Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Дубровицького району Рівненської області та просить визначити йому додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до Дубровицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька - [PERSON], який помер 20 березня 2015 року в с.Колки Дубровицького району Рівненської області. Свої вимоги мотивує тим, що 20 березня 2015 року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.10.2010 року, а також на житловий будинок, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.10.2010 року. На момент звернення ним до нотаріуса з метою подачі заяви про прийняття спадщини шестимісячний термін для подання такої заяви ним було пропущено. Це зумовлено тим, що на день смерті батька, з ним разом проживала і була зареєстрована його матір [PERSON], яка за чотири дні до закінчення строку для прийняття спадщини, а саме 16 вересня 2015 року, своєю заявою відмовилася від спадщини на його користь. Фактично на прийняття спадщини у нього лишалося лише три робочих дні. Але про дану заяву [PERSON] його повідомила лише у жовтні 2015 року, тобто після спливу строку для прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив, що від належної йому спадщини після смерті батька він не відмовляється, а встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущений тому, що дізнався про відмову матері від прийняття спадщини лише після закінчення строку на її прийняття. Оскільки закінчення вказаного строку виникло з об'єктивних причин і не залежало від його волі, то строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважної причини. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дубровицького району в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Суд вважає, що справу можливо розглянути без участі представника відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши позивача, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд, незважаючи на визнання позову відповідачем, у його задоволенні відмовляє з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено та підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №169635 (а.с.6) те, що 20 березня 2015 року помер [PERSON], який являвся батьком позивача. З матеріалів справи вбачається, що позивач являється спадкоємцем за законом. Згідно ст.ст. 1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено Верховним Судом України у п.24 постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У свою чергу, позивач не надав суду належних та переконливих доказів того, що окрім нього та його матері, яка відмовилася від прийняття спадщини, більше ніхто не претендує на спадщину, яка залишилась після смерті його батька [PERSON] Крім того, Верховний Суд України у п.24 своєї постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" також зазначає, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Зі слів позивача, останній із заявою про прийняття спадщини звернувся до Дубровицької державної нотаріальної контори лише в жовтні 2015 року, у зв'язку з чим, нотаріусом було надано лист-роз'яснення про пропуск ним строку для прийняття спадщини. Однак, обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та доказів заведення спадкової справи після померлого [PERSON] позивачем не надано. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснив, що главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування". Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Крім того, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. У судовому засіданні позивач зазначив, що його мати [PERSON] не повідомила його вчасно про те, що вона відмовилася від прийняття спадщини, що і призвело до пропуску строку прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Згідно вимог ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначена позивачем обставина, як доказ поважності пропущення строку для прийняття спадщини, судом не береться до уваги, оскільки як його мати і дружина померлого [PERSON], так і він, як син померлого є спадкоємцями першої черги, а тому мали рівні права на прийняття спадщини. У даному випадку, строк для прийняття спадщини позивачем був пропущений з власної волі і подані ним докази не свідчать про наявність об'єктивних і непереборних причин, які заважали йому звернутися до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини у встановлені ст.1270 ЦК України строки. Практика Європейського суду з прав людини також виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи ним не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви для прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на наведене вище, суд рахує, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed