Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 02.03.2016року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона, разом із [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири [ADDRESS] Судова [ADDRESS] . Вказує, що право власності на дану квартиру набуто ними на підставі розпорядження Судововишнянської міської ради №7 від 23.11.2004 року в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] Судова Вишня перебуває на балансі КП «Наше місто» і перебуває у віданні Судововишнянської міської ради. Приватизовуючи дану квартиру вона відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стала співвласником допоміжних приміщень у житловому будинку, в тому числі горища. Стверджує, що починаючи з липня 2015року її сусіди із квартири [ADDRESS] (сім`я [PERSON] ) стали чинити їй та іншим мешканцям будинку перешкоди в доступі до горища будинку [ADDRESS] , влаштували на горищі безлад, як наслідок почали псуватись стіни її (позивачки) квартири. В подальшому вона (позивачка) довідалась про те, що Судововишнянська міська рада без згоди інших мешканців будинку дозволила [PERSON] реконструкцію частини горища для розширення квартири із влаштуванням окремого входу. Так, рішенням Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської обл. №67 від 16 квітня 2015 року було дозволено [PERSON] реконструкцію частини горища житлового будинку по [ADDRESS] під кладове та житлове приміщення. Ухвалою Судововишнянської міської ради №12 від 03.09.2015 року затверджено будівельний паспорт [PERSON] на реконструкцію більшої частини горища житлового будинку по [ADDRESS] під кладове та житлове приміщення. Вказує, що приймаючи рішення №67 від 16 квітня 2015 року, яким Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської обл. було дозволено [PERSON] реконструкцію частини горища житлового будинку по [ADDRESS] . під кладове та житлове приміщення, не було опитано згоду інших мешканців та власників квартир будинку, не було повідомлено інших мешканців про прийняття такого рішення, хоча поділ горища згідно рішення депутатської комісії від 16.03.2015р. був проведений між співвласниками трьох квартир. В оспорюваному рішенні не вказано площу відведеної частини горища [PERSON] та площі яка буде відведена іншим співвласникам квартир. Крім цього, затверджуючи ухвалою Судововишнянської міської ради №12 від 03.09.2015 року будівельний паспорт [PERSON] на реконструкцію більшої частини горища житлового будинку по [ADDRESS] під кладову та житлове приміщення, міська рада діє в суперечності із прийнятим актом від 04.08.2015 року, яким було вирішено зупинити будь-яке самовільне будівництво (реконструкцію) в будинку без попереднього погодження зі всіма сусідами, якщо таке зачіпає їхні частки в будинку та права на них. Зі сторони всіх співвласників квартир будинку зобов`язано узгодити та поділити між собою - жителями власникам частки в будинку по [ADDRESS] горище після чого нотаріально засвідчити розподіл, у разу незгоди повернути все до попереднього стану, дотримуватись добросусідських відносин, без попередньої згоди інших власників квартир даного будинку не проводити жодних перебудов та реконструкцій. Однак затверджуючи будівельний паспорт міська рада знову ж таки не опитала згоди інших співвласників будинку, не повідомила їх про розгляд такої заяви [PERSON] , про день, час та місце проведення сесії, хоча прийняте рішення стосувалось інтересів всіх співвласників квартир будинку [ADDRESS] . Вважає, що прийняті Судововишнянською міською радою спірні рішення грубо порушують права та законні інтереси її та інших співвласників квартири у житловому будинку [ADDRESS] Судова [ADDRESS] . З огляду на наведене, просить суд визнати протиправними та скасувати: - рішення виконкому Судововишнянської міської ради №67 від 16.04.2015року «Про дозвіл на реконструкцію частини горища житлового будинку [PERSON] »; - ухвалу Судововишнянської міської ради №12 від 03.09.2015року «Про затвердження будівельного паспорта на реконструкцію частини горища житлового будинку під кладову та житлове приміщення гр. [PERSON] ». Ухвалою судді від 23.03.2016року (а.с.65) відкрито провадження у даній справі. 18.05.2016року при попередньому судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву (а.с.91-93) до [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про демонтаж самовільно зведеної добудови та самовільно зведеної будівлі. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог покликається на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] Судова [ADDRESS] . Вказує, що у 2014 році відповідачі за зустрічним позовом без будь - яких погоджень з нею (позивачем) та дозвільної документації звели прибудову до своєї квартири площею 3,9 кв.м. Окрім того, самовільно, без погоджень з нею (позивачем) та без дозвільної документації на земельній ділянці, яка призначена для обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] звели будівлю, яку використовують, як літню кухню. Таким чином, вважає, що відповідачі порушили право позивача, як власника квартири у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , оскільки самовільно без її згоди здійснили прибудову до будинку, що може потягнути його руйнацію чи псування будинку. Окрім того, відповідачі забудували земельну ділянку, яка призначена для обслуговування усього будинку, а не тільки квартири відповідачів. З огляду на наведене, просить суд: 1) зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] демонтувати самовільно зведену прибудову до будинку [ADDRESS] ; 2) зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] демонтувати самовільно зведену будівлю на території, яка призначена для обслуговування будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.05.2016року (а.с.106) зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Крім того, ухвалою суду від 18.05.2016року (а.с.106) залучено до участі у справі в якості співвідповідача за первісним позовом Виконавчий комітет Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області. Ухвалою суду від 02.11.2017року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, - [PERSON] , та її представник-адвокат Москалик Б.С. вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечила, покликаючись на те, що спірна прибудова до будинку [ADDRESS] , а також будівля на території, яка призначена для обслуговування даного будинку, які позивачі за зустрічним позовом просять демонтувати, не її та нею не зводилися, а такі належать іншому мешканцю їхнього будинку - Луць, а тому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідачів за первісним позовом - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області та виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнав та заперечив проти задоволення зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Яцуляк Т.Р. в судове засідання на 09.09.2019року не з`явилися, проте від представника відповідача - адвоката Яцуляка Т.Р. надійшло до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Під час попередніх судових засіданнях зустрічні позовні вимоги підтримували в повному обсязі та заперечували проти первісного позову. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , в судове засідання на 09.09.2019року не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення справи. Під час попередніх судових засіданнях проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання на 09.09.2019року не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, а також не надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності чи відкладення справи. Під час попередніх судових засіданнях первісний позов підтримала та заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , в судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки, а також не надіслали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, з таких підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до\~вимог ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] , - сторони у справі, проживають по сусідству у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] Судова [ADDRESS] . Так, позивачу за первісним позовом [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.12.2004року, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №18414473 від 08.04.2008року (а.с.16). Право власності на вказану квартиру набуто на підставі розпорядження Судововишнянської міської ради №7 від 23.11.2004 року в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно даних технічного паспорта (а.с.18), зазначена квартира розташована на першому поверсі будинку та складається з 2 житлових кімнат, кухні та коридору. Загальна площа квартири 48,7 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м. В свою чергу, відповідач за первісним позовом [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 01.02.1994року. Згідно даних технічного паспорта (а.с.34-36), зазначена квартира розташована на другому поверсі будинку та складається з 2 житлових кімнат, кухні та веранди. Загальна площа квартири 35,0 кв.м., житлова площа 25,52 кв.м. Житловий будинок [ADDRESS] [ADDRESS] Судова Вишня перебуває на балансі КП «Наше місто» і перебуває у віданні Судововишнянської міської ради. В будинку всі квартири приватизовані. Прибудинкова територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Судововишнянської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Судововишнянської міської ради. Як вбачається із матеріалів справи, у 2011році відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася у Судововишнянську міську раду Мостиського району Львівської області із заявою (а.с.339), в якій просила дозволити їй добудову мансардного приміщення для розширення її квартири. Рішенням виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №60 від 16.03.2011року (а.с.338) дозволено [PERSON] добудову мансардного приміщення для розширення квартири [ADDRESS] Судова Вишня [ADDRESS] Ухвалою Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської [ADDRESS] №31 від 24.04.2012року (а.с.29) було затверджено [PERSON] будівельний паспорт на добудову мансардного приміщення, для розширення квартири, з влаштуванням окремого входу до квартири [ADDRESS] Судова [ADDRESS] . Відповідно до рішення постійної депутатської комісії з питань комунального майна та господарства, будівництва, благоустрою і охорони навколишнього природнього середовища по розподілу нежитлової площі в комунальному будинку по [ADDRESS] від 16.03.2015року (а.с.40), комісія вирішила: «На першому поверсі будинку вхід до квартир №1,2,4 розподілити між [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) та [PERSON] квартира [ADDRESS] окремий вхід через окремо влаштовані сходи по зовнішній стіні на другий поверх» Спільно влаштувати окремий вхід до підвалу. Горище розподілити між сусідами, власниками квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ), квартири [ADDRESS] [PERSON] ), квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ). Розподіл провести по несучих стінах першого поверху відповідно до схеми, що додається (а.с.328)». В подальшому, спірним рішенням Виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської обл. №67 від 16 квітня 2015 року (а.с.19,326) було дозволено [PERSON] реконструкцію частини горища житлового будинку по [ADDRESS] під кладове та житлове приміщення. Крім того, спірною ухвалою Судововишнянської міської ради №12 від 03.09.2015 року (а.с.20,334) затверджено будівельний паспорт [PERSON] на реконструкцію частини горища житлового будинку по [ADDRESS] Судова Вишня під кладове та житлове приміщення. В обґрунтування своїх вимог щодо визнання протиправними та скасування вищевказаних спірних рішень позивач за первісним позовом [PERSON] покликається на те, що такі рішення винесені без її згоди як співвласника сусідньої квартири [ADDRESS] даного будинку, чим порушуються її права, у зв`язку із чим\~вона звернулася до суду із даним позовом. Відповідно до положень ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.382\~ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМ України № 572 від 08.10.1992року, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. \~ \~ \~ \~Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено наступні терміни: \~ \~ \~ \~1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; \~ \~ \~ \~2) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); \~ \~ \~ \~4) прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; \~ \~ \~ \~6) спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 цього закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп-/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст.\~10\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» встановлено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. З п 4.3. зазначеного рішення вбачається, що відповідно до Конституції України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін. Аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Згідно зі статтею 19 ( виключено на підставі Закону N 417-VIII 417-19 від 14.05.2015 ) Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011від 09 листопада 2011 року встановлено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Крім того, таке функціональне призначення, як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку. \~\~Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. З наведеного вбачається, що законодавством передбачається надання згоди інших власників квартир у житловому будинку на проведення реконструкції квартири.\~Отримання такої згоди здійснюється з метою визначення відсутності порушень внаслідок реконструкції майнових прав інших осіб. Згідно акту обстеження від 04.08.2015року (а.с.45), складеного комісією Судововишнянської міської ради, комісія рекомендувала, зокрема, «…зупинити будь-яке самовільне будівництво (реконструкцію) в будинку без попереднього погодження з усіма сусідами, якщо таке зачіпає їхні частки в будинку та права на них; зі сторони всіх власників квартир будинку узгодити та поділити між собою жителями (власниками частки) в будинку по [ADDRESS] , горище, після чого нотаріально засвідчити розподіл, у разі незгоди повернути все до первісного стану; всім сторонам дотримуватися добросусідських відносин, без попередньої згоди інших власників квартир даного будинку не проводити жодних перебудов та реконструкцій…». Отже, для проведення реконструкції частини горища житлового будинку [ADDRESS] під кладову та житлове приміщення відповідач [PERSON] повинна була з метою підтвердження відсутності порушень прав інших осіб внаслідок такої реконструкції отримати згоду інших мешканців будинку. Однак, як встановлено судом, за згодою для проведення реконструкції частини горища житлового будинку під кладове та житлове приміщення відповідач [PERSON] до позивача [PERSON] , чи інших мешканців будинку, не зверталася. Спірні рішення виконкому Судововишнянської міської ради за №67 від 16.04.2015 року «Про дозвіл на реконструкцію частини горища житлового будинку [PERSON] » та ухвала Судововишнянської міської ради за №12 від 03.09.2015 року «Про затвердження будівельного паспорта на реконструкцію частини горища житлового будинку під кладове та житлове приміщення [PERSON] », були винесені без згоди власників сусідніх квартир у будинку, чим порушуються права, в тому числі і позивача [PERSON] , яка як один із співвласників квартири [ADDRESS] у вищевказаному будинку має право захищати свою власність шляхом пред`явлення даного позову. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ч.1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем [PERSON] та її представником в ході розгляду даної справи не представлено суду, у відповідності до положень ст.81 ЦПК України, жодних достатніх та належних доказів, які б спростовували обставини, на які покликається позивач, та доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваних рішень. Таким чином, враховуючи вищевказані положення закону та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що спірні рішення виконкому Судововишнянської міської ради за №67 від 16.04.2015 року та ухвалу Судововишнянської міської ради за №12 від 03.09.2015 року слід визнати протиправними та скасувати як такі, що порушують права позивача. Отже, первісний позов суд вважає повністю доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про демонтаж самовільно зведеної добудови і самовільно зведеної будівлі, то такий на думку суду не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Як зазначалось вище, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Однак, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, позивач за зустрічним позовом не виконала свій процесуальний обов`язок пов`язаний з тягарем доказування по справі тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, не надала суду належних та допустимих доказів того, що прибудова до будинку [ADDRESS] , та будівля зведена на прибудинковій території вищевказаного будинку, належить саме відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, вищевказані обставини повністю заперечуються відповідачами, тому такі відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, потребують доведення, однак доказів на їх підтвердження в ході розгляду справи позивачем за зустрічним позовом суду не надано. Навпаки, надані в судовому засіданні пояснення сторін свідчать про те, що прибудова до будинку [ADDRESS] , та будівля зведена на прибудинковій території вищевказаного будинку, належать іншому мешканцю будинку - Луць, який не є відповідачем у даній справі. При цьому варто відзначити, що в ході розгляду даної справи, суд роз`яснював сторонам їх права та обов`язки, попереджав про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій з цього приводу, однак своїми процесуальними правами сторони та їх представники розпорядились на власний розсуд. Крім того, доводи позивача за зустрічним позовом про те, що прибудова до будинку [ADDRESS] може призвести до руйнування чи пошкодження усього будинку також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, і такі ґрунтуються на припущеннях. Отже, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги є недоведеними та безпідставними у зв`язку із чим необхідно відмовити в задоволенні таких. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів за первісним позовом - [PERSON] , Судововишнянської міської ради та виконавчого комітету Судововишнянської міської ради, в рівних частинах з кожного, на користь позивача за первісним позовом [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на загальну суму 1102,40грн (551,20 + 551,20=1102,40), тобто по 367,50грн з кожного відповідача (1102,40/3=367,50). В свою чергу, понесені [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 552грн у зв`язку із відмовою в зустрічному позові слід залишити за останньою.

Outcome: approved