Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи підставність позову таким. З 04 травня 2006 року вона, [PERSON], фактично проживає у житловому будинку № 65, що розташований по вулиці Соборній (колишня Леніна) в селі Зозів, Липовецького району, який придбала 15 квітня 2006 року у [PERSON], про що отримала розписку відповідного змісту. Вказаний житловий будинок [PERSON] успадкував за заповітом вчиненим його тіткою [PERSON] після її смерті у 2005 році, однак своїх спадкових прав не оформив, у звязку із чим відсутні правовстановлюючі документи на нього. З травня 2006 року вона добросовісно, відкрито для третіх осіб та безперервно володіє нерухомим майном у вигляді вищевказаного житлового будинку, утримує його, користується прибудинковою територією та земельними ділянками, провела поточний та капітальний ремонт, газифікувала будинок, користується газом та електроенергію згідно укладених договорів. Таким чином вона є фактичним власником даного житлового будинку, однак не може повноцінно його використовувати, оскільки не є титульним володільцем. У той час можливий власник втратив до нерухомості інтерес, не несе жодних зобовязань по його утриманню. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що порушується її право власності, а тому просить суд здійснити захист у спосіб шляхом визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок № 65 з господарськими будівлями, житловою площею 63,5 кв.м., позначений на плані літерою "А"; прибудову -"а"; сарай - "Б"; сарай - "б"; погріб з шиєю - "п/Б", що розташований по вулиці Соборній в селі Зозів, Липовецького району, Вінницької області. В судове засідання позивач не з'явилась, в адресованій суду заяві вказала про підтримання позовних вимог в заявленому обсязі, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] сільської ради Липовецького району в судове засідання не з'явились, направили в адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення, просили суд розгляд справи проводити у їх відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, відтак підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні за відсутності сторін, в загальному порядку, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. Як убачається із довідок виданих виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області виданих 09.06.2016 року за №480 та від 17.052016 року за №353, [PERSON], за відомостями сільської ради, являється власником житлового будинку, що розташований в селі Зозів Липовецького району Вінницької області по вул.. Соборна (раніше Леніна) 65, проживала одиноко, інших зареєстрованих осіб у житловому будинку з нею не було. Належність вищевказаного майна [PERSON] доведено також технічним паспортом на житловий будинок за №65 по вул.. Леніна в селі Зозів (Інвентаризаційна справа №222, реєстровий №222), що додано до матеріалів цивільної справи, відповідно до якого власником цілого обєкта нерухомості, рік побудови 1960 1970 р.р. зазначено [PERSON] Згідно рішення 6 сесії 7 скликання [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області від 09 лютого 2016 року, вулицю Леніна в селі Зозів перейменовано на вулицю Соборна з відповідними номерами домогосподарств. Судом встановлено та сторонами спору визнавалась обставина, що 14.03.2005 року в селі Зозів [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно відповіді отриманої з Липовецької державної нотаріальної контори 29.06.2016 року за №01-09/512, спадкова справа до майна померлої 14.03.2005 року [PERSON] не заведена. За приписами ст.10, 11 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані у справі докази судом не встановлено наявності спадкоємців чи за законом чи за заповітом після смерті [PERSON] Згідно повідомлення [PERSON] сільської ради Липовецького району від 12.07.2016 року було констатовано, що [PERSON] сільська рада Липовецького району відповідно до вимог ст.1277 ЦК України, заяви про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON] до суду не подавала, юридичних дій щодо набуття права власності на безхазяйне майно згідно вимог ст.335 ЦК України не здійснювала. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судам розяснено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Наведене свідчить, що відповідач [PERSON] не є субєктом порушеного права, отож він не може відповідати за даним позовом, отож суд вважає, що в цій частині позову до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 1 та 4 ст. 344 ЦК України, передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Частина 1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка ратифікована Україною, передбачає право на ефективне мирне володіння майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до довідки виданої 17.05.2016 року за №353 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Липовецького району, констатовано, що з 04 травня 2006 року [PERSON] дійсно проживає в [INFO] (після перейменування Соборна) 65, відкрито та безперервно по даний час користується цим обєктом нерухомості. Судом із матеріалів справи встановлено, що 25.05.2006 року позивачем було укладено Договір на користування електричною електроенергією з Липовецькими ЕМ на постачання електричної енергії до житлового будинку, що розташований в селі Зозів Липовецького району Вінницької області по вул.. Леніна 65. 03.07.2006 року позивач уклала договір про надання послуг з газопостачання. Аналізуючи зібрані у справі докази, які були перевірені зібраним у справі доказами, суд дійшов до переконання, що позивач є добросовісним володільцем чужого майна, а саме: житлового будинку за №65, що розташований по вул.. Соборна в селі Зозів Липовецького району Вінницької області. Користування чужим майном є відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які мали можливість спостерігати за ним. Встановлені судом обставини не дають найменшого сумніву стосовно правомірності набуття позивачем цього майна, а інше не випливає з закону та не встановлено рішенням суду. Інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють. Також суд вважає доведеними обставини щодо безперервності строку, який дає право позивачеві в сукупності з іншими юридичними фактами на набуття права власності на це майно за набувальною давністю. Згідно ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 цього Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином суд дійшов до переконання, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.58, 59 ЦПК України, а відтак підлягають до задоволення в цій частині. Крім цього, відповідач [PERSON] сільська рада Липовецького району позов визнала. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення стосовно цього відповідача про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вирішує питання судових витрат, а тому у разі задоволення позову присуджує їх до стягнення із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволене них позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial