Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У листопаді 2015 ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18.08.2006 року між Банком та відповідачем укладений кредитний договір № PLSHRX06750056, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 1136 грн. 25 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки [PERSON] не виконувала належним чином свої зобовязання, станом на 07.10.2015 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 32518 грн. 65 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 624 грн. 74 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 8391 грн. 99 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 92 грн. 04 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 21385 грн. 18 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1524 грн. 70 коп. Просить стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати. Ухвалою суду від 27.06.2017 року провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог про стягнення боргу станом на 18 вересня 2013 року в загальному розмірі 21125 грн. 23 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 624 грн. 74 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 6674 грн. 94 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 107 грн. 02 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 12807 грн. 80 коп., а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 1010 грн. 72 коп. закрито з підстав, передбачених п. 2 ч. 1\~ст. 205 ЦПК України\~. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву з проханням розглядати справу без її участі, в якій просила врахувати наявність іншого судового рішення з аналогічного предмету спору та застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 18 серпня 2006 року [PERSON] заповнено та підписано заяву про видачу кредиту на суму 1136 грн. 30 коп. на строк 12 місяців з 18 серпня 2006 року по 18 серпня 2007 року, зі сплатою процентів за користування коштами 2,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 15,34 грн. та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 103,03 грн. в обмін на зобовязання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строк. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 17 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 122,97 грн. для погашення заборгованості за кредитом,яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до змісту вказаної заяви відповідач ознайомилась і згодна з Умовами кредитування, які були їй надана в письмовій формі, своїм підписом вона підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку та висловлює згоду з тим, що дана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), Тарифами \~складають між нею та банком кредитно заставний договір. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ "Приватбанк", відповідач отримала кошти в сумі 1136,30 грн., користувалась ними, проте свої зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у встановленому договором порядку та строки заборгованість та нараховані проценти і комісії не погашала, в результаті чого станом на 07.10.2015 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 32518 грн. 65 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 624 грн. 74 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 8391 грн. 99 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 92 грн. 04 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 21385 грн. 18 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 1524 грн. 70 коп. Враховуючи викладене, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки вона ухилялася від виконання своїх зобов'язань. При вирішенні спору суд бере до уваги, що в провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 553/4224/13-ц (провадження № 2/553/1531/2013) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до змісту позовної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" від 04.10.2013 року, предметом спору у справі № 553/4224/13-ц (провадження № 2/553/1531/2013) була заборгованість за кредитним договором № PLSHRX06750056 від 18.08.2006 року, укладеним між Банком та [PERSON], яка утворилась внаслідок невиконання останньою договірних зобовязань станом на 18 вересня 2013 року в загальному розмірі 21125 грн. 23 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 624 грн. 74 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 6674 грн. 94 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 107 грн. 02 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 12807 грн. 80 коп., а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 1010 грн. 72 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.12.2013 року по справі № 553/4224/13-ц (провадження № 2/553/1531/2013) відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказане судове рішення учасниками процесу в апеляційному порядку не оскаржувалось та вступило в законну силу. Відмовляючи в задоволенні позову, суд у рішенні від 18.12.2013 року послався на наступне. До позовної заяви банк надав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт). Зважаючи на те, що вказані Умови не містять підпису відповідача, представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що саме вказані Умови у редакції, яка подана до суду разом з позовною заявою, надавались на ознайомлення відповідач в день підписування заяви позичальника 18 серпня 2006 року, суд приходить до висновку, що ці Умови не можуть бути визнані належним та допустимим доказом у справі, та взяті за основу при вирішенні даного спору, той порядок та строки позовної давності, які ними передбачені, тому суд вважає, що в судовому засіданні не доведено існування між сторонами договору про збільшення позовної давності, як це вимагає\~ст. 259 ЦК України, а відтак у даному випадку необхідно керуватись положеннями\~ст. 257 ЦК України, яка встановлює загальну позовну давність тривалістю три роки. Із розрахунку заборгованості вбачається, що у 2010 році заборгованість по кредиту зменшилась на 250 грн. Під час розгляду справи представник позивача не надав суду докази того, що відповідач з власної ініціативи в рахунок погашення заборгованості за кредитом перерахувала у 2010 році 250 грн., а не Банк, користуючись правом списувати кошти з поточних рахунків відповідача, з власної ініціативи списав кошти з іншого рахунку відповідача. За таких обставин, в судовому засіданні не доведено, що відповідач у 2010 році, шляхом добровільного часткового погашення заборгованості, вчинила дії, які свідчать про визнання нею свого боргу та обовязку з погашення заборгованості по поверненню кредиту, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами по справі, вимог ч. 1\~ст. 264 ЦК України, та вважати, що в даному випадку перебіг позовної давності перервався та почався заново. З огляду на вищенаведене суд у рішенні від 18.12.2013 року в справі № 553/4224/13-ц (провадження № 2/553/1531/2013) дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з позовом 16.10.2013 року, тобто більше ніж через 6 років після закінчення дії договору, заяв про поновлення позовної давності суду не подав, а тому на час звернення до суду з цими позовними вимогами сплинула позовна давність, поважних причин її пропуску під час розгляду справи не встановлено, а відтак за заявою відповідача суд застосовує до даних позовних вимог позовну давність та приходить до висновку, що позовні вимоги на підставі ст. 266 та ч. 4 ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягають. Таким чином, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.12.2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 18 вересня 2013 року в загальному розмірі 21125 грн. 23 коп., у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом у 2013 році. Оскільки з цими ж позовними вимогами ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який є предметом розгляду по даній справі, суд з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України закрив провадження у справі за позовними вимогами банку в цій частині. Разом з тим, наявні у справі докази свідчать про те, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" проігнорував судове рішення від 18.12.2013 року, не списав заборгованість відповідача та з огляду на те, що кредитний договір між сторонами по справі не розірваний, після 18.09.2013 року продовжив проводити нарахування процентів, пені та штрафів, у звязку з чим станом на 07.10.2015 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 32518 грн. 65 коп. При цьому, зміст розрахунку заборгованості відповідача [PERSON], приєднаний позивачем до даного позову, свідчить про те, що з 2013 року (а фактично з 2006 року) відповідач жодних дій з виконання зобовязань перед банком не вчиняла, жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, тобто на підтвердження факту визнання боргових зобовязань перед позивачем, не вчинила. Відповідно до\~ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом\~\~виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізації свого права в примусовому порядку через суд. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки\~\~зі строком дії (припинення дії ) договору, як з певними моментам ( фактами ), які свідчать про порушення прав особи. Зі змісту цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із змісту заяви від 18 серпня 2006 року вбачається, що кредит відповідач повинна була повернути до 18 серпня 2007 року. Позивач до суду з даними позовними вимогами звернувся 02 листопада 2015 року, тобто більше ніж через 8 років після закінчення дії договору. Позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду позивачем не подано. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи вищевикладене, на час звернення до суду з позовними вимогами сплинула позовна давність, поважних причин її пропуску під час розгляду справи не встановлено, а відтак суд вважає обґрунтованою заяву відповідача про застосування до даних позовних вимог позовної давності та приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з цих підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed