Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 96\~502,48 гривні заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2\~102,00 гривні. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву без номера від 08.02.2008 року, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. 08.02.2008 року [PERSON] також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", чим підтвердила своє ознайомлення з фінансовими умовами використання такої кредитки та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. На підставі укладеного договору Банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 2 000,00 гривень. Банк, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту, свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань умови договору належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 31.03.2020 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 96\~502,48 гривень, з них: по простроченому тілу кредиту 2\~638,51 гривень, по нарахованих на прострочений кредит відсотках згідно ст.625 ЦК України 947,28 гривень, по пені 87\~845,13 гривень, по фіксованому штрафу 500,00 гривень, по процентному штрафу 4 571,55 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26.08.2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову 07.09.2020 року отримала матір відповідача, що згідно із ч.9 ст.10, ч.3 ст.130 ЦПК України є належним повідомленням відповідача на вчинення відповідної процесуальної дії, зокрема подання відзиву на позов та інших заяв чи клопотань щодо процедури розгляду справи. У строк, визначений судом в ухвалі від 26.08.2020 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №\~958, відповідач відзиву на позов не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 08.02.2008 року [PERSON] як клієнт Банку підписала заяву, якою підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею і Банком договір надання банківських послуг. Відповідач також підтвердила факт ознайомлення і погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданій їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідачу за її бажанням була видана кредитна картка "Універсальна" (номер картки [NUMBER] ) та пін-конверт до неї; кредитний ліміт встановлений в сумі 250,00 гривень, базова відсоткова ставка 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році; термін дії кредитного ліміту збігається із терміном дії платіжної картки; погодилась із тим, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт. 08.02.2008 року відповідач також своїм підписом посвідчила ознайомлення з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (далі Умови). Цими Умовами визначено тип кредитної лінії відновлювальний; базова процентна ставка в місяць UAН - 3,0 %, що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році; розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним; комісія за зняття готівки у пунктах Приватбанку - 3 % від суми операції; комісія за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочки на суму більше 50,00 гривень) - 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 гривень в місяць; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 4,5 %; комісія за безготівковий платіж 2 %. Із наданих Банком довідок вбачається, що упродовж 2008 2014 років відповідачу було видано шість кредитних карт, в останнє 07.07.2014 року з терміном дії до 02/18; кредитний ліміт з 08.02.2008 року був встановлений в сумі 250,00 гривень, з 22.07.2009 року 210,00 гривень з 25.01.2011 року 160,00 гривень, з 22.04.2011 року в сумі 60,00 гривень, з 20.10.2011 року 0,00 гривень, з 27.07.2012 року 100,00 гривень, з 27.07.2013 року 2\~000,00 гривень, з 12.09.2016 року 0,00 гривень. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) пози-чальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознака-ми, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: … 3) сплата неустойки; … У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді пені та штрафу, а також порядку їх нарахування. Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором від 08.02.2008 року в загальній сумі 96\~502,48 гривень, яка відповідно до позовних вимог Банку складається із таких сум: 2\~683,51 гривні простроченого тіла кредиту, 947,28 гривні нарахованих на прострочений кредит відсотків згідно ст.625 ЦК України, пені в розмірі 87\~845,14 гривні, фіксованого штрафу в розмірі 500,00 гривень, процентного штрафу в розмірі 4 571,55 гривень. На підтвердження таких вимог, окрім копій підписаних відповідачем 08.02.2008 року заяви та умов кредитування, довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, Банк надав Умови та Правили надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунки заборгованості за договором без номера від 08.02.2008 року, виписку по карткових рахунках відповідача. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір у відповідності до положень ст.ст.207, 626, 628, 1054 ЦК України становлять підписані відповідачем 08.02.2008 року заява та умови кредитування. У них сторони досягли згоди щодо суми кредитного ліміту, відсоткової ставки за користування кредитним лімітом, терміну і розміру щомісячних платежів за кредитом, ставок за різними видами комісій. Жодних істотних умов щодо відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), їх розміру та порядку нарахування, сторони не погоджували і вони відсутні у підписаних заяві і умовах кредитування. Як на підставу для проведення нарахувань по пені і штрафів Банк у позовній заяві посилається на Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємною частиною укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі №\~342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №\~1-12/2013, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому існує лише припущення, що відповідач погоджувалась на їх застосування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, а відтак відсутні підстави приймати в якості складової кредитних правовідносин між сторонами вищевказані Умови та Правила. У зв`язку із цим заявлені Банком позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та штрафах є безпідставними. До стягнення Банк також заявляє прострочене тіло кредиту в сумі 2\~638,51 гривень та заборгованість за нарахованими на прострочений кредит відсотками згідно ст.625 ЦК України в сумі 947,28 гривень. Із банківської виписки по кредитних рахунках суд встановив, що відповідач використав кредитних коштів всього в загальній сумі 8\~466,18 гривень, погасив кредит на суму 9\~198,58 гривень. Отже, різниця між використаними кредитними коштами і внесеними на їх погашення становить позитивний залишок в сумі 732,40 гривень та свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту. При цьому, як вбачається із банківської виписки, Банк самостійно проводив списання за рахунок кредитних коштів нарахованих сум по пені та штрафам, що не відповідає умовам кредитування, тим самим необґрунтовано збільшував суму заборгованості за тілом кредиту. Крім цього, з 12.09.2016 року кредитний ліміт на кредитній картці відповідача становив 0,00 гривень, а в лютому 2018 року взагалі закінчився термін дії в останнє виданої йому кредитної картки. Проте ще 01.11.2019 року Банк здійснював нарахування за використання кредитного ліміту в сумі 193,44 гривень. Регулярне списання Банком необґрунтованих сум за рахунок кредитних коштів унеможливлює встановлення можливих дат прострочення відповідачем обов`язку щодо погашення кредиту, а відтак і можливості нарахування 3 % річних у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України. Тому з урахуванням відсутності у відповідача заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування кредитними коштами підстав для стягнення відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України суд не вбачає. Таким чином, судом встановлено підстави для відмови у позові в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed