Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12265,56грн.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку; заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000,00грн. (том І а.с. 1-4). Під час розгляду справи позивач надала заяву про уточнення до позовної заяви (том ІІ а.с. 83-84), в якій виклала уточнення до прохальної частини позовної заяви. Згідно вказаної заяви, позивач просила стягнути з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 99 563, 04 грн. В подальших судових засіданнях позивач неодноразово збільшувала розмір позовних вимог, подавши відповідні письмові заяви, остаточно просила стягнути з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 153 493 грн. 02 коп. (том ІІІ а.с. 250) Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 16.11.2009 року [PERSON] працювала на посаді юрисконсульта з інтелектуальних прав Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff". 15.04.2014р. нею було подано письмову заяву про звільнення за власним бажанням і заяву про грошову компенсацію всіх невикористаних днів основної щорічної відпустки. Наказом №821/К від 29.04.2014 року її було звільнено з 30 квітня 2014 року за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Позивач ознайомилася з наказом, до трудової книжки, яку було видано їй на руки, внесено відповідний запис про її звільнення. В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не провів з нею повного розрахунку при звільненні, а саме, - не здійснив належних виплат по заробітній платі, не здійснив належних виплат компенсації за невикористану відпустку, що стало в подальшому предметом розгляду господарських судів у справі про банкрутство ДП ««Українська горілчана компанія «Nemiroff». Оскільки відповідачем так і не було здійснено повного розрахунку з позивачем при звільненні і не проведено належних розрахунків, наявні правові підстави за ст. 117 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 153 493 грн. 02 коп. В судовому засіданні позивач повністю підтримала уточнені позовні вимоги з урахуванням поданих нею заяв про збільшення розміру позовних вимог, просила суд їх задовольнити, пояснивши на подані представниками відповідача заперечення, що її заява про звільнення за власним бажанням була викладена в письмовій формі, відповідала вимогам ст. 38 КЗпП України, була передана згідно існуючої на підприємстві процедурі у департамент по роботі з персоналом. Позивач наполягає на тому, що наказ від 29.04.2014 року №821/К про її звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України був виданий повноважною посадовою особою - [PERSON], оскільки по підприємству діяв наказ від 03.03.2014 року про призначення [PERSON] заступником генерального директора ДП «УГК «Nemiroff», повноваження щодо звільнення працівників належали заступнику генерального директора. Питання повноважень заступника генерального директора ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON] на звільнення працівників, як пояснила позивач, вже досліджувались судами у справах, по яких рішення набрали законної сили і обставини, встановлені вказаними рішеннями, мають бути взяті судом до уваги на підставі ст. 61 ЦПК України. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі №753/11485/14-ц від 24 липня 2014 року встановлено, що наказом №815/К від 29 квітня 2014 року [PERSON] було звільнено з посади Директора юридичного департаменту Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff». Оскільки зазначений наказ був виданий і підписаний заступником генерального директора ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON], це є доказом наявності у [PERSON], як заступника генерального директора Дочірнього підприємства «УГК «Nemiroff», повноважень і для звільнення [PERSON] Оскільки дані обставини вже встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, позивач просила застосувати до вказаних обставин положення статті 61 ЦПК України. Щодо необхідності прийняття наказу про її звільнення генеральним директором ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON], позивач пояснила, що їй було відомо про внесення 12.03.2014 року інформації про [PERSON], як керівника ДП «УГК «Nemiroff» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проте, їй було відомо і про чинні ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 березня 2014 року в адміністративній справі №826/3176/14 та Господарського суду м. Києва від 04.03.2014р. у справі №910/3478/14, якими було вжито заходів щодо забезпечення позовів, зупинено вчинення реєстраційної дії від 12.03.2014 року про внесення інформації про [PERSON] до ЄДР, заборонено усім державним реєстраторам Реєстраційної служби Немирівського РУЮ вносити до ЄДР записи та вчиняти реєстраційні дії про зміну керівника юридичної особи - ДП «УГК «Nemiroff». Вказані ухвали були чинними на момент подачі позивачем заяви про своє звільнення за власним бажанням, зокрема, - 15.04.2015р., залишалися чинними на час прийняття наказу про її звільнення від 29.04.2014р. та безпосередньо станом на час її звільнення - 30.04.2015р. За таких обставин, позивач вважає, що звільнена наказом саме від 29.04.2014 року №821/К який був виданий повноважною посадовою особою ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON] - за власним бажанням на підставі поданої нею заяви, ст. 38 КЗпП України,. Представники відповідача ДП «УГК «Nemiroff» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі з підстав, наведених у письмових запереченнях і доданих до них доказів на спростування викладених позивачем обставин, пояснивши у судовому засіданні, що ще у 2011 році за рішенням власника відбулась зміна керівництва компанії, проте, до березня 2014 року внести відомості про нового керівника до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було неможливим і до 12.03.2014 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як керівник ДП «УГК «Nemiroff», була зазначена [PERSON] Відповідні зміни про нового керівника підприємства - генерального директора [PERSON] до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців були внесені лише 12.03.2014р., який з 2011 року і на даний час є керівником ДП «УГК «Nemiroff». 19.03.2014р. було примусово виконано наказ Господарського суду м. Києва про забезпечення доступу [PERSON], як Генерального директора ДП «УГК «Nemiroff», до приміщень підприємства. В той же день Генеральний директор ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON] приступив до виконання своїх обов'язків та отримав доступ до приміщень і документації підприємства. [PERSON] були видані накази про введення в дію на підприємстві нових печаток, скасування раніше виданих від імені ДП «УГК «Nemiroff» довіреностей, здійснено розміщення відповідних оголошень про це в пресі. З 07.04.2014р. були видані накази про простій підприємства. Внаслідок протиправних дій попереднього керівництва компанії, з приміщень підприємства зникла документація, в тому числі, трудові книжки ряду працівників, відомості про заробітну плату та інше, що було встановлено проведеною на підприємстві інвентаризацією та підтверджується зверненнями до компетентних органів з метою отримання необхідної інформації про кількість працівників і їх дані; зверненнями до працівників з метою поновлення документації, отримання від них необхідної інформації, актами, наказами та листами. Зокрема, підприємством вчинено заходи на встановлення переліку осіб, які перебували з ним в трудових відносинах, в тому числі, були розміщені оголошення в пресі, зроблено запити до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, розіслано листи особам, особові картки яких були виявлені у приміщенні ДП «УГК «Nemiroff». В результаті отриманих підприємством даних було, крім іншого, встановлено, що з 16.11.2009 року [PERSON] обіймала посаду юрисконсульта з інтелектуальних прав. Оскільки ні її трудової книжки, ні даних про стан правовідносин з підприємством, ні про її фактичне місцезнаходження, як працівника, не було, позивачці, як і іншим працівникам, були направлені за місцем проживання рекомендованою кореспонденцією листи, в яких підприємство просило повідомити дані про свою посаду, трудову книжку, можливе звільнення тощо. Одночасно, направлено запит за адресою київського офісу про те, які працівники підприємства ДП «УГК «Nemiroff» перебували на робочому місці і мали доступ до приміщення, у відповідь на який інформація про те, що [PERSON] працює, була відсутня. У травні 2014 року підприємством було отримано лист від [PERSON], в якому було вкладено декілька підписаних нею наказів про звільнення працівників, в тому числі й щодо позивача [PERSON], до яких були додані копії, а не оригінали, відповідних заяв працівників на їх звільнення. Проте, [PERSON] не мала повноважень на підписання таких наказів, оскільки не призначалася на посаду заступника Генерального директора, що було предметом спору у іншій справі, що розглядалася Господарським судом м. Києва, згідно з даними її особової картки, вона працювала на підприємстві на посаді Директора юридичного департаменту, а не заступника Генерального директора, підпис [PERSON] на наказах про звільнення деяких працівників, в тому числі, й щодо позивача, був засвідчений печаткою, яка на той час не була дійсною на підприємстві. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року щодо [PERSON], ухвалою Господарського суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року по справі №902/978/14, на які посилається позивач, не досліджувалися питання наявності чи відсутності у [PERSON] повноважень на підписання наказів про звільнення працівників, тому відсутні правові підстави для застосування ст. 61 ЦПК України до обставин, які оспорюються відповідачем у даній справі. Представники відповідача просили взяти до уваги і те, що оригінали заяв [PERSON] про звільнення за власним бажанням та про виплату їй грошової компенсації за невикористану відпустку на підприємство не надходили, на надісланих в травні 2014 року копіях заяв працівників про їх звільнення була відсутня реєстраційна відмітка про їх отримання підприємством, була відсутня резолюція на заяві конкретної посадової особи, а також, всупереч Положенню, яким визначені посадові обов»язки позивачки, порядок прийняття та звільнення її з роботи, як юрисконсульта, не було подання керівника юридичного департаменту на звільнення [PERSON] Саме у зв'язку з цими обставинами позивачці був направлений лист про необхідність підтвердження наявності або відсутності трудових відносин з підприємством, проте, позивач відповідь на цей лист не направила, оригіналу заяви про звільнення не надала. Оскільки з 19.03.2014р. [PERSON] на своєму робочому місці не з'являлася, що підтверджується наданими відповідачем доказами, наказом ДП «УГК «Nemiroff» №323-НК від 29.08.2014р. за підписом Генерального директора [PERSON] [PERSON] була звільнена з посади юрисконсульта з інтелектуальних прав ДП «УГК «Nemiroff» за п.4 ст.40 КЗпП України за здійснений в період 24.03.2014 р. по 29.08.2014 р. прогул без поважних причин та невихід на роботу на виклик роботодавця. В день звільнення позивач не працювала, ні в цей день ні пізніше до бухгалтерії за отриманням належних їй виплат при звільненні позивач не зверталась. Правові наслідки у вигляді зобов'язання роботодавця здійснити з працівником усі розрахунки при звільненні виникли, таким чином, з 29.08.2014р. і відповідач їх виконав у повному обсязі. На користь позивача ДП «УГК «Nemiroff» було перераховано суму в розмірі 9 915 грн. 35 коп. і станом на 08.07.2015 року, що підтверджується довідкою ДП «УГК «Nemiroff» № 87-30/188, заборгованості перед позивачем не має. Актом перевірки додержання законодавства про працю також підтверджується відсутність порушень трудового законодавства ДП «УГК «Nemiroff» щодо розрахунків з працівниками. По суті додаткових пояснень позивача [PERSON] з приводу відсутності повноважень у [PERSON] в період вжитих заходів забезпечення позову, представники відповідача пояснили, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.04.2014р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014р., на які посилається позивач, були оскаржені в касаційному порядку, і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.07.2014 року їх виконання зупинено. Правомірність призначення [PERSON] на посаду генерального директора ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» має бути встановлена, згідно доводів представників відповідача, з урахуванням положень статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в Дочірньому підприємстві «Українська горілчана компанія «Nemiroff» з 16 листопада 2009 року на посаді юрисконсульта з інтелектуальних прав, що підтверджується копією наказу, особовою карткою працівника на ім'я [PERSON], записами в трудовій книжці позивача серії [NUMBER], і не оспорюється сторонами. В матеріалах справи наявні два накази про звільнення [PERSON]: -наказ 821/К від 29.04.2014 року, яким позивача звільнено з 30 квітня 2014 року за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України і поданої нею заяви, підписаний заступником Генерального директора ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON], а також, -наказ №323-НК від 29.08.2014р., яким позивач була звільнена з посади юрисконсульта з інтелектуальних прав ДП «УГК «Nemiroff» за п.4 ст.40 КЗпП України за здійснений в період 24.03.2014 р. по 29.08.2014 р. прогул без поважних причин та невихід на роботу на виклик роботодавця, підписаний Генеральним директором ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON] Зазначені накази сторонами в судовому порядку не оспорювалися. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки предметом спору у даній справі є стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, встановлення дати звільнення позивача, належних до виплати сум при звільненні, дати проведення розрахунків та вини власника (роботодавця) у несвоєчасному розрахунку за наявності такого є предметом доказування у даній справі. Відповідно до частин 1,4 ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 5 вказаної статті, - зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін. Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АД №636392 від 01.04.2014, сформованого та виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Македонською С.М., - станом на 01.04.2014р. особою, яка уповноважена представляти юридичну особу Дочірнє підприємство «Українська горілчана компанія «Nemiroff» у правовідносинах з третіми особами, або особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, є [PERSON], дата його обрання (призначення) керівником та підписантом - 25.10.2011р. Відповідні відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджено інформацією, яка міститься і на офіційному порталі Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» Міністерства юстиції України на час розгляду справи. Відповідно до підпунктів 5.6.51, 5.6.5.14 пункту 5.6.5 Статуту Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», затвердженого рішенням №27-06-2011 компанії «NEMIROFF HOLDINGS LIMITED» від 27 червня 2011 року, зареєстрованого державним реєстратором Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області 07 липня 2011 року, Генеральний директор без довіреності діє від імені Підприємства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях і державних органах; укладає трудові договори з посадовими особами, виконавчим персоналом та працівниками Підприємства; здійснює прийняття та звільнення працівників Підприємства. Як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, [PERSON] приступив до виконання обов'язків генерального директора Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» 12.03.2014 року, який, згідно з виданим ним наказом від 19 березня 2014 року до 30 квітня 2014 року включно, є єдиною особою, яка мала право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff». Доводи позивача про наявність ухвал про забезпечення позовів у адміністративній та господарській справах про заборону державним реєстраторам на вчинення реєстраційних дій як на доказ відсутності належних повноважень у [PERSON], як у керівника Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» - Генерального директора, суд оцінює критично, оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, будь-які дані про іншу особу, ніж про [PERSON], як про керівника підприємства, не вносились. З наданих позивачем доказів убачається, що 15.04.2014р. [PERSON] написала заяву про звільнення за власним бажанням на ім'я Генерального директора ДП «УГК «Nemiroff», не зазначивши конкретного прізвища, імені та по-батькові посадової особи. Дослідженням наданої суду копії наказу від 29 квітня 2014 року №821/К встановлено, що наказ виданий від імені заступника генерального директора ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON] Зазначеним наказом вирішено: «Звільнити 30 квітня 2014 року [PERSON] з посади юрисконсульта з інтелектуальних прав ДП «УГК «Nemiroff» за власним бажання, згідно статті 38 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON] від 15.04.2014 року. Останнім робочім днем працівника вважати 30 квітня 2014 року. Бухгалтерії ДП «УГК «Nemiroff» провести повний розрахунок зі звільненим працівником, а також нарахувати компенсацію за час невикористаних працівником відпусток. Відділу кадрів ДП «УГК «Nemiroff» забезпечити належне заповнення трудової книжки та видачу заповненої трудової книжки працівнику в день звільнення». З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що оригінал заяви [PERSON] про звільнення за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України від 15 квітня 2014 року, а також оригінал заяви позивача від 15.04.2014 року про виплату їй грошової компенсації за невикористану відпустку, копії яких були отримані Дочірнім підприємством «Українська горілчана компанія «Nemiroff» з рекомендованим листом від 05.05.2014р., на підприємстві відсутні. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що оригінали зазначених заяв подавались позивачем на розгляд генеральному директору ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» [PERSON], суду не надано та не зазначено джерел їх отримання. Копії вказаних заяв не містять жодної відмітки про їх надходження та /або реєстрацію в ДП «УГК «Nemiroff», не містять резолюції уповноваженого власником органу, посадової особи, за результатами їх розгляду, не містять листка-погодження з безпосереднім керівником позивача, відсутнє і подання про звільнення з посади безпосереднього керівника позивача. З наданих до суду доказів убачається, що приступивши до виконання своїх обов'язків, як Генерального директора ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff», [PERSON] було видано наказ від 12 березня 2014 року, яким «у зв'язку з виробничою необхідністю та приймаючи до уваги зникнення печаток, що використовувалися на підприємстві, з метою безперебійної роботи та уникнення фактів підробки документів, було введено в обіг з 12 березня 2014 року на підприємстві шість нових печаток», зразки яких були відображені в наказі. Одночасно відповідачем були розміщені оголошення в газеті державної сфери розповсюдження «Голос України» №66 від 05 квітня 2014 року про те, що у зв'язку з втратою печаток, що використовувались в господарській діяльності Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», починаючи з 12 березня 2014 року на підприємстві введені в обіг печатки нового зразка; печатки, які використовувались до 12 березня 2014 року, вважаються анульованими, також розміщений зразок печатки, що анульована. Іншим оголошенням в тому ж номері газети «Голос України» повідомлено, що згідно внутрішнього наказу Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», має одноособово Генеральний директор Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» [PERSON]. Додатково, наказом №1 від 19.03.2014 року, встановлено, що до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», має одноособово Генеральний директор. Згідно з актом від 28.03.2014 року, складеним інвентаризаційною комісією ДП «УГК «Nemiroff», на підприємстві було проведено інвентаризацію наявності трудових книжок та особових карток працівників №П-2 в період з 24 березня 2014 року по 28 березня 2014 року, в результаті якої виявлено, серед інших, особову картку [PERSON] та не було виявлено її трудової книжки. 17.04.2014 року ДП «УГК «Nemiroff» звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Немирівському районі Вінницької області з запитом про надання інформації стосовно працівників, які перебувають в трудових відносинах з підприємством. Листом ПФУ в Немирівському районі Вінницької області від 22.04.2014р. вих. № 685/06-47/03 відповідачу надано інформацію щодо працівників, які за відомостями ПФУ перебували в трудових відносинах з ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» в період з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року . У Немирівській районній громадсько-політичній щотижневій газеті «Прибузькі новини» № 17(10651) від 24 квітня 2014р. відповідачем розміщено оголошення про виклик осіб, які перебувають в трудових відносинах з боржником, з'явитися на територію підприємства. 17.04.2014 р. відповідачем на адресу можливих працівників підприємства, щодо яких було отримано інформацію з Пенсійного фонду України, були направлені листи з проханням надати пояснення, інформацію про наявність трудових відносин та з'явитися на робоче місце, копії листів від 17 квітня 2014 року вих. № 87-15\\0332 з доказами їх направлення містяться в матеріалах справи. Адреса, за якою позивачці був направлений лист, відповідала даним її особової картки. Отже, можна зробити обґрунтований висновок, що відповідачем вчинені всі можливі дії, направлені на встановлення осіб працівників, правовідносин, що склалися між ними, а також недопущення порушення трудових прав останніх, включаючи й позивача. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працiвники зобов'язанi працювати чесно i сумлiнно, своєчасно i точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової i технологiчної дисциплiни, вимог нормативних актiв про охорону працi, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договiр. Перелік обов'язків, передбачений в ст. 139 КЗпП України, не є вичерпним, а тому може конкретизуватись у правилах внутрішнього трудового розпорядку, статутах і положеннях про дисципліну праці, трудових договорах, при укладенні контракту. В свою чергу, позивачем не надано доказів, які б спростовували викладені представниками відповідача обставини, не надано доказів зв'язатись після 19.03.2014 р. з відповідачем, як роботодавцем, з метою відновлення чи припинення трудових відносин. Наданими суду доказами підтверджується факт отримання у травні 2014 року рекомендованого листа з описом вкладеного, відправленого 17.04.2014 року з м. Києва, не від позивача, а від імені [PERSON] Згідно з описом вкладень у цінний лист на ім'я генерального директора ДП «УГК «Nemiroff» [PERSON] [PERSON] було направлено оригінал наказу про звільнення [PERSON], копія заяви [PERSON] про звільнення та копія заяви про виплату їй грошової компенсації. За змістом ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, в тому числі у зв'язку з виходом на пенсію, власник, або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ч.1, 4 та 5 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до п.2.5 Інструкції, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Згідно з актом інвентаризації від 28.03.2014 року в Дочірньому підприємстві «Українська горілчана компанія «Nemiroff», в особовій картці працівника [PERSON] відсутній запис про її звільнення за власним бажанням на підставі наказу від 29.04.2014 №821/К. Відповідно до вимог п. 4.1 Інструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. З наданої позивачем копії трудової книжки серії [NUMBER] убачається, що в ній зроблений запис №5 від 30.04.2014 наступного змісту: «Звільнена з посади юрисконсульта інтелектуальних прав за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Заступник генерального директора [PERSON]»; підстава внесення запису - наказ №821/К від 29.04.2014. Запис, засвідчений печаткою «Для документів №1 NEMIROFF і.к. 30805594». При візуальному дослідженні наданих сторонами документів в якості доказів, встановлено, що печатка, якою засвідчений запис в трудовій книжці позивача від 30.04.2014 про її звільнення за власним бажанням не перебувала в обігу на підприємстві згідно з наказом від 12 березня 2014 року, виданого генеральним директором ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» [PERSON], як і печатка, яка міститься на наказі про звільнення позивача від 29.04.2014р. Оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач звернулася до уповноваженого власником органу з завою про звільнення в період з 15 по 30 квітня 2014 року включно, не надано, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для розірвання відповідачем трудового договору з позивачем на підставі наявної в матеріалах справи копії заяви [PERSON] від 15.04.2014р.. Не спростовує цих обставин і вимога позивача, направлена нею на адресу відповідача 18.06.2014 року, до якої так і не долучені оригінали заяв про звільнення та виплату компенсації за невикористані дні відпустки. Враховуючи наведене, суд приймає до уваги, як обґрунтовані і доведені належними і допустимими доказами, доводи відповідача про звільнення позивача з 29 квітня 2014 року - наказом №821/К. Вказаний наказ №821/К від 29.08.2014 року підписаний уповноваженою особою, містить печатку підприємства, в наказі зазначена підстава його прийняття, норма трудового законодавства. Відповідачем на підтвердження наявності підстав для прийняття наказу про звільнення позивача суду надані: акт №6 від 29 серпня 2014 року «Про відсутність працівників на території підприємства та робочих місцях» комісії, призначеної наказом по ДП «УГК «Nemiroff» від 21.03.2014 року за №21/03/2014/01, якою встановлено, що станом на 29.08.2014 року на робочі місця не з'явились та на робочих місцях не перебувають працівники, в тому числі, порядковий номер 19, [PERSON] - юрисконсульт з інтелектуальних прав, дата початку прогулу якого з 24.03.2014, табелі обліку використання робочого часу, листом ТОВ «Ластівка ЛТД» (орендодавцем приміщень офісу у місті Києві) №248 від 02.10.2014 р., відповідно до якого в період з березня по травень 2014 р. на території офісного приміщення ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, позивач не з'являлася. Як убачається з матеріалів справи, копія даного наказу була направлена позивачу рекомендованим листом 01.09.2014 року та отримана останньою особисто. Наказ №821/К від 29.08.2014 року є чинним, не скасований і в судовому порядку не оспорювався. Відповідно, даний наказ є підставою для здійснення розрахунків відповідача при звільненні працівника [PERSON] Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Рекомендованим листом від 01.09.2014 року, отриманим [PERSON], відповідачем повідомлено, що нарахована їй до виплати сума 9 915 гривень 35 копійок заробітної плати та грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки була перерахована відповідачем на її ім'я в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по системі Аваль - Експрес, а також роз'яснено, що грошові кошти можуть бути отримані позивачем в будь-якому зручному для неї відділенні Банку при пред'явленні паспорту та ідентифікаційного податкового номеру. Як підтверджується наявними у справі доказами, ухвалою господарського суду Вінницької області від 22.07.2014 року було порушено провадження у справі №902/798/14 про банкрутство Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", введено процедуру розпорядження майном боржника до 13.11.2014 року, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Сокола О. Ю. В силу положень ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує спори про стягнення заробітної плати (винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу). Провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" про стягнення компенсації при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунків було відкрито ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.07.2014р. - на підставі позовної заяви, поданої [PERSON] 27.06.2014р., тобто, до порушення господарським судом справи про банкрутство. З урахуванням листа Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ №709/0/4-13 від 07.05.2013р. «Про визначенні юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у випадку банкрутства боржника», уточнених в судовому засіданні позивачем позовних вимог, предметом яких є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що не є вимогами, заявленими позивачем у справі про банкрутство ДП «УГК «Nemiroff», спір підсудний Дніпровському районному суду м. Києва. Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого господарського суду України від 02.06.2015р. у справі №902/798/14, ухвалу господарського суду Вінницької області від 16.12.2014р., постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2015р. було скасовано, справу за заявами про включення до складу кредиторів ДП «УГК «Nemiroff» і визнання вимог, в тому числі, і позивача [PERSON] в сумі 40 357, 04 грн., з яких 9 921, 48 грн. - заборгованість по виплаті заробітної плати, 1 281, 57 грн. - заборгованість по компенсації за невикористану відпустку, 29 153, 98 грн. - заборгованість за затримку розрахунку при звільненні, - направлено на новий розгляд до господарського суду Вінницької області. Факт перерахування відповідачем позивачці грошових коштів у сумі 26 188 грн. 07 коп. за період з 01.03.2014 р. по 08.07.2015 р. підтверджується довідкою про стан розрахунку по заробітній платі від 08.07.2015 р. № 87-30/188, доказів на спростування цього позивачем суду не надано, правильність розрахунків зпа вказаний період часу є предметом доказування у справі, що розглядається за правилами господарського судочинства. Враховуючи наведене, правових підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд не убачає.

Outcome: dismissed