Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що [INFO] у віці 66 років померла його дружина та мати відповідача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на праві особистої приватної власності майно: дві земельні ділянки площею 0,2000 га та 0,9711 га для ведення особистого селянського господарства і товарного сільського господарського виробництва відповідно, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Бобрицьке" розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також ? частку спільного сумісного майна, набутого ним разом із дружиною в шлюбі: житлового будинку та присадибної земельної ділянки площею 0,23 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Заповіту [PERSON] не складала. Причиною смерті його дружини [PERSON] є хронічна прогресуюча серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, миготлива аритмія, церебральний атеросклероз з гіпертонією. У встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини він звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області. Також до спливу визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини до цієї ж нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] подав спадкоємець першої черги за законом їхній син [PERSON], що його (позивача) сильно обурило. Він вважає, що відповідач не має права на спадкування частки майна після смерті [PERSON], оскільки умисно усунувся від надання допомоги престарілій, непрацездатній матері, яка знаходилася в безпорадному стані, так як тяжко хворіла, потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги. Після перенесеного у грудні 2009 року - січні 2010 року інсульту [PERSON] була лежачою, без сторонньої допомоги забезпечувати умови свого життя вона не могла, потребувала додаткової допомоги та піклування родичів. У подальшому кожного року до дня смерті вона знаходилася на профілактичному лікуванні. У 2012 році впала та вивихнула собі праве плече, тривалий час знаходилася в гіпсі, у зв'язку з чим теж потребувала сторонньої допомоги та догляду. Відповідач [PERSON], будучи фізично здоровою особою, працюючи в пожежній охороні та отримуючи заробітну плату, будучи власником двох автомобілів, мав реальну можливість надавати матері посильну фінансову допомогу й моральну підтримку, провідувати її в лікарні та вдома у селі, однак цього не робив. Жодної копійки на придбання ліків, а також похорони матері він не витратив. Від свого обов'язку щодо утримання непрацездатної матері, яка потребувала допомоги, відповідач ухилявся, проте на частку спадкового майна претендує. Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Просив усунути [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування частки майна у спадщині, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 4-6, 82-84, 98-100). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнав, проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що його мати [PERSON], яка померла [INFO], знаходилась в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги і догляду. Відсутні також і докази його ухилення від надання допомоги матері, необхідності й потреби в одержанні [PERSON] такої допомоги від нього та самого факту звернення матері до нього за допомогою. Тривале неспілкування сторін не може свідчити про умисне ухилення його від надання допомоги спадкодавцеві. Він надавав допомогу матері [PERSON], провідував її у лікарні та вдома, цікавився станом здоров'я, допомагав матеріально в міру своїх можливостей. Інколи направляв на допомогу матері свого сина. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області у суд не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] у віці 66 років померла [PERSON], 1947 року народження, яка була дружиною позивача [PERSON], 1947 року народження, та матір'ю відповідача [PERSON], 1969 року народження. Причиною смерті є: хронічна прогресуюча серцево-судинна мозкова недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, миготлива аритмія ІІ ступеня, церебральний атеросклероз з гіпертонією ІІІ ступеня (а. с. 7, 8, 60, 68). Проживала вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] у належному їм на праві спільної сумісної власності подружжя житловому будинку [ADDRESS]. Їхній син, відповідач у справі [PERSON] проживав окремо від них зі своєю сім'єю у місті Києві. Із спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що в установлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області 04 грудня 2013 року із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини звернувся позивач [PERSON] 12 березня 2014 року заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори подав відповідач [PERSON] (а. с. 59-78). Зазначені дії обох спадкоємців першої черги за законом свідчать про намір кожного із них прийняти належну йому частку у спадщині. У визначений законом шестимісячний строк від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто із них не відмовився. У ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Із змісту зазначеної вище норми закону випливає, що для усунення особи (спадкоємця) від права на спадкування за законом суду необхідно встановити сукупність таких трьох фактів: 1) ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві; 2) факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; 3) потребу в допомозі цієї особи. Ухилення особи (спадкоємця) від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, тобто особа мала реальну матеріальну й фізичну можливість надавати таку допомогу, проте необхідних дій вона не вчиняла. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в абз. 3 п. 6 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, необхідно з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб. Згідно із положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189 ЦПК України. У ч. 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 1, 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Пенсійний вік в Україні для жінок, які народилися до 30 вересня 1956 року включно, становить 55 років. У судовому засіданні встановлено, що у грудні 2009 року - січні 2010 року [PERSON] перенесла інсульт, після чого тривалий час була лежачою, самостійно вона пересуватися не могла. У грудні 2011 року, січні та жовтні 2012 року і травні 2013 року знаходилася на профілактичному лікуванні в Броварській центральній районній лікарні, хворіла на тяжкі захворювання: ішемічну хворобу серця, хронічну серцеву недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІІ ступеня, дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ступеня (недостатнє кровопостачання мозку). У січні 2012 року у неї стався вивих головки правого плечового суглобу, у зв'язку з чим вона тривалий час носила гіпсову пов'язку (а. с. 9, 29-32, 87, 113-115). Із відповіді лікаря [PERSON] на адвокатський запит видно, що згідно із аналізом наданої медичної документації хвороби [PERSON] носили тяжкий прогресуючий характер, зазначені хвороби свідчать про повну втрату працездатності, хвора потребувала періодичного стороннього догляду медичного та соціального характеру, що з точки зору медико-соціальної експертизи втрати працездатності можна кваліфікувати як ІІ групу інвалідності (а. с. 86). Свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у суді показали, що після перенесеного у грудні 2009 року інсульту [PERSON] була лежачою, у неї були паралізовані рука і нога, у зв'язку з чим вона потребувала сторонньої допомоги, оскільки забезпечити свої життєві потреби самостійно не могла. Допомогу померлій [PERSON] надавав лише її чоловік [PERSON], з яким вони разом проживали та на якому трималося все їхнє господарство. Посильну допомогу їм обом надавали також сусіди. Відповідач будь-якої допомоги матері не надавав, належної уваги їй не приділяв, ліки не купував. Проживаючи зі своєю сім'єю в місті Києві, матір він провідував дуже рідко. Були випадки коли [PERSON], приїжджаючи в село, проходив повз батьківську хату, але до матері не заходив. [PERSON] потребувала від сина як моральної, так і матеріальної допомоги. Останню частіше відвідували син і дружина відповідача. За віком і станом здоров'я позивач [PERSON] сам потребував та потребує на даний час допомоги. Виходячи з наведених вище обставин, суд вважає встановленим факт, що [PERSON], яка померла [INFO], знаходилася в безпорадному стані. Будь-яких визначених ст. ст. 58, 59 ЦПК України доказів того, що [PERSON] надавав матеріальну й моральну допомогу своїй матері [PERSON] відповідачем суду не надано та судом не здобуто. Позиція відповідача [PERSON] у даній справі ґрунтувалася на тому, що подавати переконливі докази на заперечення позову йому не потрібно, нехай позивач у суді доводить обґрунтованість заявлених ним вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу, надавати їм допомогу, утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Піклування повнолітніх дочки, сина про їхніх батьків полягає в наданні їм матеріальної допомоги та моральної підтримки. Проходячи службу в пожежній охороні, отримуючи грошове забезпечення, суд вважає, що [PERSON] мав реальну, матеріальну й фізичну змогу надавати допомогу своїй хворій матері, яка, як уже встановлено судом, знаходилася в безпорадному стані та потребувала від нього такої допомоги. Проте відповідач покладених на нього законом своїх обов'язків перед матір'ю не виконував. Згідно із довідкою МСЕК серії КИО-І № 237834 від 18 січня 2005 року позивачу [PERSON], 1947 року народження, довічно встановлено ІІІ групу інвалідності (а. с. 125). З'ясовуючи питання про те, чи потребувала спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання допомоги від інших осіб, зокрема від непрацездатного за віком і станом здоров'я чоловіка [PERSON] та сусідів, суд вважає, що [PERSON], яка дала життя відповідачеві, потребувала безпосередньої допомоги і турботи від сина [PERSON], так як таку допомогу замінити нічим неможливо, у тому числі й спільним проживанням і підтримкою подружжям один одного. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлений [PERSON] позов про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом частки майна після смерті матері [PERSON] ґрунтується на вимогах закону, знайшов своє підтвердження в суді та доведений позивачем, тому позов підлягає задоволенню. Наявність конфлікту інтересів між сторонами, батьком [PERSON] і сином [PERSON], що виник ще раніше з приводу судових спорів щодо межі земельної ділянки із сусідом, висновків суду жодним чином не спростовує, оскільки не може бути перешкодою у наданні сином допомоги матері, яка знаходилася в безпорадному стані та потребувала від нього допомоги. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved