Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач по первісному позову [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя в якому зазначила, що 23.08.1986 року уклала шлюб з [PERSON] . За період перебування у шлюбі ними було придбано за спільні сімейні кошти транспортні засоби з державними номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , причіп [NUMBER] , які зареєстровані за відповідачем. Ні марки, ні часу придбання вона вказати не може, оскільки не володіє такою інформацією, тому для з`ясування даного питання було направлено адвокатський запит до Центру №1843. На сьогодняшній день між ними виникають постійні конфлікти з приводу належності майна, власником якого одноособово вважає себе відповідач, який на її пропозиції добровільно поділити майно по 1/2 частині відмовляється, тому дане питання вона вимушена вирішувати в судовому порядку. З підстав, передбачених ст.60, 69, 70, 71 СК України просить поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши [PERSON] , [INFO] , у власність 1/2 частку транспортних засобів з державними номерами : [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , причіп [NUMBER] . Одночасно просить виділити [PERSON] , [INFO] , та визнати за ним право власності на 1/2 частку транспортних засобів з державними номерами : [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , причіп [NUMBER] . В порядку ст.141 ЦПК України просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. 09.02.2021 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначення права власності в обгрунтування якого зазначив, що [PERSON] , з якою він перебував у шлюбі з 23.08.1986 року по 07.08.2020 року , який був розірваний рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у цивільній справі №279/1083/20, звернулась до суду з позовом про поділ майна, в якому не вказала все майно, яке було придбано ними у шлюбі, а саме будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , де вони спільно проживали в шлюбі, а потім і після розірвання шлюбу. 11.03.2003 року по 3/40 частки даного будинку було подаровано дітям : [PERSON] , [PERSON] . Після дарування частки вищевказаного будинку відповідач стала власником 17/20 частки будинку. Отже, він є співвласником будинку [ADDRESS] та має в спільній частковій власності з відповідачем в рівних долях 17/40 частки зазначеного будинку. Після придбання вищевказаного будинку відповідачем було приватизовано земельну ділянку кадастровий номер 1810700000:02:001:0055, яка розташована по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0, 1 га, на якій розташований вищевказаний будинок. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. На підставі вказаних норм закону у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. З огляду на наведене просить визнати 17/20 частки будинку [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши [PERSON] , [INFO] та визнати за ним право власності на 17/40 частки будинку [ADDRESS] . Виділити [PERSON] , [INFO] , та визнати за нею право власності на 17/40 частки будинку [ADDRESS] . Одночасно просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 17/40 частку земельної ділянки, кадастровий номер 1810700000:02:001:0055 по [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] , [INFO] , іншу частку зазначеної земельної ділянки. Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності. Сторона позивача по первісному позову в наданій суду заяві зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Одночасно висловила позицію з приводу позовних вимог по зустрічному позову, які визнає. Відповідач по первісному позову в наданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги по зустрічному позову підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Одночасно зазначив, що первісні вимоги [PERSON] визнає. Треті особи : [PERSON] , [PERSON] у встановлений судом строк пояснень щодо позову не надали. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя, який регулюється нормами цивільного та сімейного законодавства, а саме положеннями ст.ст.368, 372 ЦК України та ст.ст.60, 70-71 СК України. Сторони з 23.08.1986 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.08.2020 року у цивільній справі №279/1827/20. В період шлюбу сторонами придбано транспортні засоби: "Renault master" , д.н.з. [NUMBER] ; ГАЗ 3302, д.н.з. [NUMBER] ; "Hyundai Н200", д.н.з. [NUMBER] ; ПГМФ8304-20, д.н.з. [NUMBER] , право власності на які зареєстровано за [PERSON] , що стверджується наявними у справі копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів : [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 29.01.2000 року приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г., зареєстрованого за №3867 , за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] . 11.03.2003 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках 3/20 частки жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується договором дарування 3/20 частки жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежею Л.Г. , зареєстрованого в реєстрі за №1484. На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НГ №785484, виданого 03.09.2007 року, [PERSON] стала власником земельної ділянки, площею 0, 1000 у межах згідно з планом, що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до 5 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Разом з тим, частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної норми Закону визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) у пункті 18-2 роз`яснив, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. З п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" слідує, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ст.ст.70, 71 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що кожний із подружжя має частку у спільно набутому будинку, тому у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, яка перейшла у власність [PERSON] на підставі Державного акту серії НГ№785484. Отже, суд вважає за можливе позовні вимоги, як за первісним позовом так і за зустрічним позовом задовольнити, виділивши кожному із сторін по 1/2 частці майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved