Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПСП «Фацелія», в якому просить: 1) усунути перешкоди в користуванні належної їй на праві приватної власності земельною ділянкою площею 3,6648 га з кадастровим номером 6323584200:01:001:0314, розташованої на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, шляхом її повернення; 2) скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6323584200:01:001:0314, зареєстрованого 11.08.2008 року у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 040869900150 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесене державним реєстратором Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар Марією Василівною, індексний номер 47855002 від 19.07.2019 року, номер запису про речове право 32462868; 3) стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі державного акту серії ХР №058854 їй на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6648 га з кадастровим номером 6323584200:01:001:0314, що розташована на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В липні 2019 року з листа заступника начальника Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №123/145-19 від 11.07.2019 року позивачці стало відомо, що належна їй на праві власності вищевказана земельна ділянка передана в оренду ПСП «Фацелія» начебто на підставі Договору оренди землі №б/н від 01.08.2006 року. Право оренди зареєстроване 15.07.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар Марією Василівною за №32462868. Позивач стверджує, що жодних письмових договорів щодо оренди вказаної земельної ділянки з ПСП «Фацелія» вона не укладала та не підписувала, повноважень на його підписання від свого імені нікому не надавала. Зазначає, що в серпні 2019 року вже зверталася до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №б/н від 01.08.2006 року, укладеного між нею та ПСП «Фацелія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6323584200:01:001:0314 та скасування державної реєстрації права оренди вказаної земельної ділянки, однак рішенням суду від 24.11.2020 року по справі №627/924/19 у задоволенні позовної заяви було відмовлено з підстав невірно обраного способу захисту. Вказує,\~що в\~рамках вказаної\~справи було\~призначено судову-почеркознавчу\~експертизу.\~Згідно з\~висновком судово-почеркознавчої\~експертизи №2561,\~складеного 13\~травня 2020\~року експертами Харківського\~науково-дослідного\~інституту судових\~ експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі № б/н від 01.08.2006 року, укладеному між [PERSON] та ПСП «Фацелія», розташований на сьомій сторінці, в графі «Підписи сторін» «Орендодавець» виконаний не [PERSON] , а іншою особою. У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Біловус Р.В. у відкрите судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та прохав його задовольнити. Представник відповідача ПСП «Фацелія» - адвокат Куц К.К., в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що докази наявні в справі та дослідженні по справі № 627/924/19 доводять наявність волевиявлення власника землі на укладення договору оренди землі. Крім того, вказує, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав усунення перешкод в користуванні землею, не зазначивши в чому полягає порушення інтересів позивача як власника землі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання,\~дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР №058854 від 13 грудня 2004 року, виданого згідно з розпорядженням голови Краснокутської райдержадміністрації від 6 вересня 2004 року № 274 належить земельна ділянка площею 3,6648 га, кадастровий номер 6323584200:01:001:0314, розташована на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.08.2006 року між приватним сільськогосподарським підприємством «Фацелія» та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,6648 га, яка знаходиться на території Любівської сільської ради, контур № [NUMBER] , зем. ділянка № [NUMBER] , відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Любівської сільської ради, строком на п`ятнадцять років. Договір зареєстровано 11.09.2008 році у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 040869900150. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.09.2019 року № 179453285, 15.07.2019 року відбулася реєстрація права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6323584200:01:001:0314 площею 3,6648 га, строком на 15 років на підставі договору оренди землі б/н від 01.08.2006 року між орендарем ПСП «Фацелія» та орендодавцем [PERSON] , за індексним номером 47855002 від 19.07.2019. З досліджених матеріалів витребуваної судом за клопотанням позивача цивільної справи №627/924/19 за позовом [PERSON] до приватного сільськогосподарського підприємства "Фацелія" про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, копії документів з яких долучені до матеріалів справи, що розглядається, встановлено наступне. Згідно з оригіналом висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №2561, складеного 13.05.2020 року експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі № б/н від 01.08.2006, укладеному між [PERSON] та ПСП «Фацелія», розташований на сьомій сторінці, в графі «Підписи сторін», «Орендодавець», - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 24.11.2020 року, яке набрало законної сили 25.01.2021 року, по справі №627/924/19 встановлено факт непідписання [PERSON] договору оренди землі від 01.08.2006 року. Цим рішенням [PERSON] у задоволенні позовних вимог до приватного сільськогосподарського підприємства "Фацелія" про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Відповідно до ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3\~ст. 203 ЦК України). Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і в\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідно до ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей\~4-6,\~11,\~17,\~19\~цього\~Закону\~є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У разі оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Зазначені правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц, від 4 липня 2018 року в справі №653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року в справі №487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц. Згідно із частиною другою\~статті 90 ЗК України\~порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно із ч. 2\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи, що відповідач володіє спірною земельною ділянкою за відсутності вчиненого правочину, відтак позивачка має право витребувати спірну земельну ділянку у ПСП «Фацелія». Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 у справі №145/2047/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-727цс19). Оскільки факт відсутності волевиявлення [PERSON] (орендодавця) на укладення оспорюваного договору оренди землі, підтверджується категоричним висновком судово-почеркознавчої експертизи від 13.05.2020 року №2561 складеним Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса, то такий договір є неукладеними. Тому звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, яка є предметом договору оренди є ефективним способом захисту. Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, суд зазначає наступне. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України). Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між [PERSON] та ПСП "Фацелія" спору про право оренди на земельну ділянку оскільки договір оренди землі вона не підписувала, тому він є неукладеними, а державна реєстрація зазначеного правочину порушує його права на користування та розпорядження зазначеною власністю. Вказана вимога свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин, тому ця позовна вимога правильно заявлена в порядку цивільного судочинства та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі»\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Як встановлено судом\~11.08.2008 року відбулася реєстрація права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6323584200:01:001:0314 площею 3,6648 га, строком на 15 років на підставі договору оренди землі від 01.08.2006 року між орендарем ПСП "Фацелія" та орендодавцем [PERSON] . Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Власником спірної земельної ділянки на час подання позову є [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР №058854, що відповідає вимогам\~ЦК України,\~ЗК України. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша\~статті 317 ЦК України). Разом з\~тим,\~реєстрація неукладеного\~між сторонами\~договору оренди\~земельної ділянки\~від 01.08.2006\~року, зареєстрованого 11.08.2008 року у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за №040869900150 та реєстрація прав та їх обтяжень, винесене державним реєстратором Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар М.В., від 19.07.2019 року, порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, загальною площею 3,6648 га, кадастровий номер 6323584200:01:001:0314, що знаходиться на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Отже, реєстрація права оренди ПСП "Фацелія" на вищевказану земельну ділянку, в той час коли договір оренди позивач фактично не підписувала, тоді як цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечує реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6323584200:01:001:0314, зареєстрованого 11.08.2008 року у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за №040869900150 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесене державним реєстратором Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бондар М.В., від 19.07.2019 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від: 19 серпня 2020 року у справі № 358/815/17 (провадження № 61-40620св18), 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18). Частиною 1\~ст. 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно з ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1, 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681, 60 грн, що підтверджується квитанцією від 21.12.2020 р., які в силу ст.141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ПСП «Фацелія» на користь позивача.

Outcome: approved