Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, в якому позивачка [PERSON] просила стягувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини . В обґрунтування позову позивачка [PERSON] зазначила, що з відповідачем проживала як чоловік та жінка без шлюбу починаючи з грудня 2016 року. Від спільного проживання у них [INFO] року народився син - [PERSON]. Відповідач записаний батьком дитини. Дитина від народження хворіє та потребує регулярного огляду лікаря невролога, лікування та проходження реабілітації у спеціальних реабілітаційних центрах, що стверджується медичними документами. Спільне життя сторін не склалося, а тому в грудні 2017 року вони припинили спільне проживання. Вказала, що з жовтня 2018 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча працездатний, фізично здоровий, працює неофіційно за кордоном та отримує значний дохід; має у власності автомобіль, земельну ділянку, а тому спроможний надати дитині матеріальну допомогу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, просила його задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання . Відповідач в судове засідання не з'явився , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи , (а.с.28), причини неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не подав. З цих підстав , суд ухвалив провести заочний розгляд справи, вирішивши її на підставі наявних в ній доказів. Оскільки, сторони в судове засідання не з"явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, в свідоцтві про народження якого батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області за №543 від 24.10.2018 року вбачається, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір"ю [PERSON] (а.с.6). Дитина сторін має тяжкий стан здоров"я від народження , потребує регулярних оглядів лікарів, лікування та проходження реабілітації в спеціальних реабілітаційних центрах в зв"язку із встановленим їй діагнозом - синдромом рухових порушень у вигляді спастичного тетрапарезу внаслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС , що стверджуєтться медичними документами (а.с.8,9,10,11). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наявність порушення відповідачем своїх обов"язків, як батька, утримувати свою малолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги. Відповідач не оспорював обставин, викладених в позовній заяві, не оспорював суму аліментів, що заявлена до стягнення, можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а тому суд задовольняє позов. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Аліменти суд стягує з дня пред'явлення позову, в частині стягнення аліментів за один місяць суд допускає до негайного виконання згідно ст.ст.191 СК України, ст.430 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved