Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ СК «Провідна» в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якому просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування за шкоду, заподіяну його автомобілю на суму 50 000 грн., пеню в сумі 14 431,98 грн., втрати від інфляції в сумі 2000,00 грн., 3% річних в сумі 1150,46 грн. та судові витрати по справі. На підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що є законним володільцем автомобіля марки «Ауді А6», д.р.н. [NUMBER]. 10.01.2015 року він керував зазначеним транспортним засобом на підставі посвідчення водія, виданого Дрогобицьким МРЕВ ДАІ УМВСУ у Львівській області 12.05.2000 року, знаходився в тверезому стані. В цей же день, біля 15 год. 50 хв., в дворі будинку № 95 по вул. Роксолани в м. Трускавець, водій легкового автомобіля марки «Фольцваген Т4», д.р.н. [NUMBER] [PERSON], внаслідок грубого порушення ПДР України скоїв наїзд на належний йому автомобіль, внаслідок чого заподіяв механічні пошкодження правої фари, переднього правого крила та переднього бамперу. Після ДТП водій [PERSON] проінформував його про свою особу, своє місце проживання, про назву та місцезнаходження страховика та надав поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого вбачається, що автомобіль [PERSON] є забезпеченим в ПрАТ СК «Провідна» зі строком дії із 24.12.2014 року по 23.12.2015 року та запевнив, що встановлені строки буде надано страховику письмове повідомлення встановленого зразка про ДТП та інші необхідні відомості. Крім того, було викликано працівників ДАІ, якими було зафіксовано ДТП. 12.01.2015 року [PERSON], а 13.01.2015 року і він особисто, подали на адресу страховика заяви та інші необхідні документи про настання ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, які були отримані відповідачем належним чином. 19.02.2015 року постановою судді Дрогобицького міськрайонного суду Крамара О.В., Бутима І.С. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Дане рішення не оскаржувалось, набрало законної сили та направлено вчасно на адресу страховика. Вказує на те, що оскільки протягом 10 робочих днів після одержання повідомлення про ДТП уповноважений представник ПрАТ СК «Провідна» не прибув до місця знаходження його пошкодженого автомобіля, то він будучи звільнений від обов»язку збереження пошкодженого майна у такому стані, у якому воно знаходилося після ДТП, самостійно провів заміну правої фари. переднього правого крила та переднього бамперу. Відповідно до рахунку від 12.01.2015 року, товарного чеку від 12.01.2015 року, підприємцем [PERSON] йому було відремонтовано його автомобіль на суму 51500 грн. Таким чином зазначає, що йому відповідно до п.9.2, ст.9, ст.22, ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає виплата шкоди, заподіяної його майну в розмірі 50000 грн. - вартість запчастин до пошкодженого автомобіля. Натомість, позивач отримав відмову відповідача з тих підстав, що надані ним відомості щодо обставин та механізму настання ДТП є технічно неможливими згідно з висновком №032-06/15 від 20.06.2015 року. Вказує на те, що подібні висновки відповідача є надуманими і не обгрунтованими, а також такими, що суперечать вимогам закону. Крім того зазначає, що п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачається, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Пеню необхідно обчислювати з врахуванням періоду прострочення виплати страхового відшкодування, але не більше 6 місяців, тобто з 16.04.2015 року по 15.10.2015 року включно; розміру облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня: з 16.04.2015 року по 27.08.2015 року - 30% (кількість днів - 134); з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року - 27% (кількість днів - 28); з 25.09.2015року по 15.10.2015року -22% (кількість днів - 21). Таким чином, сума пені в подвійному розмірі облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного відповідачами зобов»язання за кожний день прострочення становитиме: -з 16.04.2015року по 27.08.2015 року:50000, 00 х 30.0 % х2 : 365 х 135 = 11095, 89 грн.; -з 28.08.2015року по 24.09.2015 року: 50000, 00 х 27;0% х 2 : 365 х 28 = 2071.23 грн. - з 25.09.2015 року по 15.10.2015року: 50000. 00 х 22.0 % х 2 : 365 х21 = 1265,75 грн. Всього: 11095. 89 грн. + 2071,23 грн. + 1265,75 ГРН. = 14 431,98 грн. Крім того, вказує на те, що страхове відшкодування є грошовим зобов'язанням (ухвали Верховного Суду України від 14.11.2007 року у справі № 6-17637ск07, від 02.08.2006 року у справі № 36-237св05). За невиконання грошового зобов'язання у вигляді страхового відшкодування в загальній сумі 50 000 грн. Законом передбачена відповідальність у вигляді сплати суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми, що передбачається ч.2 ст.625 ЦК України. В даному випадку за прострочення виконання грошового зобов'язання по виплаті страхового відшкодування відповідачем станом на 20.01.2016 року слід нарахувати 3% річних, а станом на 31.12.2015 року провести індексацію основного боргу - 50 000 грн. за час прострочення. Загальна сума витрат від інфляції 285,00 грн.+2000,00 грн. = 2 285,00 грн.: 3% річних становить - 1150,46 грн. Просить стягнути з відповідача вищезазначені суми, судовий збір в сумі 633,23 грн., а також 5000 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача Крамар Ю.М. позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю, в підтвердження яких, посилалася на підстави, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав до суду письмове заперечення на позов. В судове засідання, яке було призначене на 01.04.2016 року в режимі відеоконференції, на зв»язок зі судом не вийшов. За таких обставин, суд визнав неявку відповідача неповажною та продовжив розгляд справи за його відсутності. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.01.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме водій легкового автомобіля марки «Фольцваген Т4», д.р.н. [NUMBER] [PERSON] скоїв наїзд на належний позивачу автомобіль «Ауді А-6», д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого заподіяв автомобілю позивача механічні пошкодження правої фари, переднього правого крила та переднього бамперу. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.02.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Дане рішення не оскаржувалося, тобто набрало законної сили та направлено вчасно на адресу страховика. Відповідно до рахунку від 12.01.2015 року товарного чеку від цього самого числа, вартість матеріального збитку, заподіяного майну позивача становить 51500 грн. На момент ДТП водієм [PERSON] було пред'явлено позивачу поліс № АІ/2494826 від 23.12.2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виданого ПрАТ «СК «Провідна»; дія полісу до 23.12.2015 року. Також судом встановлено, що 12.01.2015 року [PERSON], а 13.01.2015 року і позивачем страховику було подано заяву про виплату страхового відшкодування, у якій ними було повідомлено ПрАТ СК «Провідна» про настання ДТП. Дана обставина підтверджується листом філії ПрАТ СК «Провідна» у м. Львів за №173/1 від 15.04.2015 року та листом за №7985 від 01.07.2015 року, у яких зазначається, що заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від імені [PERSON] та [PERSON] надійшли на адресу ПрАТ СК «Провідна» 13.01.2015 року. Відтак, позивач виконав вимоги ст. 35.1 та 35.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що свідчить про повне виконання позивачем покладених на нього законом обов'язків для одержання страхового відшкодування. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що оскільки ДТП 10.01.2015 року мала місце та така є страховим випадком; була скоєна з вини відповідача [PERSON] та дії останнього потягли цивільно-правові наслідки, а тому позивачем право вимоги обґрунтоване належними та допустимими доказами по справі, а відтак позовна вимога про стягнення страхового відшкодування у сумі 50000 грн. підставна та обґрунтована, а тому необхідно стягнути із відповідача ПрАТ СК «Провідна» на користь позивача суму страхового відшкодування у вище вказаному розмірі. Щодо позовної вимоги про стягнення з ПрАТ СК «Провідна» пені, інфляційні нарахування та 3% річних, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуваннями встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Роз'яснення щодо застосування норми ст. 625 ЦК України зазначено у п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Згідно з розрахунком, поданого позивачем, останнім нараховано пеню у розмірі 14 431,98 грн.; три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1150,46 грн. та індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 2000,00 грн. Судом приймається до уваги поданий розрахунок позивача про стягнення вказаних сум; такий розрахунок направлявся відповідачеві, однак останній доказів щодо неправильного нарахування не подав; разом із тим страхове відшкодування не виплачено, а тому прострочено грошове зобов'язання, а відтак суд приходить висновку, що такі нарахування підлягають стягненню з відповідача ПрАТ СК «Провідна» на користь позивача [PERSON], а позовну вимогу у цій частині слід задоволити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" вбачається, що судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо); порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Відповідно до ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження витрат на правову допомогу надано акт виконаних робіт (згідно до додатку №1 до договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 06.08.2015 року) про те, що адвокатом Крамаром Ю.М. отримано від позивача грошові кошти в сумі 5000, 00 грн. за правову допомогу. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 200 ЦПК України під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Суд критично оцінює наданий адвокатом акт про надання правової допомоги від 06.08.2015 року, оскільки з останнього не вбачається: рік, місяць, число, місце та час початку і закінчення вчинення ним окремої процесуальної дії поза судовим засіданням. Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Не є належними доказами витрат на правову допомогу акт виконаних робіт про одержання коштів за правову допомогу. Дані правові позиції викладені у рішеннях Верховного Суду України від 01.10.2002 року, від 13.12.2006 року, від 13.04.2011 року, тому суд критично відноситься до вищезгаданого акту від 06.08.2015 року як доказу на підтвердження факту оплати правової допомоги. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про не обгрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в розмірі 633,23 грн.

Outcome: approved