Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №25 по вулиці Миру у селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, який побудований, але не прийнятий в експлуатацію, куди входять: житловий будинок "А", веранда "а", погріб "Д", сарай "Б", сарай "В", гараж "Г", вбиральня "Е", огорожа "N", вартістю 16268 грн., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 20.10.2015; надати їй дозвіл на введення вказаного будинку в експлуатацію та реєстрацію його у державному реєстрі прав власників нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 20.10.2015 померла її мати [PERSON], яка до смерті проживала у побудованому нею у 1982 році будинку №25 по вулиці Миру у селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить і вказаний будинок. Вона єдиний спадкоємець матері за заповітом. Проте, нотаріально оформити спадщину вона не має можливості, оскільки за життя мати не виготовила технічний паспорт на будинок та не отримала свідоцтва про право власності на нього. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії 24.10.2016 нотаріусом винесено постанову. Зазначені обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила суд розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог та просили справу розглянути за їх відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження, 03.08.1964 народилася [PERSON], її матір'ю записана [PERSON] (а.с.6). Після укладення 14.05.1982 шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище "Левченко", про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.7). Копія заповіту свідчить про те, що 16.03.2001 [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй за законом на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с.15). Зі свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла 20.10.2015 (а.с.8). Згідно з довідкою від 24.11.2015 №2483, [PERSON] з 1982 року до дня своєї смерті 20.10.2015 була зареєстрована та проживала [INFO]. Разом з нею з 2003 року по даний час зареєстровані та проживають зять [PERSON] та онука [PERSON] Від імені [PERSON] 16.03.2001 зареєстровано заповіт, який не змінений та не скасований (а.с.10). У витязі з погосподарської книги №11 від 25.01.2016 №215, у листі Знамянського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 29.01.2016 №7 та у листі Знамянського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 09.02.2016 №58 зазначено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №25 по вулиці Миру у селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області станом на 01.01.2013 обліковується (належить) [PERSON], померлій 20.10.2015, реєстрація права власності не проводилася. Будинок збудоваий у 1982 році (а.с.9, 34, 35). Таким чином, будинок збудований у 1982 році, але правовстановлюючі документи на зазначене домоволодіння відсутні, оскільки будинок не прийнято в експлуатацію. Спеціалістами Знам'янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №25 по вулиці Миру у селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, за наслідками якої 09.02.2016 виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого, інвентаризаційна вартість даного будинку становить 16268 грн. (а.с.11-14). Державним нотаріусом Знамянської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул.Миру,25 у с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, після смерті [PERSON], померлої 20.10.2015, на імя [PERSON], відмовлено у звязку з відсутністю документів, які могли б підтвердити право власності та належність майна спадкодавцеві, та у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказане майно за спадкодавцем [PERSON] (а.с.16). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] 01.12.2015 звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20.10.2015. Інших спадкоємців немає (а.с.30-39). З розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 №6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об'єкти. ([PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. ([PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. У зв'язку з тим, що [PERSON] за життя не зверталася до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне їйнерухоме майно, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. У звязку з чим вимога позивача щодо надання їй дозволу на введення в експлуатацію будинку №25 по вулиці Миру у селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області є безпідставною, необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, те, що спадкодавець [PERSON], спадщину після смерті якої бажає отримати позивач, за життя не звернулася до реєстраційних органів з метою державної реєстрації права власності на належне їй нерухоме майно, та те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню і за позивачем можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON] Разом з тим, оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, в частині позовних вимог про надання дозволу на введення будинку в експлуатацію та реєстрацію його у державному реєстрі прав власників нерухомого майна, позивачу необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.328, 331, 1216, 1218, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7,

Outcome: approved