Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

В жовтні 2019 року представник позивача [PERSON] , в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом, після уточнення позовних вимог (а.с.102-104) просить: - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48479545 від 02.09.2019 року, номер запису про право власності: 33040427 від 27.08.2019 року вчинене [PERSON] , державним реєстратором Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області; - витребувати з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] , яка належить АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа банк» та поновити право власності на вказану квартиру за [PERSON] . Стягнути з відповідача судові витрати в сумі 2305 грн. 20 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 07.12.2006 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №286/25-403. В забезпечення вказаного договору 07.12.2006 року з нею - [PERSON] , укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , балансовою вартістю 11 954 грн. Іпотечний договір зареєстрований в реєстрі за номером 5328. 27.08.2019 року Державний реєстратор Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзь Євген Іванович зареєстрував право власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк». Вважає таку державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» незаконною, вчиненою без належних правових підстав та такою, що підлягає скасуванню, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Письмової згоди на відчуження майна ні нотаріусу, ні державному реєстратору вона не давала. Між нею та Банком не укладався окремий договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. 11.10.2019 року ухвалою суду відрито загальне позовне провадження ( а.с. 34-35). 22.01.2020 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача АТ " Укрсоцбанк" на належного відповідача АТ " Альфа - банк" ( а.с. 94-95). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] , позов підтримав, просив заявлені вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні посилаючись на підстави викладені у відзиві на позовну заяву, заперечив проти задоволення позовних вимог. У відзиві (а.с.72-74) представник зазначив, що враховуючи наявність простроченої заборгованості по кредитному договору, у кредитора виникло право вимагати виконання зобов`язань по кредитному договору. Посилаючись на ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» в редакції на дату укладення Договору іпотеки вказує, що застереження зазначене у п.4.1. Договору іпотеки щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки і є Договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі, і який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Додаткової згоди іпотекодавця на набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки не потрібно. Представник третьої особи - Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час, місце та день розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки на електронну адресу, причин неявки суду не повідомлено заяв, письмових пояснень на адресу суду надсилав, його неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті. Третя особа - [PERSON] -огли22.01.2020 року на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю ( а.с.85). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що 07.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-банк" та [PERSON] укладений кредитний договір №286/25-403 за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06.12.2018 року (а.с.14-17) В забезпечення кредитного договору, цього ж дня, 07.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір, предметом якого стала належна їй на праві власності квартира [ADDRESS] , балансовою вартістю 11 904,00 грн. (а.с.18-20а) Статтею 4 Іпотечного договору передбачено умови та способи звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації. Так, згідно п.4.1. ст.4 вказаного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Підпунктом 4.5.3 пункту 4.5. визначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки, серед інших способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 10.04.2019 року банк направив повідомлення вих. №К/И/УСБ/Б на адресу [PERSON] та [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом якого, банк визначивши суму боргу за договором кредиту в розмірі 86 626,07 доларів США, вимагав сплатити заборгованість. Вказане повідомлення містить застереження, що у разі невиконання цієї вимоги у тридцятиденний строк банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». (а.с.117 -121) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.29-30), 27.08.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзь Євген Іванович зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Форма власності: приватна; розмір частки: 1/1. Підставою виникнення права власності стало зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення серія та номер б/н, виданий 12.04.2019 року, видавник: Укрпошта; кредитний договір серія та номер: 286/25-403 виданий 07.02.2006 року, видавник: сторони угоди; договір іпотеки серія та номер 5328 виданий 07.02.2006 року, видавник АТ «Укрсоцбанк»; додаткова угода серія та номер: 2, виданий 30.06.2019 року, видавник: сторони угоди; додаткова угода серія та номер: 1, виданий 20.10.2008 року, , видавник: сторони угоди. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 484779545 від 02.09.2019 року , [PERSON] , Комунальне підприємство «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради. Приписи статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяють дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду. Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон № 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом, застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Тому, доводи позивача щодо необхідності додаткового погодження іпотекодавця на відчуження майна та необхідності нотаріального посвідчення такої згоди є хибними. Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі -Закон № 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2011 року у справі № 21-131а11 та від 18 вересня 2012 року у справі № 21-236а12. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 915/297/17 та у справі № 607/11516/18 від 31 липня 2020 року. Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зважаючи, що іпотечним договором від 07.12.2006 року передбачено право сторін на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки (пункт 4.1), застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку" міститься договорі (підпункт 4.5.3. пункту 4.5.), що цілком відповідає чинному на момент укладення договору законодавству, суд приходить до висновку про підставність набуття Іпотекодержателем права власності на спірну квартиру за Іпотечним договором від 07.12.2006 року, а тому позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про витребування квартири з чужого незаконного володіння та поновлення права власності на вказану квартиру за [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки є вони є похідними від вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію, у задоволенні якої суд відмовив. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed