Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що [INFO] року померла її баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 1,28 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Пеньківської сільської ради, а також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що спадкоємцем за законом першої черги був її син, батько позивача - [PERSON], який прийняв спадщину але не встиг оформити так як [INFO] р. помер. Після смерті [PERSON] позивач є єдиною спадкоємицею за законом і прийняла спадщину. За позивачем визнано право на земельну частку (пай) площею 1,28 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] за законом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю для того підстав і рекомендовано звернутися до суду за захистом її права на спадщину. В зв'язку з викладеним просить визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Представник відповідача Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився. Надали суду листа, відповідно до якого просять розгляд справи проводити у відсутність представника сільської ради, а рішення прийняти на розсуд суду. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши письмові заяви сторін та матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Так, із свідоцтва про народження (а.с. 8) судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] р. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 9) встановлено, що [PERSON] помер [INFO] р. Згідно свідоцтва про народження (а.с. 10) вбачається, що батьком [PERSON], [INFO], зазначено [PERSON]. Свідоцтвом про шлюб (а.с. 11) пояснюється зміна прізвища позивача із «[PERSON]» на «[PERSON]». Листом Літинської районної державної нотаріальної контори за № 1838/02-17 від 26.10.2018 р. (а.с. 12) [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті [INFO] р. [PERSON] Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01.11.2016 р. (а.с. 13) встановлено факт, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] р. є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO] р. Встановлено факт прийняття спадщини [PERSON], [INFO], який помер [INFO] р. після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] р. Також вказаним рішенням визнано право на земельну частку (пай) площею 1,28 га в умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області. Відповідно до довідки Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1895 від 25.09.2018 р. (а.с. 20) житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] рахується за [PERSON], 1917 р.н., яка померла [INFO] р. Згідно довідки Пеньківської сілської ради Літинського району Вінницької області за № 1896 від 25.09.2018 р. (а.с. 21), [PERSON], яка померла [INFO] р., була зареєстрована та проживала на десь своєї смерті за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки Літинської ЦРЛ за № 17 (а.с. 22) [PERSON], 1969 року народження, знаходилась на лікуванні в поліклінічному відділенні з 25.06.2007 р. по 10.07.2007 р. з приводу гострого трахеобронхіту. Із копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] (а.с.26-30) встановлено, що відсутні відомості про наявність правовстановлюючих документів. Згідно довідки Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 63 від 17.01.2019 р. (а.с. 31) встановлено, що земельна ділянка, що знаходиться за адресою [ADDRESS] виділена в користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, вищевказана земельна ділянка не приватизовувалась та державний акт не видавався. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] р. та прийняв спадщину після [PERSON], яка померла [INFO] року в нотаріальному порядку позивач [PERSON] не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок з по господарськими спорудами, які розташовані за адресою [ADDRESS] оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємицею за законом і має право на оформлення спадщини. На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved