Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із цивільним позовом, у якому просить суд встановити факт, що особа зазначена у актовому записі про шлюб № 12 від 30.05.1948 року, складеного виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, а саме [PERSON], та особа, що зазначена в актовому записі про народження [PERSON] № 26 від 30.06.1967 року, складеного виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, як мати, а саме [PERSON], та особа, що померла і зазначена в актовому записі про смерть №28 від [INFO] року, складеного виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, а саме [PERSON], є одна і та ж особа. Встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], померла [INFO] року, є матір'ю [PERSON], померлого [INFO] року, та дружиною [PERSON], померлого [INFO] Встановити факт, що [PERSON], померлий [INFO] року, прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO] року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 1/2 частину житлового будинку за [ADDRESS] житловою площею 47,3 кв.м., загальною площею 86,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, зазначеними в плані літерами «а-1» - прибудова, «а1» - ганок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 травня 1948 року його дід [PERSON] та його баба [PERSON]) вступили в шлюб, про що виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради складено актовий запис під №12. У подальшому в актовий запис про шлюб внесено зміни по-батькові щодо [PERSON], а саме [PERSON] змінено на [PERSON]. Про укладення шлюбу дід та баба позивача отримали свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 22.01.1954 року. Під час шлюбу у [PERSON]) та [PERSON] народилися спільні діти, а саме: [PERSON], померлий [INFO] року, [PERSON], померлий [INFO] року, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є третіми особами по даній цивільній справі. За час шлюбу ними було набуте у спільну сумісну власність майно, а саме: житловий будинок за [ADDRESS] житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею 85,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, зазначеними в плані літерами «а» - сіни (прибудова), «а1» - ганок. Право власності на вказаний житловий будинок з вказаними господарським будівлями та спорудами зареєстровано за дідом позивача - [PERSON] та виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради (реєстрова книга №1, реєстровий №120) видано свідоцтво від 10.03.1988 року про право власності. Позивач вважає, що у відповідності до вимог ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР в редакції 1969 року, його бабі [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку за [ADDRESS] житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею 85,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, зазначеними в плані літерами «а» - сіни (прибудова), «а1» - ганок, «№1» - дерев'яна огорожа. [INFO] року баба позивача померла, після смерті баби - [PERSON]) відкрилася спадщина на майно, яке належало їй на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що відповідно до ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, його батько, [PERSON] являвся спадкоємцем першої черги за законом, та в силу вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON]), оскільки на день її смерті був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] та після її смерті продовжував вести за вказаної адресою господарство, користуватися, володіти та управляти спадковим майном що залишилося після смерті матері [PERSON]), а саме частиною вказаного житлового будинку та вказаних господарських будівель і споруд. В той час, як інші можливі спадкоємці, ніяких дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, упродовж 6 місяців після смерті [PERSON]) щодо прийняття спадщини не вчинили. Крім цього, позивач стверджує, що його дід - [PERSON] чоловік [PERSON]), також ніяких дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, упродовж 6 місяців після смерті [PERSON]) щодо прийняття спадщини не вчинив, через свою не спроможність фактично вступити в управління або володіння спадковим майном, в силу похилого віку (69 років) та наявність інвалідності, внаслідок участі в бойових діях у Великій Вітчизняній Війні. В зв'язку із неспроможністю діда позивача - [PERSON] фактично володіти та управляти як спадковим майном так і своїм власним, а також потребою догляду за собою, батько позивача - [PERSON] залишився доглядати свого батька [PERSON] та вести господарство за вказаною адресою. На думку позивача, його батько, [PERSON] мав право на спадкування за законом на 1/2 частини вказаного спадкового майна, яке за життя належним чином не оформив. Оскільки, останній [INFO] року помер, до складу спадщини після його смерті увійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. На день смерті батька позивача, [PERSON], [INFO]., йому належало право на 1/2 частину спадкового майна, яке він успадкував після смерті його матері [PERSON]), померлої [INFO] року, але за життя не оформив право власності на нього. Відповідно до ст.1261 ЦК України, після смерті свого батька, [PERSON], позивач являється спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до вимог ст.1269 ЦК України він прийняв спадщину шляхом подачі заяви до державного нотаріуса Сквирської державної нотаріальної контори. Мати позивача - [PERSON] подала до державного нотаріуса Сквирської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на його користь. Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, позивачеві видано відмову у вчинені нотаріальних дій, з тих підстав, що в нього відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, та роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі договору № 14/04 про надання правової допомоги від 14.04.2017 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та посилаючись на вимоги ст.ст. 1218, 1222, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР в редакції 1969 року, ст.ст. 524-526, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року просив суд задовольнити позов. Представник відповідача - Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду письмову заяву від 21.11.2017 року за № 282 у якій визнає позов з тих підстав, що [PERSON], померлий [INFO] року був найменшою дитиною у родині [PERSON] та постійно по день своєї смерті проживав із батьками у будинку [ADDRESS] В подальшому [PERSON] здійснював догляд за батьками до дня їх смерті тощо. Третя особа - [PERSON] будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду письмову заяву в якій просить задовольнити позов в повному обсязі з тих підстав, що 12.08.1989 року вона уклала шлюб із [PERSON]. Після реєстрації шлюбу вона з чоловіком стала проживати разом з його батьками, у житловому будинку за [ADDRESS] [INFO] року у них народився син [PERSON], який також постійно проживав разом із ними до закінчення Кривошиїнської ЗОШ. Вона разом з чоловіком здійснювала догляд за його батьками, а саме матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] року та батьком [PERSON], який помер [INFO] За час проживання, вони єдиною родиною спільно обробляли присадибну земельну ділянку, вели підсобне господарство, проводили поточні та капітальні ремонти житлового будинку тощо. [INFO] року помер її чоловік [PERSON] вона будучи єдиною спадкоємицею за законом від прийняття спадщини відмовилась на користь сина [PERSON], який прийняв спадщину, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Після смерті чоловіка на спадкове майно, а саме житловий будинок за [ADDRESS] Київської області почали претендувати його рідні брати та сестри, але їх вимоги вважає незаконними оскільки її покійний чоловік [PERSON], в повному обсязі успадкував спадкове майно після смерті своїх батьків тощо. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали частково, а саме не заперечували проти встановлення юридичних фактів, що особа зазначена у актовому записі про шлюб № 12 від 30.05.1948 року, складеного виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, а саме [PERSON], та особа, що зазначена в актовому записі про народження [PERSON] № 26 від 30.06.1967 року, складеного виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, як мати, а саме [PERSON], та особа, що померла і зазначена в актовому записі про смерть №28 від [INFO] року, складеного виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, а саме [PERSON], є одна і та ж особа. Встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], померла [INFO] року, є матір'ю [PERSON], померлого [INFO] року, та дружиною [PERSON], померлого [INFO] року та визнання за позивачем право власності на ? спірного житлового будинку посилаючись на те, що в родини [PERSON] та [PERSON] було 5 дітей, а саме : - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO], - [PERSON], [INFO]. Спірний житловий будинок батьки почали будувати в 1968 році, а закінчили будівництво в 1975 році. Активну участь у будівництві приймала тільки вона, оскільки на той час працювала продавцем у магазині, інші діти участі у будівництві не приймали. Після закінчення будівництва будинок був оформлений на батька, як голову колгоспного двору. В 1989 році [PERSON] одружився та разом із дружиною почав проживати в [ADDRESS] Батьки залишились проживати одні. [INFO] року померла мати [PERSON], яка на момент смерті не склала заповіту. Спадкову масу після її смерті успадкував чоловік [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, інші спадкоємці будь-яких дій щодо прийняття спадщини не вчиняли. В 1992 році після смерті матері до житлового будинку за [ADDRESS] повернувся проживати [PERSON] разом із родиною, а саме дружиною [PERSON] та малолітнім сином [PERSON]. 14.09.1999 року [PERSON] у Кривошиїнській сільській раді Сквирського району Київської області посвідчив заповіт, згідно якого все своє майно в рівних частинах заповідав своїм дітям. [INFO] року помер [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом на будинок за [ADDRESS] Зазначену спадкове майно успадкував син [PERSON], шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем, вона шляхом подачі заяви до нотаріальної за місцем відкриття спадщини інші спадкоємці за заповітом, а саме [PERSON] та [PERSON], від прийняття спадщини відмовились на її користь у нотаріально посвідчених заявах. У зв'язку з чим вважає, що [PERSON] успадкував 1/4 частину спірного будинку. [INFO] року [PERSON] - помер. Після його смерті, спадкове майно, а саме ? частину спірного житлового будинку, успадкував син - позивач по справі [PERSON], оскільки дружина покійного [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась на користь сина. Треті особи: [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явились та не повідомили суду про причини неявки. Судом встановлено, що 30 травня 1948 року [PERSON] та [PERSON]) вступили в шлюб, про що виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради складено актовий запис № 12. В подальшому в актовий запис внесено зміни по-батькові щодо [PERSON], а саме [PERSON] змінено на [PERSON]. Під час шлюбу у [PERSON]) та [PERSON] народилися спільні діти, а саме : [PERSON], померлий [INFO] року, [PERSON], померлий [INFO] року, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є третіми особами по даній справі. Відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого 10 березня 1988 року виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області на підставі рішення Сквирського райвиконкому № 253 від 25.11.1987 року та зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 10.03.1988 року за реєстровим № 120 в реєстровій книзі № 1, житловий будинок за [ADDRESS] Київської області належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON], що підтверджується копією вказаного свідоцтва та матеріалами справи. Зі змісту указаного свідоцтва убачається, що право власності на спірний будинок визнано не за однією особою [PERSON], а за колгоспним двором в цілому, головою якого був останній, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР N 885-XII був введений в дію Закон України "Про власність". Станом на 15 квітня 1991 року у вказаному житловому будинку були зареєстровані та проживали голова колгоспного двору [PERSON] його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] разом із родиною, а саме дружиною [PERSON] та сином [PERSON], які у вказаному будинку проживали, але не були зареєстровані, що стверджується відповідними довідками виданими виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що вище зазначені особи станом на 15 квітня (на час припинення колгоспного двору) проживали разом в спірному житловому будинку за [ADDRESS] Київської області який відносився до майна колгоспного двору, спільно вели підсобне господарство, використовуючи для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб майно двору за вказаною адресою, суд приходить до висновку, що всі вони, як члени двору набули право власності на вказаний будинок в рівних частках, кожний тобто на 1/5 його частину. [INFO] року [PERSON] померла у віці 70 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, актовий запис про смерть № 28. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частину будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] відповідно до Закон України "Про власність" в рівних частинах належав [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК УРСР було встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Враховуючи, що заповідального розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила, до спадкоємства закликалися спадкоємці за законом першої черги, а саме, чоловік померлої - [PERSON], та її діти. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п. 124 також чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.75 № 45/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном серед іншого можуть бути довідка управління будинками, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку в період 6 місяців після дня смерті спадкодавця. Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. З матеріалів справи убачається, та підтвердили у судовому засіданні сторони, що на день смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, в будинку за [ADDRESS] Київської області були зареєстровані та проживали всі спадкоємці першої черги - чоловік [PERSON] та син [PERSON]. то з урахуванням наведеного, суд, приходить до висновку що спадщину після смерті [PERSON] в рівних частинах прийняли [PERSON] та [PERSON] тобто по 1/10 кожен. 14.09.1999 року у Кривошиїнській сільській раді Сквирського району Київської області спадкодавець [PERSON] склав заповіт згідно якого все своє майно з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належить на день моєї смерті і на що за законом він матиме право в рівних частинах заповідав своїм дітям : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 3/10 частин житлового будинку за [ADDRESS] Київської області ( 1/5 на праві приватної власності + 1/10 після смерті дружини [PERSON].). Спадщину після його смерті прийняли діти [PERSON], шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ( ч.3 ст. 1268 ЦК України згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину), [PERSON], шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились на користь [PERSON] у нотаріально посвідчених заявах . Таким чином [PERSON] успадкував 3/40 частин спадкового майна після смерті батька [PERSON], а спадкоємець [PERSON] має право на спадкування 9/40 частин спадкового майна після смерті батька [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Спадкоємцем першої черги за законом є син [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Вказані обставини визнанні сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. . Враховуючи вище наведені норми права суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на спадкування на 23/40 частин житлового будинку (1/5 право власності [PERSON] + 3/10 частин спадкового майна, які [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] + 3/40 частин спадкового майна, яке [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON].). Суд, не бере до уваги доводи третьої особи [PERSON] та її представника відносного того, що [PERSON] не являється таким, що прийняв спадщину в встановленому законом порядку після смерті батьків, оскільки це спростовується матеріалами справи та пояснення сторін по справі та звертає увагу на те, що спадщина належить спадкоємцю з моменту її прийняття тощо. Одночасно, суд, погоджується з доводами третьої сторони по справі, а саме [PERSON], щодо відмови у визнанні за позивачем по справі права власності на спірний житловий будинок з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Стосовно вимоги, щодо визнання права власності на нерухоме майно, а саме, 1/2 частину житлового будинку за [ADDRESS] житловою площею 47,3 кв.м., загальною площею 86,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, зазначеними в плані літерами «а-1» - прибудова, «а1» - ганок, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, звертає увагу, що у зазначеній нормі, вказано, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності : 1) якщо це право не визнається іншими особами (за умовами, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права, осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах , повинні захищатись за допомогою відповідних норм інститут зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності може бути особа, яка є вже власником майна, а відповідачем будь-яка особа яка сумнівається у належності майна позивачеві, має власний інтерес тощо. Даної правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у п.37 пленуму від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» зазначив, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ст. 182 ЦК України). З вище наведеного, суд, приходить до висновку, що право власності на нерухоме майно виникає тільки з моменту його державної реєстрації, а тому відкриття спадщини передбачене ст. 1268 ЦК України не означає виникнення у спадкоємців права на спадщину (об'єкт спадкування), а означає лише виникнення права на прийняття чи відмову від неї. Також, суд, звертає увагу, що у п. 1 листа ВССУ N 24-753/0/4-13 йдеться про обов'язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Під час розгляду справи судом було встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивач не набув права власності на спадкову масу в установленому законом порядку, окрім того порушення прав позивача взагалі відсутній, нотаріус не відмовляв у видачі Свідоцтва про права на спадщину, а тому суд, приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури тощо, а тому названий позивачем інтерес не пов'язаний з його суб'єктивними правами і тому не підлягає правовому захисту і не може вважатись законним інтересом. Крім того цей інтерес спрямований на ущемлення прав відповідача та можливо інших осіб, зважаючи на те, що у суду відсутні реальні можливості на виявлення інших спадкоємців, кредиторів тощо. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, згідно з частиною третьою якої не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На підставі ст.ст., 1218, 1222, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР в редакції 1969 року, ст.ст. 524-526, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року,

Outcome: partial