Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в [ADDRESS] в його власності перебуває земельна ділянка. На межі з його земельною ділянкою та сусідньою земельною ділянкою, що розташована за адресою [ADDRESS], відповідач самовільно, без дозволу, без робочого будівельного проекту, без погодження з органом архітектури та з ним здійснив капітальне будівництво огорожі та господарської споруди без відступу від межі, що пов'язані фундаментом із землею. При зведенні фундаменту були здійснені будівельні роботи, у тому числі земельні, з міцним зв'язком опор огорожі, що не дозволяє їх вільне переміщення, конструктивні елементи огорожі та споруди виконані з довговічного матеріалу суцільного залізобетону та цегли, для довготривалої експлуатації. Зведена капітальна споруда знижує цінність ділянки, має неестетичний, негармонійний вигляд, побудована з довговічного матеріалу і у спосіб та з наслідками, що порушують його права та інтереси. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства. Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд. За ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідач порушив вимоги п. 8 Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією житлових і громадських будинків і територій житлової забудови, де зазначено «Північні тіні (з 22 вересня по 22 березня) не повинні перевищувати за загальною площею 10% вільних від забудови територій житлових масивів, комплексів лікувально-профілактичних та оздоровчих установ в районах, розташованих південніше 58° пн..ш.»). Після зведення відповідачем непрозорого паркану освітлюваність земельної ділянки зменшилась на 14,6% або 313,3 м2 піврічних тіней. Фактична висота огорожі збудованої відповідачем по межі земельних ділянок складає від 2 м. до 2,65 м., а довжина 54,7м. Згідно з ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" розміщення об'єктів будівництва на земельних ділянках регламентується такими вимогами: : відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Збудована відповідачем споруда в районі центральної частини паркану не має відступу від межі на 1 м. Будівництво в Україні може здійснюватись тільки суб'єктами господарювання, що мають державну ліцензію. Ч. 1, ч.2 ст. 11 ЗУ "Про будівельні норми" встановлено, що застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення. У разі, якщо у будівельних нормах є посилання на стандарти, то ці стандарти є обов'язковими до застосування. Відповідач, з огляду на зазначені нормативні вимоги: -при будівництві огорожі не врахував його законні інтереси та порушив його права на добросусідство; -завдав йому незручності у вигляді затінення його земельної ділянки, знизив цінність ділянки за умов інсоляції ; - завдав йому незручності у вигляді зниження провітрюваності земельної ділянки і просихання, знизив цінність ділянки за умов аерації; -не виготовляв і не погоджував проект капітальної споруди; -здійснював будівництво суб'єктами, що не мають ліцензії; -використовував несертифіковані, нестандартні вироби та їх види, визначені нормами, чим створив небезпечність будівлі; -збудував огорожу з перевищенням максимальної висоти без вимог по освітлюваності та провітрюваності, а господарську споруду - без відступу на 1 м.; -зменшив споживчі властивості його земельної ділянки; -створив умови, які обмежують його право користуватись земельною ділянкою на власний розсуд. Просить усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою, розташованою за адресою в [ADDRESS] з боку відповідача шляхом зобов'язання [PERSON] знести незаконну капітальну огорожу, збудовану з цегли та суцільних залізобетонних плит загальною довжиною 54,7 м., в разі уникнення добровільного усунення цих перешкод [PERSON], усунути перешкоди у визначених умовах органами державної виконавчої служби. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі, наполягав на її задоволенні. Надав пояснення, аналогічні даним, що містяться в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву не визнав. Пояснив, що позивач є неналежним позивачем, поскільки позови про знесення будівель можуть подаватися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Земельна ділянка позивача, яка межує з земельною ділянкою відповідача, є вільною від будь-яких будівель та споруд і не використовується позивачем за призначенням. Вказує, що доданий позивачем в обґрунтування позову Аналіз інсоляційного режиму території не є належним доказом в розумінні вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, оскільки здійснений поза межами судового розгляду справи без дотримання вимог щодо доказування та є за своєю правовою природою висновком спеціаліста, яким не можуть доказуватися зазначені факти. Відповідно до ст. 57 ЦПК України: « 1. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.» Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України: « 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.» Відповідно до ст. 60 ЦПК України: « 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.» Відповідно до ст. 66 ЦПК України: « 1. Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, задані судом.» Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України: « 2. Позовна заява повинна містити: б) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;» Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»: « 17. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.» Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»: « 29. Під час дослідження доказів суд, залучивши спеціаліста до участі у справі, може скористатися його усними консультаціями або письмовими роз'ясненнями (висновками) для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Оскільки завданням спеціаліста є сприяння суду та особам, які беруть участь у справі, в дослідженні доказів і допомога спеціаліста технічного характеру не замінює висновку експерта, то в разі, якщо за результатами консультації чи роз'яснень спеціаліста виникнуть обставини, які потребуватимуть дослідження або оцінки, суд може запропонувати сторонам надати докази або заявити клопотання про призначення експертизи.» Позивач у позовній заяві порушив вказані вимоги процесуального права та не надав належних доказів (висновків судової експертизи) або клопотання про їх забезпечення на підтвердження викладених у позові пояснень. В своєму позові позивач стверджує про будівництво відповідачем капітальної огорожі. Позивач не наводить жодних доказів в обгрунтування свого твердження. Відповідно до Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 р.: «... На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо). Огорожа ділянки - тини, паркани, частоколи, плоти, мури та інше, що відмежовує одну ділянку від іншої (від вулиці, проїзду тощо). Вона повинна ставитися тільки на межах, визначених відповідними місцевими органами державної виконавчої влади. Не належать до самочинного будівництва: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків;» Земельна ділянка відповідача огороджена парканом, який не може вважатися самочинно збудованим. З викладеного вбачається, зведення відповідачем паркану жодним чином не протирічить нормам чинного законодавства та не є самочинним будівництвом, відповідно не потребує отримання дозволу, виготовлення проектної документації та наступного погодження. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, дав пояснення аналогічні тим, які надав представник відповідача [PERSON] Прохає стягнути при винесенні рішення судові витрати з позивача на користь відповідача, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 2575,50 грн. Заслухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку про наступне. Як встановлено судом позивачу належить земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.04.2006р. На межі земельної ділянки позивача та сусідньої земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS],яка належить відповідачу, останній без робочого будівельного проекту, без погодження з відділом архітектури, здійснив капітальне будівництво огорожі та господарської споруди без відступу від межі, що пов'язані фундаментом із землею. При зведенні фундаменту були здійснені будівельні роботи, у тому числі земельні, з міцним зв'язком опор огорожі, що не дозволяє їх вільне переміщення, конструктивні елементи огорожі та споруди, виконані з довговічного матеріалу суцільного залізобетону та цегли, для довготривалої експлуатації. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій», будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства. Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд. За ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Згідно з ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" розміщення об'єктів будівництва на земельних ділянках регламентується такими вимогами: відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Збудована відповідачем споруда в районі центральної частини паркану не має відступу від межі на 1 м. Будівництво в Україні може здійснюватись тільки суб'єктами господарювання, що мають державну ліцензію. Ч. 1, ч.2 ст. 11 ЗУ "Про будівельні норми" встановлено, що застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення. У разі якщо у будівельних нормах є посилання на стандарти, то ці стандарти є обов'язковими до застосування. Згідно ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» на замовників та підрядників покладено обов'язок не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд, відшкодовувати завдані їм збитки відповідно до закону. Згідно п.9.8.4 ДБН Б.2.2-5:2011 огородження майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд різного призначення, що знову будуються або реконструюються, треба проводити згідно з СН 441. Пункт 9.8.2. ДБН 5.2.2-5:2011 передбачає потребу в проектуванні огороджень у залежності від місця їх розміщення згідно із стандартами, каталогами сертифікованих виробів, проектами індивідуального проектування. Відповідно до п.1.1. і п. 1.2. ДБН Б.2.2-5:2011 норми треба дотримуватись під час проектування, використання і приймання робіт з благоустрою територій населених пунктів на об'єктах благоустрою, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, зокрема, на прибудинкові території. У СН 441-72 «Вказівки по проектуванню огорож, площадок і ділянок підприємств, приміщень і споруд», затверджені постановою Держбуду СРСР від 26.05.1972 р. №99, які чинні на Україні, передбачено, що огорожі об'єктів населених пунктів мають бути висотою 1,6-2 метри і застосовуватись у вигляді металевої сітки з антикорозійним покриттям або бути огорожами залізобетонними з отворами. Суцільні залізобетонні огорожі використовуються тільки для огорож режимних об'єктів. Відповідач порушив вимоги п. 8 Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією житлових і громадських будинків і територій житлової забудови, де зазначено «Північні тіні (з 22 вересня по 22 березня) не повинні перевищувати за загальною площею 10% вільних від забудови територій житлових масивів, комплексів лікувально-профілактичних та оздоровчих установ в районах, розташованих південніше 58° пн..ш.»). Після зведення відповідачем непрозорого паркану освітлюваність земельної ділянки зменшилась на 14,6% або 313,3 м2 піврічних тіней. Фактична висота огорожі збудованої відповідачем по межі земельних ділянок складає від 2 м. до 2,65 м., а довжина 54,7м. Згідно з ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" розміщення об'єктів будівництва на земельних ділянках регламентується такими вимогами: : відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Збудована відповідачем споруда в районі центральної частини паркану не має відступу від межі на 1 м. Будівництво в Україні може здійснюватись тільки суб'єктами господарювання, що мають державну ліцензію. Ч. 1, ч.2 ст. 11 ЗУ "Про будівельні норми" встановлено, що застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення. У разі, якщо у будівельних нормах є посилання на стандарти, то ці стандарти є обов'язковими до застосування. Відповідач, з огляду на зазначені нормативні вимоги: -при будівництві огорожі не врахував законні інтереси позивача та порушив його права на добросусідство; -завдав позивачу незручності у вигляді затінення його земельної ділянки, знизив цінність ділянки за умов інсоляції ; - завдав позивачу незручності у вигляді зниження провітрюваності земельної ділянки і просихання, знизив цінність ділянки за умов аерації; -не виготовляв і не погоджував проект капітальної споруди; -здійснював будівництво суб'єктами, що не мають ліцензії; -використовував несертифіковані, нестандартні вироби та їх види, визначені нормами, чим створив небезпечність будівлі; -збудував огорожу з перевищенням максимальної висоти без вимог по освітлюваності та провітрюваності, а господарську споруду - без відступу на 1 м.; -зменшив споживчі властивості його земельної ділянки; -створив умови, які обмежують право позивача користуватись земельною ділянкою на власний розсуд. Таким чином, позов в частині покладення зобов»язання на відповідача знести огорожу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що у позовних вимогах щодо покладення зобов»язання на орган державної виконавчої служби усунути перешкоди позивачеві, то суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, поскільки дана вимога стосується виконання рішення, не ґрунтується на законі, виконавча служба не є відповідачем у справі. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial