Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

18.09.2018 року Санаторно-оздоровчий центр соціальної реабілітації "Смарагдове місто" Департамента освіти і науки Донецької обласної Держадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на її утримання. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.01.2015 року [PERSON] зарахована до відділення школи - інтернату Санаторно-оздоровчого центра соціальної реабілітації «Смарагдове місто». За період перебування дитини всі питання, щодо її матеріального забезпечення були покладені на заклад, мати жодного разу не відвідала її, не цікавилася життям та здоров'ям дитини. Таким чином, [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання та матеріального забезпечення своєї дитини, не бере участі у вирішенні її подальшої долі, не виявляє найменшої материнської турботи, тобто мати повністю відсторонилася від своєї неповнолітньої дитини. У зв'язку з викладеним представник позивача просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] та стягнути з неї аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача Санаторно-оздоровчий центр соціальної реабілітації "Смарагдове місто" Департамента освіти і науки Донецької обласної Держадміністрації Олійник В.М. підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела аргументи на підтримання своєї позиції, аналогічні вказаним у позовній заяві не заперечувала проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних, доказів та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду, однак для участі в судовому засіданні не прибула, про наявність поважних для цього причин не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надала. Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради в Донецькій області Межерицька М.О. в судовому засіданні підтримала позицію представника позивача та надала висновок про можливість позбавлення відповідача батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини, оскільки [PERSON] повністю відсторонилася від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов'язків. Судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.165 СК України Дружківський дитячий будинок-інтернат має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", ст.59 Закону України "Про освіту" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] в м. Шахтарську Донецької області, відповідно до фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 26.03.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області. Батьками дитини у вказаному документі зазначені [PERSON] та [PERSON] цей факт також підтверджується фотокопією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00018787985 від 03.10.2017 року (а.с.13-15, 17). 21.05.2015 року неповнолітній [PERSON], [INFO], присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER] (а.с.16). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28.12.2015 року про встановлення факту наявності у малолітньої [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.10-11) були встановлені такі обставини, що матір'ю [PERSON] є [PERSON], яка вироком Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2009 року засуджена до 7 років позбавлення волі. Відомості про батька дитини - [PERSON] в свідоцтво про її народження внесені відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України. Рішенням виконавчого комітету Шахтарської міської ради Донецької області № 216 від 27.05.2009 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Неповнолітня [PERSON] раніше являлась вихованкою Донецького дошкільного дитячого будинку № 1 «Теремок». Відповідно до наказу Департаменту освіти і науки Донецької обласної адміністрації № 356 від 26.08.2014 року неповнолітня [PERSON] переведена до Санаторно-оздоровчого центра соціальної реабілітації "Смарагдове місто" Департамента освіти і науки Донецької обласної Держадміністрації. Згідно з наказом Департаменту освіти і науки Донецької обласної адміністрації № 11 від 19.01.2015 року неповнолітня [PERSON] була зарахована до відділення школи-інтернату Санаторно-оздоровчого центра соціальної реабілітації "Смарагдове місто" Департамента освіти і науки Донецької обласної Держадміністрації, зазначене також відображено в обліково-статистичній картці на дитину № 0268437 з Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Діти» (а.с.6, 8-9). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до акту про невідвідування Санаторно-оздоровчого центра соціальної реабілітації "Смарагдове місто" Департамента освіти і науки Донецької обласної Держадміністрації від 03.09.2018 року, дитину [PERSON] мати не відвідувала, з нею не листувалась, не телефонувала, ніякої участі у виховані не приймала, її долею не цікавилась (а.с. 7). Як вбачається з довідки № 01/25-0032, виданої від 16.01.2018 року Донецькою обласною державною адміністрацією Департамента освіти і науки, обов'язки опікуна (піклувальника) дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування покладено на директора Санаторно-оздоровчого центра соціальної реабілітації "Смарагдове місто" Департамента освіти і науки Донецької обласної Держадміністрації - Демченко Г.В. (а.с.17). Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області надав до суду висновок від 24.07.2018 року № 16 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с.6). Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Санаторно-оздоровчого центра соціальної реабілітації "Смарагдове місто" Департамента освіти і науки Донецької обласної Держадміністрації, виходячи з такого. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» «…Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (ст. 14 згаданого Закону). Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE, заява № 39948/06, від 18.12.2008 року, пп.47-51) в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47 вказаного рішення Суду) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст.8 Конвенції (п. 48 згаданого рішення Суду). Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49 наведеного рішення Суду). Потрібно з'ясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50 вказаного рішення Суду). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51 згаданого рішення Суду). Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача, відповідач життям та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріально та морально дітям не допомагає. Нормами ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до числа дітей, позбавлених батьківського піклування, віднесено,зокрема, дітей, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно зі ст. 11 згаданого Закону органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо встановлення статусу дитини,позбавленої батьківського піклування, надання опіки та піклування над дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, соціальний захист і захист особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; впровадження пріоритетних форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з ч.3 ст. 166 СК України у разі задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» враховує думку сторін, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, однак ніде не працює, має можливість виплачувати аліменти, на неї не покладено інших зобов'язань матеріального характеру. Згідно з зі ст.3 Конвенції ООН про права дитини незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. За змістом ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову(ч.1 ст. 191 СК України). Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних способу регулювання сімейних відносин в Україні (ст. 7 СК України), суд за таких обставин вважає за можливе щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітньої дитини [PERSON], починаючи з 18.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому на підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що суб`єктивні права дитини на утримання її матір'ю є порушеними, визначений судом розмір стягнення з відповідача аліментів на дитину з урахуванням віку дитини, її потреб, є обґрунтованим, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, відповідає засадам розумності і справедливості та не є таким, що створює для відповідача додаткові труднощі матеріального характеру. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], є особою працездатного віку, здатна працювати та виконувати обов'язок щодо утримання своєї дитини, сплачувати аліменти, доказів на підтвердження протилежного судом не встановлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Чинним законодавством України визначена ставка судового збору в таких справах 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні складає 704,80 грн.. Враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір при подачі позову, суд присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі 704,80 грн.(за вимогою немайнового характеру щодо позбавлення відповідача батьківських прав). Також, ухвалюючи рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд стягує з відповідача на корить держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.. Суд додатково вважає за необхідне роз'яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved