Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з цим позовом і вказала, що [INFO] в с. Слобода-Межирівська Жмеринського району померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у виді земельної частки (паю), площею 2,37 га на території Слобода-Межирівської сільської ради, яка належала померлій на підставі сертифікату на земельну частку (пай) [NUMBER]. Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 28 лютого 2018 року, яке вступило в законну силу 2 квітня 2018 року, за позивачем визнано право в порядку спадкування на земельну ділянку №270 площею 2,1830 га, розташованої на території Слобода-Межирівської сільської ради Жмеринського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON]. Після ухвалення цього рішення представник позивача [PERSON] звернулась до державного реєстратора з приводу реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку, однак з'ясувалося, що право власності на неї вже зареєстровано за відповідачем. На час розгляду в суді справи про визнання за [PERSON] права в порядку спадкування на спірну земельну ділянку, відповідач, яка є рідною сестрою померлої, пред'явила нотаріусу сертифікат на земельну частку (пай) [NUMBER] та повідомила, що вона є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON], приховавши при цьому наявність спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину. Представник позивача просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видане на ім'я відповідача 23 лютого 2018 року на вищевказану земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права власності вказаної земельної ділянки (а.с.2-3). Ухвалою судді від 19 листопада 2018 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі (а.с.28). Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.47). Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позові. Уточнила про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним в цілому - і в частині майнового паю також. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення, про що свідчать відомості про особисте отримання нею судових повісток (а.с.44-45, 48), відзиву на позов не подавала. Відповідно до частини першої статті 281 ЦПК України 22 січня 2019 року судом було винесено ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.49). Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії довіреності від 5 вересня 2017 року позивач [PERSON],. уповноважив [PERSON] вести усі його справи щодо отримання ним у спадщину майна після смерті його матері [PERSON] (а.с.7-10). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, батьками позивача записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копій свідоцтв про смерть [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] - [INFO] (а.с.13, 14). Згідно з копіями довідок виконкому Слободо-Межирівської сільської ради від 17 жовтня 2017 року №401, 402 [PERSON], яка померла [INFO] дійсно до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала в с. Слобода-Межирівська Жмеринського району. На час відкриття спадщини з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON], 1968 року народження. [PERSON] був зареєстрований в с. Слобода-Межирівська Жмеринського району до 2007 року (а.с.15, 16). Відповідно до копій витягів зі спадкового реєстру, які були видані 18 жовтня 2017 року, [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишила, спадкова справа після її смерті не заводилась (а.с.17, 18). Згідно з інформацією відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18 серпня 2017 року за померлою [PERSON] рахувалась земельна ділянка №270, площею 2,1830 га для товарного сільськогосподарського виробництва на території Слобода-Межирівської сільської ради (а.с.19). Відповідно до копії постанови державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 17 жовтня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.20). Згідно з копією рішення Жмеринського міськрайонного суду від 28 лютого 2018 року, яке вступило в законну силу 2 квітня 2018 року за позивачем визнано право в порядку спадкування на земельну ділянку №270, площею 2,1830 га, розташовану на території Слобода-Межирівської сільської ради Жмеринського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON] (а.с.21-23). Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 4 липня 2018 року за відповідачем зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії та номер 1-323 від 23 лютого 2018 року, виданого державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області Мельничук А.Л. (а.с.24). Згідно з копією спадкової справи, яка була заведена Жмеринською районною державною нотаріальною конторою 23 лютого 2018 року щодо майна померлої [PERSON], відповідач [PERSON] 23 лютого 2018 року звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON], пред'явила сертифікат на земельну частку (пай), який був виданий на ім'я померлої, документи, які підтверджують родинні відносини, довідку із сільської ради про те, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління майном померлої в серпні 2002 року. 23 лютого 2018 року державним нотаріусом відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з : - права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП "Мир" с.Слобода Межирівська Жмеринського району Вінницької області, розміром 2,37 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить спадкодавиці на підставі сертифікату [NUMBER], виданого Жмеринською райдержадміністрацією 5 серпня 1997 року на ім'я [PERSON], зареєстрованого у Книзі реєстрації; - права власності на пайовий фонд майна КСП "Мир" с.Слобода Межирівська Жмеринського району Вінницької області (реорганізоване підприємство СТОВ "Мир" с.Слобода Межирівська), частка якого визначена в розмірі 4739,0 (чотири тисячі сімсот тридцять дев'ять) грн або 0,253 відсотків загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату), [NUMBER], виданого Слободо-Межирівською сільською радою 25.06.2004 року на ім'я [PERSON] (а.с.30-43). Оцінивши вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд, відповідно до вимог статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, отримані в порядку встановленому законом, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а в своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Оскільки спадщина після смерті матері позивача відкрилась у 2002 році, то при вирішенні справи суд застосовує положення ЦК УРСР в редакції 1963 року та діючого ЦК України. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином саме позивач, який був зареєстрований та проживав біля спадкодавця на день її смерті прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] як спадкоємець першої чергу за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Оскільки відповідач як рідна сестра спадкодавця входить до числа спадкоємців другої черги, а позивач як син спадкодавця - до числа спадкоємців першої черги, то саме позивач мав право на спадкування майна [PERSON]. Своїми діями відповідач фактично незаконно усунула позивача від спадкування після смерті його матері та порушила його право власності. Згідно з статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на те, що представником позивача на підставі поданих нею доказів повністю доведено, що відповідач не мала права на спадкування на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], оскільки на час подання заяви про прийняття спадщини знала про наявність сина померлої - позивача, який є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно з частиною другою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі вищевикладеного вимога позивача про скасування державної реєстрації права права власності відповідача, яке було зареєстроване на підставі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 лютого 2018 року також підлягає задоволенню.

Outcome: approved