Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 17500, 19 гривень та судові витрати в сумі 1921 гривні, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) б/н від 28.11.2014 [PERSON] отримав кредит у розмірі 5155, 25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідач не виконував договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 24 листопада 2019 року має заборгованість у загальній сумі 17500, 19 гривень, яка складається з наступного: 4431, 10 гривень заборгованість за кредитом; 3701, 29 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8565, 48 гривень заборгованість на пенею; 802, 32 гривень штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Зазначену заборгованість відповідач відмовляється добровільно сплатити, у зв`язку з чим позивач просить стягнути вищевказану заборгованість та судовий збір. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач відзив на позову заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками, відповідач отримав 09.04.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких умов, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31 березня 2008 року [PERSON] підписав анкету-заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про укладення кредитного договору (а.с.7). 28 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладена Генеральна угода з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, який укладений між ним та банком 31.03.2008 року. За умовами вказаної Генеральної угоди сторони погодили, що розмір кредитної заборгованості становить 5609, 59 грн. та наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 36 місяців. У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 802, 32 грн. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 24 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 17500, 19грн., з яких: 4431, 10 грн - заборгованість за кредитом, 3701, 29 грн. - проценти, 8565,48 грн. - пеня, 802,32 грн. - штраф, передбачений пунктом 2.2 Генеральної угоди. Статтею 525 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 530 ЦК України\~передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями\~610,\~611 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до поданих доказів, ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 31.03.2008 року, уклали 28.11.2014 року Генеральну угоду, у якій погодили, що залишок заборгованості становить 5609, 59 грн. та є кредитом, який надається банком позичальнику зі сплатою 1,5 % на місяць на суму заборгованості з кінцевим строком погашення до 30.11.2017 року. У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 802, 32 грн. Оскільки [PERSON] припинив виконувати зобов`язання за укладеною з банком Генеральною угодою від 28.11.2014 року і має непогашену заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 8132, 39 грн, а також несплачений штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 802, 32 грн, то суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 8565, 48 грн., суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки анкета-заява від 31.03.2008 року та умови Генеральної угоди від 28.11.2014 року не передбачали нарахування пені і комісії за неналежне виконання умов кредитного договору. Окрім того, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі\~ЦПК України\~є обов`язковою для судів. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня\~\~2010 року № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та комісії. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно з п. 22 ч.1\~ст. 1 Закону України\~\~"Про захист прав споживачів"\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч.2\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Такий правовий викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша\~статті 141 ЦПК України). Оскільки позов АТ КБ "ПриватБанк" підлягає до часткового задоволення на суму 8934, 71 грн, що складає 51 відсоток від ціни позову, з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 980 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial