Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа: Червонозаводський районний відділ ДМС України у м. Харкові, у якій, з урахуванням уточнень, просить суд скасувати реєстрацію місця проживання відповідачів у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]; виселити відповідачів з гуртожитку за адресою: [ADDRESS]; солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за комунальні послуги в сумі 2384,66 грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачі зареєстровані та проживають в гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Гуртожиток знаходиться на балансі підприємства ВАТ «Харківський цегельний завод №13». Відповідачі користуються жилплощею в гуртожитку, при цьому не сплачують комунальні послуги. Мешканці гуртожитків зобов'язані здійснювати оплату за проживання в гуртожитку та споживані комунальні послуги на розрахунковий рахунок балансоутримувача, а саме на розрахунковий рахунок ВАТ «Харківський цегельний завод №13». Громадяни [PERSON], [PERSON], які сумісно проживають в кімнаті № 9 у гуртожитку за адресою [ADDRESS], на протязі тривалого строку не оплачують комунальні послуги та плату за користування гуртожитком, внаслідок чого утворилась заборгованість. Громадяни [PERSON], [PERSON] у трудових відносинах з ВАТ «Харківський цегельний завод №13» не перебувають. На вимоги адміністрації, погасити заборгованість за комунальні послуги та заборгованість за користування гуртожитком відповідачі не реагують та продовжують займати жилплощу без будь-яких оплат за користування та комунальні послуги. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 195). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з ч.5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, відповідачів, представника відповідача та представника третьої особи, оскільки відповідачі та представник відповідача не прибули у судове засідання без поважних причин та без повідомлення про причини неприбуття, та від них не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] у вказаному приміщенні зареєстрований з 06.07.1984 року, [PERSON] з 05.04.2007 року. Вказане підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС ( УДМС ) України у Харківській області (а.с. 33, 34). Згідно до акту «Контрольної перевірки інвентаризації цінностей на ВАТ «Харківський цегельний завод №13» від 21.12.2011 року, гуртожиток за адресою: [ADDRESS], знаходиться на балансі ВАТ «Харківський цегельний завод №13». Як вбачається з довідки вих. №01-34/231/25-05 від 18.11.2014 року (а.с.62), громадяни [PERSON] та [PERSON] у трудових відносинах з ВАТ «Харківський цегельний завод №13» не перебувають. Будь-які документи відносно працевлаштування [PERSON] та [PERSON] на підприємстві відсутні. 22.10.2009 року між [PERSON] та ВАТ «Харківський цегельний завод №13» було укладено договір оренди жилого приміщення, згідно до якого ВАТ «Харківський цегельний завод №13» надає в користування [PERSON] кімнату 9 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 4.1. вищевказаного Договору, строк дії договору становить 1 рік з моменту прийняття об'єкту оренди. Згідно акту від 22.10.2009 року, ВАТ «Харківський цегельний завод №13» передав, а [PERSON] прийняв в оренду кімнату №9 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Отже, строк дії договору оренди кімнати №9 у [PERSON] закінчився, однак кімната №9 звільнена не була. Під час судового розгляду відповідачем [PERSON] та його представником не було надано до суду доказів, що вказаний договір оренди кімнати продовжено або було укладено новий договір. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-115цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України у застосуванні одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Судом має надаватись адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселення в контексті пропорційності застосування такого закону. Представником позивача під час розгляду справи було зазначено, що відповідачі вселились в гуртожиток без будь-яких законних підстав, ордери на їх вселення не видавались. Відповідач [PERSON] взагалі не мешкає у гуртожитку понад три роки та в ньому не з'являється, комунальні послуги не сплачує. Представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні наголошувалось на тому, що ордер на вселення [PERSON] у гуртожиток видавався, однак доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надав. Виходячи з викладеного та того, що відповідачам житлова площа у кімнаті № 9 у порядку, передбаченому ч.2 ст. 128, ст.129 ЖК України, ч.1 ст. 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208, ніколи не наддавалась, відповідач [PERSON] в 2007 році вселився у вказану кімнату без будь-яких законних підстав, договір оренди, укладений між відповідачем [PERSON] та позивачем закінчився, а на цей час [PERSON] проживає в ній без законних підстав, суд вважає, що позовні вимоги ВАТ «Харківський цегельний завод №13» підлягають задоволенню, а відповідачі виселенню з кімнати № 9 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житла. Також і відповідач [PERSON] у 1984 році вселився у вказану кімнату без будь-яких законних підстав, зокрема відповідний ордер якому на вселення не видавався, договір оренди житла не укладався. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування з зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на вказану адресу надсилається поштова кореспонденція, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги тощо. Наявність зареєстрованих осіб у будинку, на який звертається стягнення, негативно відображається на ціні продажу, а також перешкоджає реалізації цього предмета іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Отже, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в частині виселення та скасування реєстрації місця проживання відповідачів у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті за комунальні послуги, суд також дану вимогу знаходить такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги. Як встановлено з наданих суду документів, відповідачі не регулярно та не в повному обсязі сплачували плату за надані комунальні послуги, у зв'язку з чим за період з 01.03.2013 року по 01.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2384,66 грн. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України, до комунальних послуг відноситься водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за комунальні послуги у розмірі 2384,66 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved