Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

03 лютого 2020 р. [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та стягнення коштів. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] зазначила, що 04 січня 2020 року вона перебувала вдома зі своїм чоловіком. У цей час у двері подзвонили. Молодий чоловік представився представником фірми, яка виграла тендер та замінює вікна людям похилого віку та людям, що мають пільги із 25-32% знижкою. Попросив дозволити зайти у квартиру, після чого почав вмовляти замовити у нього вікна на балкон за акційною ціною із знижкою, як пенсіонеру у розмірі 32%, на що вона йому відповіла, що власником квартири є її син і потрібно з ним узгодити це питання. Сказав, що потрібно заплатити лише 100 грн. за заміри та підписати договір, а то інакше акція скоро закінчиться і вона не встигне. Вона погодилась на пропозицію цього чоловіка. Через короткий проміжок часу прийшов ще один чоловік, який заміряв віконні отвори на балкон. За такі заміри вона передала йому готівкою 100 грн. Далі цей чоловік попросив дати йому пластикову карту Приватбанку, щоб перевірити, чи діє рахунок, на який прийде знижка за вікна. Він узяв карту з її рук і провів нею по якомусь при\-строю, який підключили у розетку. Десь через годину вона відправила по телефону фото цих договорів та всіх документів своєму сину та він, вивчивши документи, повідомив, що на заміну вікон на пластикові насправді було оформлено кредит в АТ «Приватбанк», та що відповідно до договору та касового чеку з її банківської карти списано грошові кошти у розмірі 3000грн. Вона відразу ж зателефонувала на номери телефонів, що зазначені в Договорі, їй пояснили, що з її картки Привабанку дійсно списано аванс в розмірі 3000грн., а остаточний розрахунок вона буде здійснювати під час встановлення вікон. Після чого, ознайомившись більш детально з договором, вона встановила, що договір уклала з ФОП [PERSON] про надання послуг по замовленню вікон. При цьому, в порушення вимог закону, договір не містить повних реквізитів виконавця, особи, яка буде виготовляти вікна; характеристика товару відрізняється від той, що вона замовляла (замовлялись чотирьохкамерні вікна, а в договорі зазначений інший профіль); відсутній паспорт на вироби, відповідність виробів державним стандартам; в усній домовленості було передбачено, що доставка виробів буде безкоштовна, на загальну суму буде розпо\-всюджуватися знижка у розмірі 32% , як для пенсіонера, тощо. Що стосується угоди з чо\-ловіком, який обміряв вікна на балконі - ФОП [PERSON] , то він не є до\-говором на замір віконних отворів на балконі, у ньому не зазначені їх розміри, а фактично є договором на покупку металопластикових вікон або ролетних систем. Тобто, зміст цієї угоди не відповідає фактично виконаним по ньому роботам. Вважає, що були порушені норми Закону України «Про захист прав спожи\-вачів» щодо порядку укладення договорів поза офісними приміщеннями у частині не до\-пущення дій, які спонукають споживача до укладення договору, який за інших обставин він би не уклав, та були порушені інші права споживача, як то надання повної інформації, його властивості та характеристики, повних відомостей про виробника товару, порядок пред`явлення претензій тощо. В додатку № 2 до договору взагалі містяться положення, які є дискримінаційними та повністю обмежують її права. Так, згідно цього додатку розі\-рвання договору взагалі не допускається, а в п. 3.11 Договору індивідуальний номер за\-мовлення СА 00066 зазначено, що після підписання цього договору всі попередні домов\-леності та угоди втрачають свою силу. Таким чином, після детального ознайомлення з умовами Договору, додатком № 1 до Договору, Угодою про завдаток на покупку металопластикових вікон та ролетних систем вона неодноразово дзвонила за номерами телефонів , що зазначені в Договорі та повідомля\-ла, що відмовляється від покупки і просила повернути їй завдаток, який було списано з банківської картки, але їй відповідали, що вона мала читати те, що підписувала та ви\-магали повної сплати суми за договором. Вона зверталася до Відповідача письмово з вимо\-гою повернути завдаток, але її заяву Відповідач на поштовому відділенні не забрав. Виходячи з викладеного, вважає, що Відповідач ввів її в оману відносно дійсних умов договору, в спірному Договорі обмежені її права, як споживача, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів, та Цивільним кодексом України, спірний договір не відповідає принципу добросовісності та рівності його сторін, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливим та порушують вимоги чинного законодавства. Крім того, в Договорі ві\-дсутні істотні умови , які б свідчили про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Просить визнати договір індивідуального номеру замовлення СА00066 від 04 січня 2020 року укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та споживачем [PERSON] недійсним. Визнати договір-угоду про завдаток на покупку металопластикових вікон або ролетних систем від 04 січня 2020 року, укладену між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та споживачем [PERSON] недійсним. Стягнути з ФОП [PERSON] на її користь завдані збитки у розмірі 3100 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідача. 10 лютого 2020 року провадження по даній справі було відкрито та призначено підготовче засідання на 17 березня 2020 року (а.с.20-21). Ухвалою Дружківського міського суду від 17 березня 2020 року підготовче провадження було закрито та спрау призначено до судового розгляду по суті на 15 квітня 2020 року (а.с.28-29). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі (а.с.31). Представник відповідача ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки, заяву про відкладення розгляду справи суду не надав, причини неявки суду не повідомив (а.с.32,35). З огляду на це, відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового засідання, на підставі наявних у суда доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 січня 2020 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір підряду, згідно якого позивач замовила встановлення вікон ПХВ (а.с.7-8) . 04 січня 2020 року позивачка внесла відповідачу передоплату у сумі 3000 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.8). Дата виконання послуг у договорі не встановлена. Станом на 03 люте 2020 року вікна не доставлені позивачу. Позивач звернулась до відповідача з вимогою повернути гроші, але до наступного часу відповідач позивачці гроші не повернув та взагалі не отримує від неї повідомлення. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" та главою 54 підрозділу 1 ЦК України, яка регулює договірні зобов`язання, зокрема купівлю-продаж. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі Закон) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживача" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв`язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 3) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 4) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості продукції або про продаж продукції протягом обмеженого строку, що спонукає споживачів до прийняття швидкого рішення і позбавляє їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 3)пропонування продажу продукції за спеціальною ціною, якщо представлення встановленого законодавством права споживача як наданого продавцем продукції привілею; поширення недостовірної інформації про стан ринку або можливість придбати продукцію з метою спонукати споживача придбати продукцію на менш вигідних для нього умовах; Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб`єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Як вибачається із договору індивідуальний номер замовлення № 00066 від 04 січня 2020 року він містить умови, які є несправедливими, всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 2) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 3) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 4) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 5) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 8) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 9) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 10) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 12) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 13) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 14) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 15) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. ком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Крім того, із вищезазначеного договору вбачається, що позивача було введено в оману, а саме, не була надана повна інформація , щодо: 1) способу продажу, ціни, способу розрахунку ціни, наявності знижок; 2) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 3) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Під д час пропонування продукції позивачу була надана нечітка, незрозуміла, двозначна інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Було запропоновано для реалізації продукції за ціною, яка не відповідала дійсності та була забагато занищена. Як вбачається з позовних вимог [PERSON] підставою її позову є порушення відповідачем умов укладення договору поставки. З матеріалів справи встановлено, що між сторонами було укладено письмовий договір, на підтвердження передоплати замовлення, відповідачем видана позивачці квитанція. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Судом не встановлено факту моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, договором також право на відшкодування моральної шкоди не передбачено. Враховуючи зазначене, вимоги позивача про визнання договору недійсним та стягнення матеріальної шкоди у сумі 3000 гривень підлягають задоволенню. Вимоги ст. 1167 ЦК України на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджуються, оскільки регулюють питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок внедоговірних (деліктних) зобов`язань. Враховуючи викладене, вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року із позовних заяв не майнового характеру справляється судовий збір в розмірі фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; із позовних вимог майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем судовий збір з вимог про відшкодування збитків не сплачувався, від такого позивач звільнений на підставі ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування збитків в розмірі 3000 гривень. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 30 гривень (1% від 3000 гривень ), але мінімальна сума судового збіру складає 840 грн. 80 коп., а також про задоволення позоаних вимог немайнового характеру, судовий збір за які становить 2102 грн. Таким чином, з відповідача треба стягнути судовий збір на користь держави у сумі 2942,80 грн., відповідно до частини 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial