Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~В провадження Приморського районного суду м. Одеси 10 липня 2018 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності. \~ \~ \~ \~23 липня 2018 року відкрито провадження по справі та призначений загальний розгляд справи. Також, задоволено частково заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на: - \~ \~ \~ \~квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 34264126, яка належить на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 18.07.2011 року, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 34264179, яка належить на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 18.07.2011 року, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~дачний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24823954, право власності зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2010 року, справа №2-2644/10 та від 03.11.2011 року, справа №6-328/2011; - \~ \~ \~ \~квартиру [ADDRESS] , яка належить на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №2090 від 04.08.2017 року, [PERSON] . Відмовлено у задоволенні вимоги про арешт автомобіля марки Volkswagen Amarok, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . 26 жовтня 2018 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив проти позову про визнання договору дарування удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, в якому вказано, що позивач не проживає разом з 2009 року, хоча шлюб між ними був розірвано лише у 2018 році, а нерухоме майно набуте за рахунок коштів та працею відповідача. Також вважає, що автомобіль марки Volkswagen Amarok, 2013 року випуску та квартира [ADDRESS] не належить до майна набутого за час шлюбу. Не надано доказів вжиття заходів врегулювання спору мирним шляхом, в зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 14 грудня 2018 року представником відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подано клопотання про витребування доказів судом в порядку ст. 84 ЦПК України. В той же день, тобто 14 грудня 2018 року позивач уточнила позовні вимоги та за клопотанням позивачки було виключено з числа відповідачів [PERSON] . 16 січня 2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Шалько О.А. подано відзив проти позову (позовної заяви від 14.12.2018 (у порядку ст. 197 ЦПК України) про визнання договору дарування удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, в якому також просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих же підстав, що і в попередньому відзиві. 20 травня 2019 року представником позивача [PERSON] адвокатом Сучіловою І.В. подано до суду клопотання про витребування доказів. 14 червня 2019 року до суду [PERSON] подано позовну заяву (в порядку ст. 197 ЦПК України) про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, виділ в натурі, визнання права власності. 01 липня 2019 року до суду надійшла позовна заява, в порядку ст. 49 ЦПК України, доповнена та уточнена до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, розподіл в натурі та визнання права власності. Позивач просить: Розподілити в натурі дачний будинок загальною площею 434,3 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме виділити [PERSON] в окремий об`єкт, будинок відпочинку літера «Г», загальною площею 40,8 кв.м., який складається із наступних приміщень: на першому поверсі їдальня площею 19,4 кв.м. та на другому поверсі житлова кімната площею: 19,4 кв.м., балкон площею 2,0 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В порядку розподілу сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на: окремий об`єкт-будинок відпочинку літера «Г», розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40,8 кв.м., в який входять наступні приміщення: на першому поверсі їдальня площею 19,4 кв.м. та на другому поверсі житлова кімната площею: 19,4 кв.м., балкон площею 2,0 кв.м; квартиру [ADDRESS] загальною площею: 84,4 кв.м., житловою площею 21,3 кв.м, яка складається із наступних приміщень: житлової кімнати площею 21,3 кв.м., кухні площею 49,6 кв.м., ванної кімнати площею 4,0 кв.м., туалету площею 2,0 кв.м., коридору площею 7,5 кв.м.; квартиру [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності [PERSON] : - на будинок відпочинку літера «Г», розташований за адресою: [ADDRESS] , - квартиру [ADDRESS] , - квартиру [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , грошову компенсацію у розмірі половину вартості автомобіля марки Volkswagen Amarok, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , а саме 292 515 (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот п`ятнадцять) гривень, що на 11.12.2018р. еквівалентно 10\~533 (десять тисяч п`ятсот тридцять три) доларам США. В підготовчому судовому засіданні 07 серпня 2019 року зазначена заява прийнята до розгляду. Також, 01 липня 2019 року до суду надійшла заява про залишення без розгляду частини позовних вимог. 07 серпня 2019 року ухвалою суду залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , а саме: про визнання Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №2090 від 04.08.2017р. удаваним і таким, що укладений з метою приховати інший договір, а саме договір купівлі-продажу; про витребування від [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , документи, які підтверджують право власності та інвентаризаційну справу на об`єкти спірного майна. Виключено [PERSON] [INFO] зі складу співвідповідачів по цивільній справі № 522/12102/18. В той же день, 07 серпня 2019 року ухвалою суду задоволено повністю клопотання [PERSON] , який представляє інтереси відповідача [PERSON] про витребування доказів про забезпечення доказів та витребувано у головного управління ДФС в Одеській області (65044, м.Одеса, ул.Семінарська, 5) інформацію у вигляді довідки чи надходив в державний бюджет України податок на доходи фізичних осіб від [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в період з 01.01.2009 року по дату надання відповіді, а якщо надходив, то від імені якої організації, підприємства чи установи(вказати код ЄДРПОУ) та в якому розмірі була нарахована заробітна плата у період з 01.01.2009 року та по дату надання відповіді. Витребувано із Головного управління Пенсійного фонд України в Одеській області (м.Одеса, вул.Канатна, 83) інформацію у вигляді довідки чи надходив в державний бюджет України єдиний соціальний внесок від [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в період з 01.01.2009 року по дату надання відповіді, а якщо надходив, то від імені якої організації, підприємства чи установи(вказати код ЄДРПОУ) та в якому розмірі була нарахована заробітна плата у період з 01.01.2009 року та по дату надання відповіді. 11 березня 2020 року адвокат Вуж Дмитро Володимирович, який представляє інтереси відповідача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. 16 березня 2020 року ухвалою суду заяву адвоката Вуж Дмитра Володимировича, який представляє інтереси відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задоволено та скасовано частково заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2018 року. Скасовано арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1281071651103, яка належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 2090 від 04.08.2017 року. 11 листопада 2020 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Вуж Д.В. подано пояснення щодо необхідності укладення мирової угоди. В обґрунтування заявлених уточнених вимог позивач посилається на те що в період з 08 травня 1976 року по 24 січня 2018 року що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє повнолітніх дітей. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає що за час перебування в шлюбі подружжя набуло наступне майно на загальну суму 20\~188\~148 (двадцять мільйонів сто вісімдесят вісім тисяч сто сорок вісім) гривень, яке є спільною сумісною власністю: квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , дачний будинок, частка власності 81/100, розташований за адресою: [ADDRESS] , автомобіль марки Volkswagen Amarok, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу залишилась проживати за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а відповідач став проживати за адресою: [ADDRESS] , а також володіє на підставі договору дарування іншою квартирою за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідачем було без згоди позивача відчужено автомобіль марки Volkswagen Amarok, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 585 030 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч тридцять) гривень. 59 коп. Позивач вважає що при розподілі сумісного майна вона може отримати з сумісного майна подружжя наступне майно: квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , частину дачного будинку, а саме будинку відпочинку літера «Г» (яке є відокремленим будинком), який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також компенсацію за Ѕ відчуженого відповідачем автомобілю. Позивач впевнений, що такий розподіл буде якомога максимально наближено до порядку користування майном, що фактично склався після розлучення, а також приблизно буде відповідати половині вартості спільно набутого майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача підтримала подану позовну заяву та наполягала на її задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для цього. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 1976 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №647 (Т. 1, а.с. 15-16). Від шлюбу подружжя мають двох повнолітніх дітей. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано (Т. 1, а.с. 15-16). За час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] було набуто наступне рухоме та нерухоме майно: - дачний будинок, частка власності 81/100, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24823954, зареєстрований за [PERSON] . Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване за відповідачем на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2010року, справа №2-2644/10 та ухвала суду від 03.11.2011року, справа №6-328/2011, який було реконструйовано з дачного будинку свідоцтво про право власності на дачний будинок № [NUMBER] , видане 31 січня 2003 року Білгород-Дністровською державною райадміністрацією, загальна площа 434,3 кв.м. (Т. 1, а.с.23-24). Ринкова вартість будинку, згідно Аналітичного дослідження з визначення можливої вартості нерухомого майна ТОВ «Є сервіс» від 11.12.2018р становить 13\~627\~292 (тринадцять мільйонів шістсот двадцять сім тисяч двісті дев`яносто дві) грн. (Т. 1, а.с. 168-177) - квартира [ADDRESS] , свідоцтво про право власності [NUMBER] , від 18.07.2011р., видане на підставі Договору інвестування від 19.05.2006 Виконавчим комітетом Одеської міської ради, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.07.2011; реєстраційний номер майна: 34264126, загальною площею: 84,4 кв.м., житловою площею 21,3 кв.м, яка складається із наступних приміщень: житлової кімнати площею 21,3 кв.м., кухні площею 49,6 кв.м., ванної кімнати площею 4,0 кв.м., туалету площею 2,0 кв.м., коридору площею 7,5 кв.м.; (Т. 1, а.с. 25-28). Ринкова вартість квартири, згідно Аналітичного дослідження з визначення можливої вартості нерухомого майна ТОВ «Є сервіс» від 11.12.2018р. вартість квартири [ADDRESS] складає 3\~669 840, 37 (три мільйони шістсот шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 37 коп. (Т. 1, а.с. 139-148). - квартира [ADDRESS] , свідоцтво про право власності [NUMBER] , від 18.07.2011р., видане на підставі Договору інвестування від 19.05.2006року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, реєстраційний номер майна: 34264179, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 29.07.2011 (Т. 1, а.с.19-20); Ринкова вартість квартири згідно Аналітичного дослідження з визначення можливої вартості нерухомого майна ТОВ «Є сервіс» від 11.12.2018р. та вартість квартири [ADDRESS] складає 2\~305\~985, 17 (два мільйони триста п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 17 коп. (Т. 1, а.с.154-163) - автомобіль марки Volkswagen Amarok, 2013 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] (Т. 1, а.с. 204). Згідно Інформаційного висновку з визначення можливої вартості рухомого майна ТОВ «Є сервіс» від 11.12.2018р., вартість автомобілю складає 585 030 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч тридцять) гривень. 59 коп. Всього за період шлюбу, за твердженням позивача, подружжям було набуто майна на загальну суму 20\~188\~148 (двадцять мільйонів сто вісімдесят вісім тисяч сто сорок вісім) гривень. Судом встановлено, що існує технічна можливість виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна будинок відпочинку літ. «Г» за адресою: [ADDRESS] . згідно Висновку судового експерта №37/19 від 13.06.2019р. [PERSON] (Т. 2, а.с. 11-17). Згідно Аналітичного дослідження з визначення можливої вартості нерухомого майна ТОВ «Є сервіс» від 11.12.2018 р. та Інформаційній довідці від 13.06.2019 р. вартість частини дачного будинку будинку відпочинку літера «Г» (яке є відокремленим будинком відпочинку) складає 1\~217 135 (один мільйон двісті сімнадцять сто тридцять п`ять) грн. 19 коп. (Т. 2, а.с. 10). Згідно\~ст. 370 ч. 1-3 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.\~\~У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.\~\~Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС України станом на 05.07.2018 року (Т. 1, а.с. 32-33) та відповіді із Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України від 29.05.2019р. №31/15-169аз (Т. 2, а.с. 8-9) згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 23.04.2013 р. вищезазначений автомобіль був зареєстрований за [PERSON] та 11.08.2017 р. перереєстровано за [PERSON] . Станом на 28.05.2019 р. спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON] , який є рідним братом відповідача. Згідно Постанови ВСУ від 27 квітня 2016 року №6-486цс16 у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Постановою ВС від 03.10.2018 по справі 3127/7029/15-ц (61-9018сво18) зазначено, у разі неможливості оцінити майно, яке було відчужено, оцінка проводиться за подібними характеристиками методом порівняння. Позивач та відповідач не заперечували що данні об`єкти були дійсно ними набуті в зазначені періоди, і вони співпадають із офіційно зареєстрованим періодом шлюбу. Судом були оглянуті копії трудових книжок, довідок щодо реєстрації та проживання сторін, пояснювальні записки та довідки з бухгалтерії, виписки що отриманого доходу, однак суд не може взяти їх до уваги так як, вони не несуть вирішального значення для справи та не можуть однозначно підтвердити обставини набуття спірного майна. В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача, на чому він наполягав. Зважаючи на викладене, суд критично відноситься до заявленого відповідачем, обґрунтування, що ним було лише за особисті кошти придбано набуте в шлюбі майно. Відповідач не оспорював визначення ринкової вартості майна обґрунтовуючи тим що на його думку автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але жодних доказів не надав. Також суд бере до уваги той факт, що відповідач не виконав ухвалу суду та не надав до суду документів, які підтверджують право власності на спірні об`єкти майна і суд вирішує справу за тими документами, які наявні в судовій справі. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~статті 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.\~Поділ майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~здійснюється шляхом\~виділення його\~в натурі,\~а в\~разі неподільності\~присуджується одному\~з подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними (ч.1,\~ч.\~2\~ ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦКУкраїни. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Верховний суд своїми правовими позиціями по справах від 21 листопада 2018р. №372/504/17, від 12 лютого 2020 року №725/1776/18, від 24 травня 2017 року №6-843цс17, від 23 травня 2012 року №6-37цс12 наголошує що діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно яке набуте ними в період шлюбу і тому тягар доказування обставин необхідний для спростування покладається на того який його заперечує. Згідно ч.1 ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей\~12\~та\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).\~ Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18 ( N 127/7029/15-ц) Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у постанові ВС КЦС справа № 405/3904/17 від 19 лютого 2020 року, тощо. У параграфі 22 рішення у справі «Кечко проти України» («Kechko v. Ukraine», заява №63134/00), Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Першого Протоколу, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Першого Протоколу (рішення у справі «Броніовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland», заява №31443/96, п. 98). Водночас Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Меллахер та інші проти Австрії» («Mellacher and Others v. Austria», заяви №10522/83; 11011/84; 11070/84), «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» («Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland»), заява №12742/87), визначив, що під поняттям «майно» мають розумітись і «правомірні очікування», «законні сподівання» особи. Згідно з\~рішенням Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторони вправі розраховувати на певні гарантії майнового та/або немайнового статусу, у зв`язку з чим законний інтерес позивача підлягає захисту.Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене, перевіривши факти і обставини, якими сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає, що позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ч.1 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому у зв`язку з повним задоволенням позову, стягненню з відповідача\~\~на користь позивача підлягає сума оплаченого судового збору у суммі 5286,00+352,40+704,80 = 6343,20 (шість тисяч триста сорок три) грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved