах та розвагах, стосунки між батьком та дитиною емоційно близькі, дружні, довірливі, що стверджується і довідкою ДНЗ (ясла-садок) № 17 «Ромашка» від 25 вересня 2014 року № 296 (т.1.а.с.15). Згідно довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 17 «Ромашка» Івано-Франківської міської ради № 297 від 25 вересня 2014 року [PERSON] було зараховано в ДНЗ 06 лютого 2013 року, відвідувала до 01 червня 2014 року середню групу № 4 «Калинка», а з 01 червня 2014 року по 01 вересня 2014 року відповідно до написаної батьком [PERSON] заяви, перебувала на літньому оздоровленні. З початку нового 2014-2015 н.р. по 25 вересня 2014 року дитина жодного разу не відвідувала ДНЗ у зв'язку з сімейними обставинами. (т.1.а.с.14.) В літній період відпусток мати [PERSON] з донькою [PERSON] проживали у бабусі вона ж позивач за зустрічним позовом [PERSON] в [ADDRESS]. В кінці липня місяця 2014 року стан здоров'я матері дитини [PERSON] погіршився, що зумовило необхідність її госпіталізації та стаціонарного лікування в м. Івано-Франківську. В цей період малолітня дитина продовжувала проживати у своєї бабусі позивача за зустрічним позовом [PERSON] [INFO] [PERSON] померла про що 12 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис № 1403, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції (т.1а.с.11). Судом встановлено, що після смерті дружини позивач по первісному позову, а відповідач по зустрічному [PERSON] неодноразово намагався забрати у бабусі вона ж відповідач по первісному позову [PERSON] свою малолітню доньку [PERSON] додому в [ADDRESS]. Однак, відповідач по первісному позову [PERSON] відмовилася повернути батькові дитину. Як вбачається з матеріалів справи позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся 19.09.2014 року до правоохоронних органів щодо неправомірних дій відповідача по первісному позову [PERSON] та порушення його прав на виховання доньки. За наслідками проведеної за даним зверненням перевірки 02.10.2014 р. позивачу за первісним позовом надіслано листа №38/550 за підписом начальника Сектору кримінальної міліції у справах дітей УМВС України в Івано-Франківській області, у якому констатувалось місце проживання дитини за адресою [ADDRESS] а також повідомлялось про проведення роз'яснення відповідачу за первісним позовом [PERSON] вимог Сімейного кодексу України щодо переважного права батьків на виховання дитини, та можливість вирішення даного спору в судовому порядку (т.1а.с.12), тобто згаданим листом спростовуються посилання відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що батько дитини жодним чином не заперечував та не подавав жодних зауважень з приводу проживання малолітньої [PERSON] з нею, [PERSON] Встановлено, що у вересні 2014 року відповідачу за первісним позовом [PERSON] було відомо про відсутність дозволу батька на подальше проживання його доньки [PERSON] з нею, бабусею, та намагання забрати дитину додому за постійним місцем проживання. До того ж даний факт не заперечується і позивачем за зустрічним позовом [PERSON], котра самочинно без згоди батька змінила місце проживання малолітньої дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 162 ч.1 Сімейного кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідач по первісному позову, а позивач по зустрічному [PERSON] мотивує своє звернення з зустрічним позовом до суду, з урахуванням якнайкращих інтересів її онуки, що подальше проживання [PERSON] за місцем реєстрації батька буде суперечити її інтересам, загрожуватиме її здоров»ю, тощо. Зазначає, що позивач по первісному позову, а відповідач по зустрічному [PERSON] раніше судимий та має статус ВІЛ- інфікованої особи, є наркозалежним. Зі змісту довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 24 вересня 2014 року № 01-7/679 вбачається, що позивач з 11 квітня 2011 року перебував під постійним клінічним наглядом в програмі замісної підтримуючої терапії, протягом останніх 3-х років не допустив жодного порушення режиму динамічного спостереження, ретельно дотримується графіку лікарського огляду не менше 2-3 разів на тиждень, препарати замісної підтримувальної терапії, а також антиретровірусної терапії приймав регулярно, порушень лікування не допускав. Зазначено, що по характеру спокійний, завжди виглядає охайно, поводить себе з медичним персоналом ввічливо, соціально адаптований, заробляє на життя працюючи приватним чином в бригаді на ремонтах квартир, виховує доньку 5 років. Як батько, позитивно характеризується з сторони сімейного лікаря, дільничного лікаря-педіатра, працівників дитячого садка, котрого відвідувала дитина, а також сусідами по місцю проживання.(т.1.а.с.16) Як вбачається позивач за первісним позовом [PERSON] перебував на диспансерному обліку з 28.01.2000 року до народження дитини. Таким чином, обставини якими відповідач за первісним позовом обґрунтовує свої заперечення щодо первісного позову, не змінювалися, а були наявними і раніше. Відповідно до положень ст.162 СК України, дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Суд, вважає відсутніми є підстави стверджувати, що зі смертю матері [PERSON], дитина не може бути повернута за попереднім місцем проживання до батька дитини, оскільки це створить реальну небезпеку для її життя та здоров'я. Не встановлено підстав констатувати зміну обставин в силу яких повернення дитини суперечитиме її інтересам в розумінні положень вищезгаданої статті . Суд не приймає до уваги посилання відповідача по первісному позову, а позивача по зустрічному [PERSON] на ст.. 161 СК України, оскільки положеннями цієї статті врегульовується відносини, щодо вирішення спору між батьками про визначення місця проживання дитини разом з одним із них та можливості передачі дитини комусь із рідних, якщо жоден із батьків не здатен забезпечувати її належне виховання. З наявної у матеріалах справи інформації управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківської області (витяг з реєстру № 314-30122014/26210) вбачається, що позивач за первісним позовом [PERSON] станом на 30.12.2014 року вважався особою, яку 03.03.2000 року було засуджено Івано-Франківським міським судом за ч.1 ст. 229-6 КК України до покарання у виді 9 місяців позбавлення волі, як додаткова міра покарання згідно ст.14 КК України лікування від наркоманії, 14.10.2000 року звільнений по відбуттю терміну покарання; 22.05.2006 року притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.309 КК України згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 26.09.2006 р. кримінальна справа закрита. На підставі ст.88-90 КК України вважався особою, яка до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває ( т.2 а.с.101). Відповідачем по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні надано суду копію вироку Коломийського міськрайонного суду від 09.09.2016 року, котрим визнано винним [PERSON] за ст. 125 ч.1 КК України та призначено покарання у виді 680 гривень штрафу, однак на час розгляду даної справи згаданий вирок не набрав законної сили, і позивач [PERSON] не вважається винуватим, у вчиненні згаданого злочину( т.2 а.с.144-146). Із наданої позивачем по первісному позову [PERSON] довідки 316-26012016/26210 Управління ІЗ ГУНП в Івано-Франківській області серія АВІ № 0199700 останній станом на 05.10.2016 року є особою, яка з 16.12.2015 року притягується до кримінальної відповідальності за ст.125 ч.1 КК України. Встановлено, що на час розгляду справи позивач по первісному позову [PERSON] на диспансерному обліку в ОНД не перебуває, що стверджується довідкою лікаря ОНД м.Івано-Франківська від 18.10.2016 року № 1756 (т.2 а.с.143), щомісяця отримує державну соціальну допомогу як інвалід третьої групи, що підтверджується довідкою №6797 від 17.10.2014 р. (а.с.99), зареєстрований фізичною особою підприємцем та має дохід .(т.2а.с.83,96). У зустрічному позові позивач [PERSON] посилається на відсутність ВІЛ інфекцій у неї та у її рідних як на перевагу перед [PERSON] при визначенні місця проживання дитини. Подібні дії є неприпустимими з огляду на норми ст.. 14 Закону України «Про протидію поширенню хвороб, зумовлених вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), та правовий і соціальний захист людей, які живуть з ВІЛ» люди, які живуть з ВІЛ користуються всіма правами та свободами, передбаченими Конституцією та законами України, іншими нормативно-правовими актами України. Дискримінація особи на підставі наявності в неї ВІЛ-інфекції, а також належності людини до груп підвищеного ризику інфікування ВІЛ забороняється. Дискримінацією вважається дія або бездіяльність, що у прямий чи непрямий спосіб створює обмеження, позбавляє належних прав особу або принижує її людську гідність на підставі однієї чи кількох ознак, пов'язаних з фактичною чи можливою наявністю в неї ВІЛ. Стаття 24 Конституції України проголошує рівність конституційних прав і свобод громадян України та недопустимість привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі Загальна декларація прав людини 1948 р. у ст. 7 зазначає, що усі люди рівні перед законом та мають право, без будь-якої різниці, на рівний захист закону. Стаття 8 визнає право кожної людини на ефективне встановлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її загальних прав, що надані їй конституцією або законом. Згідно з Міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 р. усі особи є рівними перед судами (ст. 14) та перед законом і мають право без жодної дискримінації на рівний захист. У цьому відношенні будь-яка дискримінація повинна бути заборонена законом, і закон повинен гарантувати всім особам рівний і ефективний захист проти дискримінації за будь-якою ознакою, як-от раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншої обставини (ст. 26). У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий судовий розгляд (ст. 6) та на ефективний засіб правового захисту(ст. 13). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту (СНІД) та соціальний захист населення» всі ВІЛ-інфіковані та хворі на СНІД громадяни користуються всіма правами та свободами, передбаченими Конституцією та законами України, іншими нормативно-правовими актами. Згідно з Основами законодавства України про охорону здоров'я «кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає: правовий захист від будь-яких незаконних форм дискримінації, пов'язаних із станом здоров'я» (ст. 6). Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав Коломийському міськрайонному суду Івано-Франківської області рішення від 06.11.2014 р. № 578, яким вважав за доцільне відібрання дитини [PERSON] від бабусі [PERSON] та повернення її батькові [PERSON] на виховання (а.с.106-108). Згідно витягу з Протоколу № 12 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Коломийської РДА від 11.12.2014 року вирішено питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], залишити на розгляд суду (т.1 а.с.134-136). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.02.2016 року встановлено, що [PERSON] хоче піклуватися про фізичний і духовний розвиток своєї доньки [PERSON] , її навчанням, підготовкою до самостійного життя, вживає для цього усіх можливих заходів, а той факт , що відповідач перебуває на обліку в ОНД з приводу наркотичної залежності не може бути перешкодою у вихованні та утриманні дитини батьком. В судовому засіданні встановлено, що батько дитини є працездатною особою, який взмозі повноцінно забезпечувати свою дитину і прагне цього. Даним рішенням у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], відмовлено. (Т.2 а.с.8-11) Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 16.06.2016 р. вищезгадане рішення залишено без змін.(Т. 2 а.с.147-149). Твердження позивача по зустрічному позову [PERSON] щодо неадекватної поведінки відповідача [PERSON] , а також відсутність з його боку дій, які б вказували на намір брати участь у вихованні, розвитку чи навчанні дитини спростовуються зазначеними доказами у вищезгаданому рішенні Івано-Франківського міського суду та доказами, наявними в матеріалах справи. Не може вважатися підставою для зміни місця проживання дитини, наявні умови проживання [PERSON] , розмір її заробітної плати чи тимчасовий вільний графік роботи. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено того, що повернення малолітньої [PERSON] за попереднім місцем проживання до батька створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я, або ж справді суперечитиме інтересам дитини. На даний час малолітня [PERSON] проживає з батьком позивачем по первісному позову [PERSON] у [ADDRESS] навчається у 2 класі Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 10 , що стверджується довідкою № 01-27/69 від 16.06.2016 р. (т..2а.с.82) Слід зазначити, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 05.04.2013 р. донька позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним є співвласником квартири [ADDRESS] (а.с.100) та являється спадкоємцем майна, що залишилась після смерті її матері [PERSON].в тому числі і частки у даній квартирі. Як вбачається із витягу з наказу від 03.06.2016 р. №26/01-06 Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді за заявою позивача за первісним позовом [PERSON] центром здійснюється соціальний супровід сім»ї [PERSON] (т.2 а.с.97-100). Ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст.ст.151, 160, 163 СК України. Законом ( ст. 170 СК України) передбачено, що у батьків або одного з них суд може відібрати дитину лише у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її житя, здоров"я і морального виховання. Частиною 2 ст.163 СК України передбачено, що саме батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Виходячи з наведених вище норм закону позивач вправі вимагати відібрання дитини в бабусі та повернення дитини йому, як батькові, оскільки він має права щодо дитини більш вагомі ніж ті, що має бабуся. Інтереси дитини вимагають встановлення близьких відносин з батьками - єдиними особами, які не тільки соціально, а й біологічно поєднані зі своїми дітьми почуттям любові, піклування та відповідальності, відповідачпо первісному позову [PERSON], відповідно до положень, закріплених уст.257 СК України, має право на спілкування та участь у вихованні внучки, тому батьки не вправі позбавити бабусю зазначеного права, чинити перешкоди такому спілкуванню. Судом не встановлено жодних фактів того, що залишення позивачу за первісним позовом , а відповідачу по зустрічному позову [PERSON] дитини є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання, тобто, які б давали підстави для розлучення батька з дитиною оскільки останній позитивно характеризується по місцю проживання, що стверджується рапортом-характеристикою дільничного інспектора міліції Івано-Франківського МВ УМВС лейтенанта міліції Накладюк А. В. від 27 вересня 2014 року, з якого вбачається, що з боку жителів будинку [ADDRESS], позивач з родиною проживає, скарг та заяв на його неправомірні дії не поступало, останній спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає.(а.с.17). Також даний факт у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], яка являється працівником благодійної організації «Карітас» і яка вказала, що знайома із сім»єю [PERSON] тривалий час, позивач [PERSON] адекватний, добрий, турботливий батько, приймає замісну терапію, блокує вірус в організмі , він не є небезпечним у побуті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що тривалий час знає сім»ю [PERSON] , є їх сусідкою, неодноразово бачила як сім»я [PERSON] разом гуляла, дочка дуже прив'язана до батька, у них нормальні житлові умови, з сусідами у позивача [PERSON] хороші відносини, жодних скарг не має, [PERSON] працює виконуючи будівельні роботи. Свідок [PERSON] сусідка [PERSON] дала аналогічні пояснення та вказала, що [PERSON] піклується про дитину, відводив [PERSON] в дитячий садок, стверджує, що [PERSON] є дуже хорошим батьком. Свідок мати позивача по первісному позову - [PERSON] пояснила, що її син [PERSON] і невістка [PERSON] дружньо жили, будучи подружжям, у їхній сім»ї був свій сімейний бюджет, [PERSON] виконував замовлення щодо ремонтних робіт з весни до осені. Кожного року на літній період її невістка [PERSON] разом з дочкою [PERSON] їхала в село до матер, івідповідача по первісному позову [PERSON] Після смерті невістки [PERSON] декілька раз намагались побачитись з дитиною, в тому числі на свято с.Миколая, але не змогли навідати внучку так як двері у будинку відповідача по первісному позову [PERSON] були закриті. Зазначила, що її син [PERSON] з з 2008 року не вживає наркотики. Свідок [PERSON] завідувач ДНЗ ясла-садок № 17 "Ромашка" пояснила, що малолітня [PERSON] була зарахована і відвідувала ясла-садок № 17 "Ромашка", батьки дитини [PERSON] та [PERSON] приймали активну участь святах та розвагах дитини, які проводились в садочку, опікувались дитиною,батьки відвідували батьківські збори, в дошкільному закладі є [PERSON] виконані спільно з донькою [PERSON], роботи з природнього та покидькового матеріалу, ствердила, що підтримує наданеї нею довідки щодо перебування [PERSON] в ДНЗ . Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] і їй відомо про те, що дитина часто приїжджала у гості до бабусі в [ADDRESS] з травня 2014 року проживає у останньої, бачила [PERSON] у господарстві [PERSON] на день народження [PERSON], який нормально ставився до дитини, після того ще два рази бачила [PERSON], що стосується [PERSON], то дитина не бажала їхати у м.Івано-Франківськ з батьком. Свідок [PERSON] рідна сестра чоловіка [PERSON], пояснила, що малолітня [PERSON] разом с своєю матір ю [PERSON] проживали з весни 2014 року у [PERSON] в [ADDRESS] дитина не хотіла їхати в Івано- Франківськ. Їй відомо, що 31 серпня 2014 року та на свято с.Миколая батько дитини [PERSON] навідував дочку, на її, свідка, думку [PERSON] буде доцільніше проживати з бабусею в [ADDRESS] Свідок [PERSON] , сусідка [PERSON] , вказала, що бачила батька [PERSON] три рази з травня місяця 2014 року в господарстві [PERSON] в [ADDRESS] , дитина хвалилась, що привозив батько гостинці, але дитина не хотіла їхати до батька, і їй, свідкові відомо, що [PERSON] не забороняє дитині бачитись з батьком. Свідок [PERSON], дочка [PERSON] пояснила, що [PERSON] часто приїжджала з [PERSON] до них в [ADDRESS] . Майже рік після народження дитина [PERSON] прожила у них. Батько дитини [PERSON] приїжджав на вихідні дні. Негативних стосунків у їх сім»ї вона не бачила, хоча в травні 2014 року мати дитини [PERSON] повідомила, що не бажає повертатись у м.Івано-Франківськ. Після смерті [PERSON] [PERSON] приїжджав до дитини два рази, вважає, що на її думку [PERSON] не зможе належно доглядати дитину. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що її сестра [PERSON] дуже любить онуку [PERSON], що мати дитини [PERSON] проживала з дитиною у матері після народження дочки в [ADDRESS] Їй відомо, що [PERSON] приїжджав раз на місяць до них. До вересня 2014 року батько дитини двічі навідував дочку. Зі слів відповідача [PERSON] їй відомо, що [PERSON] нічого не передавав для [PERSON], а остання не хотіла їхати у місто. Будучи один раз у [PERSON] в м.Івано-Франківську їй, особисто, умови проживання родини [PERSON], не сподобались. Вказує, що відносини у батька з дитиною були нормальні, і як їй відомо бабуся дитини [PERSON] не забороняє батькові бачитись з дитиною. Свідок головний лікар Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру [PERSON] пояснив, що за останніх три роки у [PERSON] не було жодного порушення, спостерігається позитивна динаміка у його лікуванні, також він має намір в майбутньому "зійти" із замісної терапії; [PERSON] бореться за свою дитину, працює, хоч і не офіційно; він може бути батьком і за станом здоров'я може виховувати свою дочку. [PERSON] перебуває на замісній терапії, він не несе ніякої небезпеки для своєї дочки. Він, [PERSON] погодився надавати інформацію працівникам служби у справах дітей про будь-які порушення, які виникатимуть зі сторони батька у процесі його лікування, а також про зняття його із замісної терапії. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Що стосується пояснень свідків [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], щодо небажання малолітньої [PERSON] повертатись в м.Івано-Франківськ до батька та щодо доцільності проживання дитини у бабусі [PERSON], то суд їх до уваги не приймає так як такі пояснення спростовуються вищенаведеними доказами, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі вищевикладеного, суд врахувавши надані докази, вважає, що первісний позов позивача [PERSON] до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради про відібрання та повернення [PERSON] [PERSON], слід задоволити, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з [PERSON] до досягнення дитиною чотирнадцяти років, слід відмовити. Відповівдно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача по первісному позову [PERSON] на користь позивача по первісному позову [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного, ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 24 Конституції України, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", ст.29 ЦК України, ст.ст. 151, 160-163, 171, 257 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved