Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з дійсною заявою про встановлення факту смерті, у якій просить встановити факт смерті своєї матері [PERSON], визнавши датою її смерті - [INFO] року, місцем смерті - м. Первомайськ Луганської області. Подану заяву заявниця обґрунтовує тим, що вона є громадянкою України, народилася від шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Батьки заявниці проживали за адресою: [ADDRESS] У зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області, м.Первомайск залишився на території яка не підконтрольна українській владі та 22 липня 2014 року у м.Первомайську почалися активні бойові дії, пов'язані з бомбардуванням міста та артилерійськими обстрілами. У результаті цього фактично всі підприємства припинили роботу та працівники були розпущені на невизначений час. У період з 22 липня 2014 року по вересень 2014 року артилерійські обстріли міста відбувалися і вдень і вночі, тому майже весь час жителі міста змушені були ховатися в підвалах. У цей період, в разі смерті когось, люди не мали можливості нормально поховати на кладовищах та здійснювали поховання померлих в підвалах, у дворах, в парках. Всі ці обставини є загальновідомими. Батьки заявниці цей період також знаходилися в м.Первомайську, тому що мати заявниці- [PERSON] була хворою та не мала можливості разом з чоловіком виїхати з міста. [PERSON] померла [INFO] року у себе дома від захворювання та у той же день була похована її чоловіком [PERSON] та сусідами біля будинку [ADDRESS] Після цього, батько позивачки - [PERSON], побоюючись за своє життя, пішки вийшов з м. Первомайска в безпечне місце. Тому у нього на той час не було можливості отримати будь якого документу про смерть [PERSON] Тільки у травні 2015 року, коли обстріли м. Первомайська значно зменшилися у заявниці з'явилась можливість приїхати до м.Первомайська та зробити перепоховання тіла своєї матері [PERSON] на кладовище. З цією метою вона 21.05.2015 року зверталася до підприємства яке здійснювало поховання та 22.05.2015 року її мати [PERSON] була перепохована з місця біля будинку 13 по вулице Писарєва на кладовищі, про що їй був виданий рахунок фактура про надання послуг пов'язаних з перепохованням її матері. Після цього заявниця зверталася до лікарні у м.Первомайську з метою отримання лікарського свідоцтва про смерть її матері, але їй відповіли відмовою. Тому представник заявниці для здійснення державної реєстрації смерті [PERSON] звернувся 03 жовтня 2017 року до Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Луганській області, та надав виданий рахунок-фактуру про перепоховання [PERSON] Але йому було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], оскільки для підтвердження факту смерті ним було пред'явлено документ, виданий на території де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті необхідно заявниці для оформлення спадщини після смерті [PERSON] У судове засідання заявниця не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, за участю свого представника. У судовому засіданні представник заявниці, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зацікавлена особа - Попаснянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганської області - був належним чином повідомлений про час судового розгляду, представник зацікавленої особи у судодове засіданні не з"явився, будь-яких заперечень щодо поданої заяви з боку зацікавленої особи не надано. Вислухавши у судовому засіданні пояснення представника заявниці , який був також допитаний у судовому засідання в якості свідка (на підставі ст.62 ЦПК України) , дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав, з урахуванням вимог діючого законодавства України . Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. ВІдповідно до ст.257-1 ЦПК України - заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Розгляд даної категорії справ регулюється положеннями ЦПК України та проводиться в порядку розгляду справ окремого провадження (непозовного цивільного судочинства), згідно положень ст.234, 235 ЦПК України, з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідн до ст.57 ЦПК України - доказами ( у цивільному судочинстві) ) є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Також, питання реєстрації смерті певної особи регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті без наявності вищезазначених, чітко визначених докуметів про смерть особи в певний час, а так, при виклаених в заяві обставинах прведення державної реєстрації смерті певної особи в позасудовому порядку - неможливе. Відповідно до листа - відмови у проведенні державної реєстрації смерті Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганської області від 03.10.2017р. - реєстрація смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, згідно рахунку фактури про перепоховання від 22.05.2015р., виданого Комунальною установою з надання ритуальних послуг міста Первомайська за наданим заявником документом є неможливою (а.с.12). Враховуючи вищезазначені правові положення, судом встановлено наступне. У судовому засіданні надав пояснення представник заявниці - [PERSON], який також був дпитаний , за його клопотаням, в якості свідка та пояснив, що він являєтья добрим знайомим заявниці [PERSON], так як він до початку прведення АТО мешкав в м.Первомайськ , саме мешкав по сусідству із заявницею в одному дворі і достовірно підтвердив, що дійсно, під час активних бойових дій в м.Первомайськ Луганської області, [INFO] року мати заявниці [PERSON] померла , а так як ніякі установи, в тому числі і медичні, на той час не могли працювати у звичайномц режимі, отримати належгі документи про смерть особи було неможливо. Мати заявниці була похована під під"здом будинку, а в подальшому, була перепохована на цвинтарі в м.Первомайськ за допомогою підприємства з надання ритуальних послуг. У судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка пояснила, що також, мешкала по сусідству із завницею, добре її знає, достовірно підтверджує, що під час проведення АТО, на території Луганської області, саме активних бойових дій в м.Первомайськ Луганської області, [INFO] року померла мати заявниці - [PERSON]. Отримати будь-які документи на той час було неможливо , в зв"язку із дестабілізацією на той час всіх установ в м.Первомайськ, вона допомагала заявниці в організації поховання [PERSON], достовірно підтверджує факт смерті [PERSON], також підтведжує, що в подальшому [PERSON] була перепохована на цвинтарі в м.Первомайськ за допомогою підприємства з надання ритуальних послуг. Судом досліджені наступні письмові документи. З копії паспорту заявниці, свідоцтва про народження та свідоцтв про шлюб (а.с.4-5, 8,9) вбачається, що вона дійсно являється донькою [PERSON], [INFO]. Згідно паспортних даних (а.с.6-7) [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] Згідно рахунку - фактурі від 21.05.2015р. , складеного та виданого Комунальною установою з надання ритуальних послуг м.Первомайськ "так званої" Луганської НародноїРеспубліки - [PERSON] [INFO], яка померла [INFO] - була перепохована на цвинтарі "Семафорне" м.Первомайськ. Відомості про померлу особу, вказані у зазначеному рахунку - фактурі від 21.05.2015р. на поховання повністю співпадають з особистим даними [PERSON], вказаним у її паспорті громадянина України (а.с.6-7). З відповіді Попаснянського районного відділу ДРАЦС , що надана представнику заявниці (а.с.12) вбачається, що зареєструвати належним чином смерть [PERSON] в дійсний час неможливо, тому, що документ, форма якого не відповідає формі , визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації , яка засвідчує випадки народження і смерті» виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно із «Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р- м.Первомайськ, Луганської області знаходиться на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (являється тимчасово окупованою територією). До цьог ж суд зазначає, що є загальновідомим фактом, що приблизно з липня 2014 року, під час проведення АТО на території Луганської та Донецької областей, саме в м.Первомайськ почались активні бойові дії, соціальна-політична ситуація була дестабілізована, припинили діяльність майже всі установи, підприємства, рух транспорту також був припинений і це не потребує доказування, в порядку ст.62 ЦПК України. При цьому, з 2014 року на території Донецької та Луганської областей проводиться антитерористична операція, яка була розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Луганська область - з 07 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Оцінюючи зазначені відомості про померлу особу у рахунку - фактурі на поховання, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні письмові документи у сукупності, як докази у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті [PERSON] встановленим. Таким чином,

Outcome: approved