Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Донецького Національного медичного університету, в якому просив: скасувати наказ Донецького Національного медичного університету від 13 березня 2019 року №03/15/2-з «Про припинення трудового договору» та про звільнення його (позивача) з посади помічника ректора на ставку 15.03.2019 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді згідно з п.2 ст.40 КЗпП України; поновити його (позивача) на попередній роботі в Донецькому Національному медичному університеті; стягнути з відповідача на його (позивача) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 березня 2019 року до дня поновлення його (позивача) на роботі; стягнути з відповідача на його (позивача) користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що в період з 16.11.2018 року по 03.04.2019 року він працював в Донецькому Національному медичному університеті помічником ректора. Згідно з кваліфікаційними вимогами на посаду помічника ректора приймається особа з неповною або вищою освітою (бакалавр, спеціаліст), зі стажем попередньої роботи не менше 2-х років, що було зазначено посадовою інструкцією помічника ректора Донецького Національного медичного університету, та, крім того, зазначеною інструкцією було визначено його (позивача) завдання та обов`язки. Вказав, що за весь час перебування на посаді помічника ректора він не мав стягнень. 13 березня 2019 року відповідно до наказу від 13 березня 2019 року №03/15/2-з «Про припинення трудового договору» його (позивача) було звільнено з 15 березня 2019 року «за виявленої невідповідності працівника займаній посаді» на підставі службової записки в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків [PERSON] від 13.03.2019 року, службової записки в.о. декана міжнародного медичного факультету [PERSON] Вважає, що підстава для його (позивача) звільнення є надуманою та вважає її незаконною, його (позивача) звільнення проведено з грубим порушенням норм матеріального права, фактичних обставин та наявних документів, що, зокрема, полягає в тому, що згідно з посадовими обов`язками помічника ректора він (позивач) безпосередньо підпорядковується ректору університету, тобто усі його (позивача) завдання та посадові обов`язки зводились до того, що він зобов`язаний був забезпечувати діяльність ректора вДонецькому Національному медичному університеті, тим самим його (позивача) звільнення з формулюванням «за виявленої невідповідності працівника займаній посаді» на підставі службової записки [PERSON] та [PERSON] є надуманим та незаконним. Також вказав, що 26.03.2019 року наказом №140 було визнано наказ №03/15/2-з від 13.03.2019 року про його (позивача) звільнення недійсним у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформленні, та було поновлено його на посаді помічника ректора з 26 березня 2019 року. В подальшому, 03 квітня 2019 року наказом №159 було визнано недійсним наказ №140 у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформленні та було залишено наказ в.о. ректора Донецького Національного медичного університету №03/15/2-з від 13.03.2019 року «Про звільнення з посади [PERSON] , помічника ректора» чинним з часу його видання. Зазначив, що наказом відповідача від 13.03.2019 року №03/15/2-з в порушення ст.46 КЗпП України його (позивача) було безпідставно та незаконно звільнено з роботи. Відповідно до ст.235 КЗпП України та п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів2 №9 від 06.12.1992 року орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також позивач з посиланням на ст.237-1 КЗпП України зазначив, що видання наказу про його звільнення стало для нього вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, так як він є переселенцем та не має житла на підконтрольній території України, його квартира залишилася на окупованій території України, крім того, він є батьком багатодітної сім`ї, та його незаконне звільнення відобразилося на стосунках в сім`ї. крім того, переживання даної ситуації супроводжувалося усвідомленням надзвичайної серйозності виниклих життєвих ускладнень, так як весь цей час значні зусилля та емоційні ресурси він вимушений був підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї правоти, більш того, незаконне звільнення на певний час залишило його без засобів для існування, призвело до виникнення боргів. Ухвалою суду від 13 травня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи. Відповідачем Донецьким Національним медичним університетом в особі представника Григоренко О.О. (діє на підставі довіреності №44 від 24.06.2019 року) подано відзив на позов, зареєстрований в суді 14 серпня 2019 року за вх.№20323, за яким, відповідач не визнає пред`явлені до нього позивачем позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову, зазначивши на обґрунтування заперечень, що відповідно до наказу від 13.03.2019 року №03/15/2-з «Про припинення трудового договору» позивача [PERSON] з 15 березня 2019 року було звільнено з посади помічника ректора за виявлення невідповідності працівника займаній посаді, при цьому, за час роботи позивача в Університеті, була складена самовільно (самостійно) посадова інструкція, яка була підписана ректором [PERSON] , яка не відповідає наказу №336 Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року, зокрема, в особистій справі, при прийомі позивача на роботу, документи, що підтверджують наявність вищої освіти у позивача відсутні, також відсутні трудова книжка, наявність стажу роботи для посади помічника ректора, - жодним документом підтверджено не було, на що вказано в службовій записці провідного фахівця відділу кадрів [PERSON] Зазначено, що підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву, зареєстровану судом 05 вересня 2019 року за вх.№21798, за якою, позивач зазначив, що невідповідність посадової інструкції, яка підписана ректором [PERSON] , вимогам наказу №336 Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів діяльності «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» не може бути підставою для звільнення працівника на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вказав, що відсутність особової справи помічника ректора [PERSON] пояснюється тим, що 09 січня 2019 року в ході обшуку, з поміж іншого, така особова справа була вилучена старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України майором юстиції Рудим В.В. (п.79 протоколу обшуку). Зазначив, що до відзиву відповідачем не додані ні пропозиції про переведення його (позивача) на іншу роботу, яка на думку відповідача відповідає кваліфікації, ні доказів відмови позивача від переведення, ні доказів отримання згоди профспілкового органу звільнити його у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі. Окрім того, зазначив, що інформація, викладена у службовій записці в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків [PERSON] щодо притягнення його (позивача) до адміністративної та кримінальної відповідальності не відповідає дійсності, при цьому, така ж інформація [PERSON] повідомлялася Центральноукраїнському бюро новин, однак після його (позивача) заяви про неправдивість інформації та наданням довідки про відсутність судимості, [PERSON] спростував вказану інформацію, разом з тим, до спростування зазначеної інформації останнім, саме його службова записка із зазначенням інформації про притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності, стала підставою для звільнення його (позивача) з роботи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Додатково провів розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100, та який за період з 15 березня 2019 року по 18 листопада 2019 року склав 172 дні х 488, 40 грн./день, та становить 84 004 грн. 80 коп. Представник відповідача Донецького Національного медичного університету позов не визнала, просила відмовити позивачу в його задоволенні. Підтримала доводи відзиву на позов. Заслухавши пояснення позивача та заперечення щодо позову представника відповідача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу ректора Донецького Національного медичного університету [PERSON] «Про прийняття на роботу» від 16 листопада 2018 року №11/16/1-ок позивача [PERSON] було прийнято на роботу помічником ректора ректорату на ставку з 16 листопада 2018 року з окладом 5 377, 40 грн. (КПКВ 2301070 - спеціальний фонд). При цьому, відповідно до посадової інструкції помічника ректора [PERSON] помічник ректора належить до категорії «Фахівці»; призначається на посаду та звільняється з неї наказом ректора університету; безпосередньо підпорядковується ректору університету (п.п.1.1, 1.2, 1.4 Посадової інструкції). Відповідно до Розділу 4 Інструкції оцінювання роботи помічника ректора університету здійснює ректор університету з урахуванням оперативності та якості виконання помічником посадових обов`язків. Відповідно до Розділу 6 Інструкції кваліфікаційними вимогами є: неповна або повна вища освіта (бакалавр, спеціаліст). Стаж попередньої роботи не менше двох років. Вміння працювати комп`ютером на рівні користувача. Судом також встановлено що відповідно до Розділу ІІ Посадової інструкції завдання та обов`язки помічника ректора заключалися в тому, що помічник ректора зобов`язаний був забезпечувати діяльність ректора в Донецькому Національному медичному університеті, зокрема, планування робочого дня ректора, здійснення технічного забезпечення діяльності ректора університету, супровід ректора на ділових зустрічах та у відрядженнях, прийняття участі у переговорах, ділових зустрічах, спеціальних прийомах, узгодження та вирішення окремих питань з працівниками університету за дорученням ректора, ведення діловодства, вивчення кореспонденції, що надійшла на ім`я ректора, підготовка у межах своєї компетенції проектів відповідей або рішень, виконання окремих доручень ректора університета щодо управління персоналом, здійснення контролю за роботою окремих категорій працівників, виконання інших обов`язків за дорученням ректора університету у межах своєї компетенції і спеціалізації за додатковими видами діяльності. При цьому, судом не приймаються з підстав їх не доведення доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, щодо того, що посадова інструкція позивача, яка була затверджена ректором [PERSON] , була складена самовільно (самостійно). Судом також встановлено, що наказом в.о. ректора Донецького Національного медичного університету [PERSON] «Про припинення трудового договору» №03/15/2-з від 13 березня 2019 року [PERSON] , помічник ректора ректорату на ставку з 15 березня 2019 року звільнений з займаної посади за виявленої невідповідності працівника займаній посаді, згідно п.2 ст.40 КЗпП України. При цьому, підставою для звільнення в зазначеному наказі зазначено: службова записка в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків [PERSON] від 13.03.2019 року, службова записка в.о. декана міжнародного медичного факультету [PERSON] . Правомірність зазначеного наказу, та законність звільнення позивача з посади, - є предметом позову позивача [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що наказом ректора Донецького Національного медичного університету Кондратенка П.Г. «Про визнання недійсним наказу по ДНМУ від 13.03.2019 року №03/15/2-з» №140 від 26.03.2019 року наказ №03/15/2-з від 13.03.2019 року визнано недійсним у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформленні. Поновлено [PERSON] на посаді помічника ректора з 26.03.2019 року. Наказом в.о. ректора Донецького Національного медичного університету [PERSON] «Про визнання недійсним наказу по ДНМУ від 26.03.2019 року №140» №159 від 03.04.2019 року наказ №140 від 26.03.2019 року визнано недійсним у зв`язку з грубим порушенням законодавства України при його оформленні. Залишено наказ в.о. ректора Донецького Національного медичного університету №03/15/2-з від 13.03.2019 року «Про звільнення з посади [PERSON] помічника ректора ректорату» чинним з часу його видання. Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадкувиявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Крім того, невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації може бути підставою для звільнення працівника лише тоді, коли власник має фактичні докази того, що саме через це працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки, і коли такого працівника неможливо, за його згодою, перевести на іншу роботу. Невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації може бути визнана за результатами атестації працівника. Виявлена невідповідність працівника займаній посаді чи виконуваній роботі є підставою для розірвання трудового договору та звільнення працівника згідно п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, при цьому, слід врахувати, що це є різновидом звільнення за ініціативою роботодавця, тому передбачає певні гарантії для працівника; невідповідність має бути виявлена, тобто невідома під час прийняття працівника на роботу; невідповідність працівника має бути доведена роботодавцем; причиною невідповідності є недостатня кваліфікація чи стан здоров`я. Окрім того, у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і не можливо перевести, за його згодою на іншу роботу. При цьому, фактами підтвердження невідповідності можуть бути: щодо робітників: систематичне невиконання норм виробітку, порушення технологічної дисципліни та ін.; щодо керівних працівників, спеціалістів і службовців: невчасне і неякісне виконання службових обов`язків, прийняття помилкових рішень, брак достатніх знань, наявність рішення атестаційної комісії тощо. Із змісту наказу про припинення трудового договору №03/15/2-з від 13 березня 2019 року, який оскаржується позивачем, судом встановлено, що позивача [PERSON] помічника ректора ректорату було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за виявленої невідповідності працівника займаній посаді. Підставами для звільнення зазначено: службову записку в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків [PERSON] від 13.03.2019 року та службову записку в.о. декана міжнародного медичного факультету [PERSON] . Так, в службовій записці в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків [PERSON] від 13.03.2019 року зазначено, що помічником ректора [PERSON] систематично порушується наказ №71 від 20.02.2019 року щодо відсторонення його від роботи з іноземними студентами, постійно втручається в роботу міжнародного медичного факультету, що не передбачено його посадовою інструкцією, а саме: заходить на територію деканату ММФ, вимагає у співробітників деканату документи іноземних студентів; незаконно виписує ордери на поселення в гуртожиток від імені ректорату ДНМУ проводить перемовини з комендантами гуртожитків; проводить незаконне підписання двосторонніх договорів з іноземними студентами, на що не має права та функціональних повноважень. Також виявлені обставини щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.106-2 КУпАП (незаконне вирощування наркотичних речовин), за ч.1 ст.164-5 КУпАП (зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів на яких немає марок акцизного збору встановленого зразка) та притягнення до кримінальної відповідальності за ст.204 КК України (незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту підакцизних товарів), за якою має непогашену станом на 12.03.2019 року судимість, що несумісне з посадою помічника ректора вищого навчального закладу. Відповідно до доповідної записки в.о. декана ММФ [PERSON] від 13.03.2019 року відсторонений від роботи з іноземними студентами помічник ректора [PERSON] продовжує втручатися в роботу міжнародного медичного факультету і юриста [PERSON] . Так, 11.03.2019 року до неї звернувся комендант гуртожитку №3 ЦНТУ [PERSON] з приводу отримання листа ДНМУ на поселення 5-х іноземних студентів у ввірений йому гуртожиток за підписом [PERSON] . Ситуацію було виправлено деканатом ММФ, звернулися з листом на поселення від ММФ і студентів було поселено в гуртожиток. 12.03.2019 року також було скоєно грубе втручання в роботу деканату, скарга диспетчерів деканату [PERSON] та [PERSON] . Крім того, 12.03.2019 року [PERSON] спільно зі провідним фахівцем ректорату [PERSON] була розгорнута робота з підписання двосторонніх контрактів з іноземними студентами хоча ця робота не входить до їхніх повноважень і знову грубо порушено наказ ректора №71 від 20.02.2019 року про відсторонення цих осіб від роботи з іноземними студентами. Крім того, представником відповідача під час судового розгляду також зазначено, що при прийнятті [PERSON] на роботу в ДНМУ на посаду помічника ректора ректорату, останнім не були надані, та відсутні в особовій справі [PERSON] документи, що підтверджують наявність вищої освіти, відсутня також трудова книжка, наявність стажу для зазначеної посади жодним документом не підтверджено. Поряд з цим судом відзначається, що не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов`язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором, та відповідно доказів того, що відсутність освіти, що також не доведено відповідачем, перешкоджає позивачу виконувати обов`язки за трудовим договором. З зазначеного вище судом відзначається, що звільнення за п.2 статті 40 КЗпП можливо лише тоді, коли внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків. В свою чергу, відповідач, укладаючи з позивачем трудовий договір був обізнаний про його (позивача) кваліфікаційний рівень, а обов`язкова така обставина для звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України як неналежне виконання покладених трудових обов`язків, не доведена позивачем, і навпаки спростовується тією обставиною, що до позивача не застосовувалось жодне дисциплінарне стягнення. Крім того, невідповідність позивача займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації роботодавцем за результатами проведеної атестації не визнавалася, і така (атестація) відносно позивача, - не проводилася. Окрім того, статтею 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, поряд з цим, питання про можливість переведення позивача на іншу роботу за його згодою, в порушення вказаних вимог закону відповідачем взагалі не вирішувалось. Відповідно до пункту 11 загальних положень довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників особи, які не мають відповідної освіти або стажу роботи, встановлених кваліфікаційними вимогами, але мають достатній практичний досвід та успішно виконують у повному обсязі покладені на них завдання та обов`язки, можуть бути, як виняток, залишені на займаній посаді або призначені на відповідні посади за рекомендацією атестаційної комісії. Поряд з цим, будь-яких належних доказів того, що позивач [PERSON] , перебуваючи на посаді помічника ректора ректорату ДНМУ не виконував або неналежним чином виконував, в т.ч. і внаслідок недостатньої кваліфікації свої посадові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією, - відповідачем не надано, а так само не доведено представником відповідача під час судового розгляду справи. Окрім того, позивач зазначив, що на роботу його приймали в м.Краматорськ Донецької області за місцезнаходженням Донецького Національного медичного університету, та всі необхідні документи він подавав саме там, його особова справа знаходилася саме там та була вилучена у приміщенні відділу кадрів Донецького національного медичного університету при проведенні обшуку, підтвердженням чого є протокол обшуку від 09 січня 2019 року (за порядковим номером 79), тим самим, доводи представника відповідача про відсутність в особовій справі трудової книжки, документів про стаж роботи, - є припущеннями представника відповідача. Крім того, судом також відзначається, що якщо працівник, який не мав документа про освіту або досвіду роботи, трудової діяльності, передбачених кваліфікаційними характеристиками, був прийнятий роботодавцем на роботу, надалі він не може, за загальним правилом, бути звільнений з роботи з причини відсутності документа про освіту та досвіду трудової діяльності, оскільки про таку невідповідність роботодавцю було відомо і раніше. Окремо судом відзначається, що факти, зазначені в службовій записці в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків [PERSON] від 13.03.2019 року та доповідної записки в.о. декана ММФ [PERSON] від 13.03.2019 року, належним чином не були перевірені, у позивача не було відібрано будь-яких пояснень, та більш того, зазначені факти не свідчать про неналежне виконання позивачем посадових обов`язків, передбачених Посадовою інструкцією помічника ректора ректорату та не можуть бути підставою для звільнення позивача за п.2 ст.40 КЗпП України. Також факти, зазначені в службовій записці в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв`язків [PERSON] про наявність у позивача судимості, як встановлено під час судового розгляду справи, є такими, що не відповідають дійсності, що не заперечувалося також і представником відповідача. За викладених обставин, суд вважає, що звільнення позивача було здійснено з підстав, не передбачених законом, а також з порушенням вимог трудового законодавства, що свідчить про незаконність такого звільнення та має наслідком поновлення порушених прав працівника, на підставі чого слід визнати протиправним та скасувати наказ «Про припинення трудового договору» від 13 березня 2019 року №03/15/2-з за підписом в.о. ректора Донецького Національного медичного університету [PERSON], яким [PERSON] , помічника ректора ректорату на ставку звільнено з 15 березня 2019 року за виявленої невідповідності працівника займаній посаді згідно з п.2 ст.40 КЗпП України. Крім того, відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці у разі виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 з наступними змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (зізмінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сумм відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Відповідно до наданої позивачем довідки про доходи, виданої за підписом в.о. ректора [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] , нарахована позивачу [PERSON] заробітна плата за січень, 2019 року склала 11 726, 40 грн., за лютий, 2019 року, - 7 809, 62 грн.; за вказаний період, а саме: в січні та лютому 2019 року було 21 та 20 робочих днів відповідно, всього 41 робочий день, на підставі чого середньоденний заробіток становить 476, 49 грн. ( 11 726, 40 грн. + 7 809, 62 грн. = 19 536, 02 грн. /41 = 476, 49 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 березня 2019 року по 18 листопада 2019 року становить 80 526, 81 грн. (476, 49 грн. середньоденна заробітна плата х 169 днів вимушеного прогулу за період з 15.03.2019 року по 18.11.2019 року= 80 526, 81 грн., який обрахований судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів, та який слід стягнути з відповідача Донецького Національного медичного університету на користь позивача. При цьому, позивач [PERSON] під час судового розгляду справи зазначив, що з моменту звільнення з 15.03.2019 року з посади помічника ректора ректорату Донецького Національного медичного університету, він не працевлаштований, заробітну плату не отримував. Позивачем [PERSON] пред`явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником абоу повноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.95року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Згідно з п.13 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди"роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Приймаючи до уваги те, що відповідачем незаконно було звільнено позивача з посади помічника ректора ректорату ДНМУ, чим спричинено позивачу моральні страждання, переживання, яких зазнав позивач, втрату нормальних життєвих зв`язків, у приниженні, в т.ч. честі та гідності, а також ділової репутації позивача, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, пов`язаних з пошуком коштів, необхідних для забезпечення належних умов проживання себе та членів своєї сім`ї,яка має статус багатодітної, що підтверджується посвідченням №032284, виданим виконавчим комітетом Макіївської міської ради, при цьому, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступінь моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, а також, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в розмірі 3 000 грн. 00 коп., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Судові витрати по справі, які складаються з судового збору, вирішити в порядку ст.141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений позивачем при пред`явленні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, та з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., враховуючи, що позивач при пред`явленні позовних вимог до суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial