Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

15 липня 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 13.08.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір № KRXRR208543836, згідно якому відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 7868,42 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт) складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 05.06.2013 року виникла заборгованість у сумі 26 295, 74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7868, 42 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 732, 04 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 302, 16 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 15664, 75 грн., а також штрафів відповідно пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: у сумі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 1228, 37 грн. (процентна складова). Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 26295, 74 грн. та судові витрати у розмірі 262, 96 грн. Вказана позовна заява була задоволена заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 жовтня 2013 року. На підставі заяви відповідача заочне рішення було скасовано ухвалою суду від 03 квітня 2014 року та цивільна справа призначена до розгляду новим складом суду. У судовому засіданні представник позивача участі не приймала, позовні вимоги не змінювала та не уточнювала, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не була присутньою, її представником подано клопотання про розгляд справи без їх участі, проти заявленого позову заперечує, вважаючи, що при зверненні до суду позивачем пропущено строки позовної давності, а надані Умови надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" (Стандарт) не відповідають встановленій законом формі договору про збільшення строків позовної давності. У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не відбувалося відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Приймаючи до уваги подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з урахуванням наступних обставин. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", який станом на 02.09.2006 року мав назву Закрите акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та є його правонаступником, що підтверджується Статутом позивача у новій редакції, довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Банківською ліцензією № 22 (а. с. 17, 18, 19) та відповідач [PERSON] уклали 13.08.2008 року між собою договір № KRXRR208543836, згідно якому відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 7868,42 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку заборгованості, строком з 13 лютого 2008 року по 13 серпня 2009 року (а. с. 4 - 14). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму кредиту, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. На підставі чого у відповідачки станом на 05.06.2013 року виникла заборгованість у сумі 26 295, 74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 7868, 42 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 732, 04 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 302, 16 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 15664, 75 грн., а також штрафів відповідно пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: у сумі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 1228, 37 грн. (процентна складова)., яка підтверджена розрахунком. (а. с. 3). Відповідно до вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк. При цьому, в ході судового розгляду по даній справі у зв'язку з неодноразовою неявкою відповідача було винесено заочне рішення 15 жовтня 2013 року (а.с. 35-36). Однак відповідач не погодившись з заочним рішенням, подала заяву про його перегляд (а.с. 44-45), на підставі якої, 03 квітня 2014 року заочне рішення було скасовано. Крім того, відповідачкою по справі було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» у зв'язку з укладанням шлюбу, що підтверджено актовим записом № 247 від 22 червня 2013 року (а.с. 46). Так відповідачка вважає, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» при подачі цивільного позову було пропущено строки позовної давності тривалістю 3 роки, які встановлено ст. 257 ЦК України. Як наслідок, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України пропущення строку позовної давності, про який заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, дослідивши матеріали справи та заявлені заперечення відповідачки та її представника дійшов висновку про необхідність їх врахування. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Вищеназвана заява була зроблена відповідачем 31.03.2014 року. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається за домовленістю сторін. Відповідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а саме п. 5.5 термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойко - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторона тривалістю в п»ять років (а.с. 82). Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Строк повернення кредиту був встановлений 13 серпня 2009 року (а.с. 4). Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Чинне законодавство України не містить типової форми договору банківського вкладу. Згідно зі ст. 9 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Так, ст. 345 ГПК України передбачає, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, в якому передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Підписана між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 13.08.2008 року підписано заяву № KRXRR208543836, яка за своїм змістом містить істотні умови, визначені законодавством для кредитних договорів. Крім того, в останньому абзаці зазначеної вище заяви вказано, що відповідач виражає свою згоду, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір (а.с. 4). Однак, жодним із наданих позивачем документів не підтверджено: коли були введені в дію Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, копія яких була представлена суду ( а.с. 5-14). Крім того, на вищеназваних Умовах відсутній підпис відповідача про те , що вона ознайомлена саме з цією редакцією. Отже відсутні докази того, що підписуючи заяву позивальника, відповідач розуміла, що згідно з наданими їй Умовами збільшується строк позовної давності порівняно із загальними вимогами діючого законодавства. Вищеназвані обставини знайшли своє відображення і у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року за аналогічним позовом ПАТ КБ « Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором ( головуючий Ярема А.Г.) Враховуючи вищезазначене та відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, сплачений позивачем Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» судовий збір в сумі 262,96 грн., згідно зі ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню на користь позивача, а підлягає зарахуванню в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed