Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ([PERSON].) є спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з якої 1/3 частина належала йому ([PERSON].) як члену колгоспного двору, а 1/6 частину вказаного житлового будинку він успадкував після смерті матері [PERSON], але не оформив свої спадкових прав. При цьому вказує, що вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування та на день смерті спадкодавця [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із ним, оскільки дружина померлого [PERSON] - [PERSON], заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка не подавала, та вважається такою, що спадщину не прийняла. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса їй ([PERSON].) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Таким чином, позивач позбавлена можливості в нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права після смерті батька, тому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Під час розгляду справи, за заявою представника позивача [PERSON] судом було залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак, її представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Від відповідача Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають. Від Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №815 виданої 12 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 11 липня 2018 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В будинку самочинних добудов і перепланувань не виявлено. Як убачається із Інформаційної довідки №817 виданої 12 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку [ADDRESS], Тернопільського району, Тернопільської області за [PERSON] в бюро не проведена. [PERSON] померла [INFO], про що складено актовий запис №8 Острівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою 19 лютого 1993 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Відповідно із довідкою №1396 виданою 07 серпня 2017 року Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, померла [INFO] [PERSON] на день смерті проживала і перебувала на реєстраційному обліку в [ADDRESS]. Станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспний. Членами двору були: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - син; [PERSON] - син. На день смерті [PERSON] разом із нею за адресою: [ADDRESS] на реєстраційному обліку перебували: [PERSON] - син; [PERSON] - син; [PERSON] - внучка. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] стверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], про що зроблено актовий запис №08 Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та 30 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України повторно видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Довідкою №1396 виданою 07 серпня 2017 року Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що на день смерті [PERSON] разом із ним за адресою: [ADDRESS] перебували на реєстраційному обліку та проживали: [PERSON] - брат; [PERSON] - дочка. Відповідно із Інформаційною довідкою №816 виданою 12 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку [ADDRESS], Тернопільського району, Тернопільської області за [PERSON] в бюро не проведена. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 30 листопада 2005 року стверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. 03 липня 2018 року [PERSON] звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. 03 липня 2018 року за №1332/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] та бабусі [PERSON], померлої [INFO], оскільки було виявлено, що відсутні правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. Також, у вказаній постанові зазначено, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №387/2017 року, після смерті [PERSON], за заявою брата померлого [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2017 року. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України спадщину також прийняла дочка померлого [PERSON]. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Спадкова справа після [PERSON] не заводилася. Як убачається із матеріалів спадкової справи №387/2017р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON], 21 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. 06 вересня 2017 року за №2311/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. У вказаній постанові також зазначено, що померлий [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті матері [PERSON]. Після смерті [PERSON] є спадкоємці - дочка померлого [PERSON]. 11 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS]. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок, 1979 року побудови; а - тамбур, 1980 року побудови; Б - хлів - 1980 року побудови; Пг - погріб, до 1939 року побудови. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS], загальна площа житлового будинку складає 28,7 кв.м., житлова площа - 14,7 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що станом на 01 липня 1990 року житловий будинок [ADDRESS] належав до суспільної групи - колгоспний двір. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Судом установлено, що членами колгоспного двору - житлового будинку [ADDRESS] якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син; [PERSON] - син. Відтак, кожному із них належало по 1/3 частини вказаного житлового будинку. Після смерті [PERSON], померлої [INFO] відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS]. Відтак, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] спадщину прийняв, оскільки проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових прав. Таким чином, [PERSON] успадкував 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS]. Іншу 1/6 частину вказаного будинковолодіння після померлої [PERSON] успадкував відповідач [PERSON], який також є спадкоємцем за законом першої черги. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Таким чином, після померлого [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], до якої входить 1/3 частка вказаного житлового будинку, яка належала йому як члену колгоспного двору та 1/6 частка житлового будинку, яку померлий [PERSON] успадкував після померлої матері [PERSON] (1/3 + 1/6 = 1/2). Судом установлено, що позивач [PERSON], [INFO] на день смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] не досягла повноліття. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відтак, у відповідності до ч. 4 ст 1268 ЦК України позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. Крім позивача [PERSON] інших спадкоємців першої черги за законом після померлого [PERSON] - немає, що стверджується матеріалами спадкової справи №387/2017р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 далі ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved